Постанова

Іменем України

12 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 2-1949/11-ц

провадження № 61-7266св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - відкрите акціонерне товариство «Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 16 червня 2014 року у складі судді Штих Т. В. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 30 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Кругова С. С., Колтунова А. І.,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2010 року відкрите акціонерне товариство «Харківський науково - дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект» (далі - ВАТ «Харківський науково - дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення суми.

Позовна заява мотивована тим, що судом встановлено незаконність звільнення працівника ОСОБА_5, яке відбулось з вини відповідача ОСОБА_4 та за підписаним ним особисто наказом про звільнення. На виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 січня 2010 року ВАТ «Харківський науково - дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект») сплатив ОСОБА_5 присуджений судом середній заробіток за час вимушеного прогулу та інші виплати.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_4 на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної останнім у зв'язку з оплатою позивачем незаконно звільненому працівнику ОСОБА_5 середнього заробітку за час вимушеного прогулу та інших виплат на загальну суму 97 778, 04 грн.

У лютому 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом до ВАТ «Харківський науково - дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект» про визнання незаконними наказів, скасування наказів, стягнення суми.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 червня 2014 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_4 в об'єднанні в одне провадження справи за позовом ВАТ «Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект» та зустрічного позову ОСОБА_4, у зв'язку з чим зустрічна позовна заява повернута ОСОБА_4 для звернення до суду у загальному порядку.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 16 червня 2014 року позов ВАТ «Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача 96 704 грн на відшкодування шкоди, заподіяної підприємству у зв'язку з виплатами незаконно звільненому працівникові та судовий збір в розмірі 967 грн. 20 коп. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_4 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення від 16 червня 2014 року та ухвалу від 10 червня 2014 року.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 30 серпня 2017 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 червня 2014 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції посилався на те, що відмова в об'єднанні зустрічного позову в одне провадження з первісним позовом не призвела до неправильного вирішення справи. ОСОБА_4 не був позбавлений можливості звернутися до суду із відповідним позовом для захисту своїх порушених прав у загальному порядку. Доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 подано касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в якій просить скасувати рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 30 серпня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права та направити на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що після повернення зустрічного позову відповідно до ухвали від 10 червня 2014 року ОСОБА_4 не мав можливості знову звернутися до суду з відповідним позовом в загальному порядку, через те, що строк позовної давності минув, пройшло більше п'яти років. Ухвалою від 10 червня 2014 року був незаконно позбавлений можливості захисту своїх порушених прав, викладених у зустрічній позовній заяві.

У березні 2018 року генеральний директор ПАТ «Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект» - ОСОБА_5 подав відзив на касаційну скаргу ОСОБА_4, в якому просить залишити рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 16 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 30 серпня 2017 року без змін.

Підпунктом 4 пунктом 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У статті 388 ЦПК України зазначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

06 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Встановлено, що предметом розгляду первісного позову є стягнення з ОСОБА_4 на користь позивача 96 704,00 грн. на відшкодування шкоди, заподіяної підприємству у зв'язку з виплатами незаконно звільненому працівникові.

У зустрічному позові ОСОБА_4 просив визнати незаконним і протиправним видання наказів ВАТ «Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект»» від 02 листопада 2009 року № 451/к та від 27 січня 2010 року № 21 /к про звільнення ОСОБА_4 з посади директора-голови правління ВАТ «Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект»; скасувати накази від 02 листопада 2009 року № 451/к та від 27 січня 2010 року № 21/к про звільнення ОСОБА_4; стягнути з ВАТ «Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект» на його користь середній заробіток за період з 01 грудня 2009 року до дня скасування наказів від 02 листопада 2009 № 451/к та від 27 січня 2010 року № 21/к, який станом на 31 січня 2011 року складає 199 726,38 грн.

При оскарженні судових рішень, ОСОБА_4 в апеляційній скарзі посилався на те, що вимоги, заявлені ним в зустрічній позовній заяві, хоча і не виникають із одних і тих же правовідносин, але зараховуються. Задоволення зустрічного позову могло б частково або повністю виключити задоволення первісного позову.

Зі змісту статті 293 ЦПК України, в редакції, чинній на час перегляду рішення суду першої інстанції, вбачається, що ухвали першої інстанції диференційовані на такі, що підлягають оскарженню окремо від судового рішення, та на такі ухвали, заперечення на які включаються до апеляційної скарги на рішення суду. За результатами розгляду апеляційних скарг на ухвали, які оскаржуються окремо від рішення, апеляційний суд, у відповідності до вимог статті 311, 312 ЦПК України, може прийняти рішення про їх скасування, зміну або залишення без змін. Розглядаючи заперечення на ухвали суду, які включені до апеляційної скарги, апеляційний суд лише надає оцінку їх законності та вирішує, чи призвели процесуальні порушення, допущені при їх постановленні до неправильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов обґрунтованого висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції, оскільки відсутні підстави для об'єднання в одне провадження з первісним позовом зустрічного позову ОСОБА_4 тому, що основними вимогами зустрічного позову є вимоги про скасування наказів ВАТ «Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект», стягнення середнього заробітку є вимогою похідною.

Відмова в об'єднанні зустрічного позову в одне провадження з первісним позовом не призвела до неправильного вирішення справи за позовом ВАТ «Харківський науково - дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект», за якою ухвалено оскаржуване рішення суду.

ОСОБА_4 не був позбавлений можливості звернутися із позовом для захисту своїх порушених прав у загальному порядку, був обізнаний про таку можливість, однак зазначені дії не вчинив, з червня 2014 року рухом вказаної справи не цікавився.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржені рішення ухвалено без додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з наведеним, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Згідно частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 16 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 30 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В.М. Коротун

М.Є. Червинська