Справа №487/1230/18 03.05.2018
Провадження №22-ц/784/722/18
Провадження № 22-ц/784/722/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

3 травня 2018 року м. Миколаїв

справа № 487/1230/18

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

без участі сторін,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії управління МВС України у Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Держави в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Заводського районного суду м. Миколаєва Притуляка І.О., постановлену 15 березня 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ліквідаційної комісії управління МВС України у Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області , Держави в особі Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди.

Позивач вказував, що отримує пенсію по інвалідності другої групи, отриманої внаслідок травми, пов'язаної з виконанням службових обов'язків, на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Вважає, що у зв'язку з непроведенням з вини Ліквідаційної комісії управління МВС України у Миколаївській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області перерахунку його пенсії в період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року ним недоотримано 40915грн. 89 коп.

Посилаючись на викладене, просив стягнути на його користь з держави в особі Державної казначейської служби України спричинену йому внаслідок бездіяльності Ліквідаційної комісії управління МВС України у Миколаївській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області матеріальну шкоду у розмірі 40915 грн. 89 коп.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 березня 2018 року у відкритті провадження у даній справі відмовлено на підставі п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України.

Не погодившись з ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Крім того, просив постановити окрему ухвалу у зв'язку із порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач фактично оскаржує дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови в здійсненні перерахунку пенсії, а тому справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки спір не носить цивільно-правового характеру, що виключає можливість вирішення його у порядку ЦПК України.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

За змістом ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Згідно зі ст.124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а відповідно до ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Таким чином, загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції і розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин в усіх випадках, за виключенням, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне. По-друге, таким критерієм є суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За положеннями ст. 4 ЦПК України, ст.ст. 16, 20 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Частинами 1, 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у т. ч. і до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, зазначивши останню як відповідача, обґрунтовуючи свої вимоги ст.56 Конституції України, вважаючи що протиправною бездіяльністю інших відповідачів йому завдано майнову шкоду. При цьому, позивач просив стягнути таку шкоду з держави Україна в особі Державної казначейської служби України, тоді як ніяких вимог до Ліквідаційної комісії управління МВС України у Миколаївській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області ним не було заявлено.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ст.2 ЦК України учасниками цивільних відносин є: фізичні та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права.

Відповідно до ч.1 ст.167 ЦК України держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 не просить захистити свої права шляхом визнання неправомірними дій (бездіяльності) суб'єкта владних повноважень. Про таке зазначено ОСОБА_1 і в апеляційній скарзі.

Отже, враховуючи обраний позивачем спосіб захисту, даний спір повинен розглядатись у порядку цивільного судочинства, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права.

При цьому, відсутність передбачених законом підстав для відшкодування шкоди тягне за собою відмову у позові, а не відмову у відкритті провадження у справі.

За такого, суддя дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті провадження у справі з мотивів, що вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст.379 ЦПК України - для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.10 ст.262 ЦПК України суд, суд вищої інстанції може також постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення.

В апеляційній скарзі обґрунтовано вказано про помилковість зазначення в оскаржуваній ухвалі, що вона постановлена суддею іменем України, оскільки даною ухвалою справа за позовом ОСОБА_1 не була вирішена по суті.

Разом із тим, колегія суддів не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали.

Керуючись ст.ст.367, 374, 379, 382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 15 березня 2018 року скасувати, а матеріали позовної заяви направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді О.О. Данилова

Н.О. Шаманська