Постанова

Іменем України

26 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 688/2386/16-ц

провадження № 61-11238св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: КратаВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Шепетівського районного суду Хмельницької області від 17 листопада 2017 року у складі судді: Мазур Н. В. та постанову апеляційного суду Хмельницької області від 17 січня 2018 року у складі суддів: Ярмолюка О. І., П'єнти І. В., Талалай О. І.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на дитину. На обґрунтування позовної заяви вказав, що з 15 вересня 2001 року до 25 серпня 2016 року він перебував з ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі, в якому сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Син проживає з позивачем, а ОСОБА_5 ухиляється від виконання батьківських обов'язків і не надає матеріальної допомоги на утримання дитини.

Позивач просив суд стягнути з відповідача аліменти на сина ОСОБА_6 в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з часу звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Хмельницької області від 17 січня 2018 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_6 в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 вересня 2016 року (дня пред'явлення позову) і до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення судів мотивовано тим, що мати ухиляється від виконання обов'язку з утримання сина, хоча за своїм матеріальним становищем вона спроможна сплачувати аліменти.

У лютому 2018 року ОСОБА_5 подала касаційну скаргу, у якій просила скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. При цьому посилалась на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. На обґрунтування касаційної скарги вказувала, що вона проживає разом із сином і надає йому матеріальну допомогу.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-БВ № 054947, виданим відділом РАЦСУ Шепетівського міського управління юстиції.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 серпня 2016 року шлюб розірвано.

Суди встановили, що згідно актів обстеження житлово-побутових умов та умов проживання громадянина ОСОБА_5 від 27 липня, 3 серпня, 12 вересня 2016 року та 20 квітня 2017 року тависновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради від 24 січня 2017 року № 01-22/227 визнано доцільним проживання малолітнього ОСОБА_6 з батьком ОСОБА_5

Суди встановили, що відповідач ОСОБА_5 працездатна, працює заступником начальника Хмельницького міського відділу Управління ДМС у Хмельницькій області, інших утриманців немає та проживає у м. Хмельницькому. Відповідач не сплачує аліментів на утримання дитини.

Тлумачення положень частини другої статті 182 СК свідчить, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Батьки зобов'язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

При визначенні розміру аліментів враховується стан здоров'я та загальний матеріальний стан того з батьків дитини, з якого вони будуть стягуватися. Свідченням матеріального становища платника аліментів є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї.

За змістом статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Встановивши, що ОСОБА_5 не сплачує аліментів на утримання сина, врахувавши стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, суди правильно визначили розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача у частці від заробітку (доходу) ОСОБА_5

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв'язку із наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Оскільки оскаржені судові рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

З урахуванням того, що касаційна скарга залишена без задоволення, а оскаржені рішення без змін, а тому на підставі частини третьої статті 436 ЦПК колегія суддів поновлює виконання рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 листопада 2017 року.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Шепетівського районного суду Хмельницької області від 17 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Хмельницької області від 17 січня 2018 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 листопада 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О. Антоненко

В.І. Журавель