Справа № 495/9984/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 квітня 2018 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді: Мишко В.В.
при секретарі судового засідання: Ткаченко О.М.
за участю представників сторін:
від позивача: не з'явився
від відповідача: не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/9984/17
про звільнення від сплати аліментів, встановлених рішенням суду
28.11.2017 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі по тексту відповідач) про звільнення від сплати аліментів, встановлених рішенням суду (а.с.1-3).
Так, позивач просить суд звільнити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, від сплати аліментів, які стягуються на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 листопада 2010 року у цивільній справі №2-5772/2010 з часу подання позову.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.01.2018 року відкрито провадження по справі № 495/9984/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів, встановлених рішенням суду. Справу призначено до розгляду (а.с.24-26).
Позивач ОСОБА_1, в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та справу за розглянути за його відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2, відзив або заперечення на позов ОСОБА_1 до суду не надала та в судові засідання не з'явилася без поважних причин, про причини неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань не заявляла, хоча була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду.
Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було надіслано запит до Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо доступу до персональних даних ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.17).
Згідно відповіді, що надійшла з Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована з 09.07.2011 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19).
Так, ухвала суду про призначення слухання справи, судові повістки, а також копія позовної заяви ОСОБА_1 з додатками до неї були надіслані на адресу ОСОБА_2 (АДРЕСА_1), яка наявна в матеріалах справи та за якою вона зареєстрована. Між тим, усі документи з зазначеної адреси були повернуті до суду без вручення адресату у зв'язку із закінченням терміну зберігання (а.с.38, 51, 55, 59).
Відповідно до ст.128 Цивільного процесуального кодексу України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через курєрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Згідно із ч.3 ст.131 Цивільного процесуального кодексу, Учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч.4 ст.223 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до вимог ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає за можливе та необхідне, у відповідності до ст.ст. 128, 131, 223 та 280 Цивільного процесуального кодексу України, розглянути справу без учасників справи або їх представників, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи і ухвалити заочне рішення.
У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 листопада 2010 року у цивільній справі №2-5772/2010 позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено. Стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі ? частини усіх видів заробітку щомісяця, починаючи з 25 жовтня 2010 року до 27 серпня 2022 року, але не менше 30% прожиткового мінімуму для відповідної категорії дітей (а.с.7)
Позивач зазначає, що постановляючи рішення від 17.11.2010 року, Білгород-Дністровський міськрайонний суд виходив з того, що спільна неповнолітня дитина проживає разом з матірю та знаходиться на її утриманні. Проте, після постановления даного рішення змінилося місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_1 - ОСОБА_1.
Так, починаючи з травня 2016 року син ОСОБА_1 ОСОБА_1, мешкає разом зі батьком - ОСОБА_1, за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вулиця Кишинівська, 241, та знаходиться на повному утриманні батька.
В свою чергу, за наявності діючого рішення суду ОСОБА_1 вимушений сплачувати ОСОБА_2 грошові кошти, які вона витрачає на себе особисто, а не на користь дитини, як того вимагає рішення суду від 17 листопада 2010 року.
Крім того, увесь час після постановлення рішення ОСОБА_2 мешкала окремо, а син перебував разом з її батьками, які мешкають у тому самому будинку. Все це привело до того, що відповідачка витрачали аліменти на себе, стала зловживати спиртними напоями, що вкінці-кінців спонукало ОСОБА_1 забрати дитину до себе. Після цього, колишня дружина життям сина не цікавиться взагалі, навіть жодного разу не відвідала школу.
У відповідності до характеристики з місця проживання з Білгород-Дністровського відділу ГУ НП в Одеській області від 18.09.2017 року ОСОБА_1 характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, 2008 та ІНФОРМАЦІЯ_4 (син від першого шлюбу), мати якого не приймає щоденної участі у вихованні дитини (а.с.10).
Згідно довідки Білгород-Дністровського управління водного господарства №12 від 14.11.2017 року, ОСОБА_1 працює в Білгород-Дністровському управлінні водного господарства машиністом насосних установок групи насосних станцій (а.с.11).
У відповідності до довідки про доходи №47 від 14.11.2017 року з місця роботи, дохід ОСОБА_1 у вересні-жовтні 2017 року складає 6 691,22 гривень і щомісячне утримання за аліментами складає 683,77 гривень та 687,93 гривень (а.с.13).
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.02.2018 року клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено. Зобовязано Службу у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради провести обстеження умов проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, за місцем його мешкання разом із батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Кишинівська, 241, про що скласти відповідні акти (висновки), які представити до суду (а.с.36-37, 42-43).
13.03.2018 року на виконання ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.02.2018 року та 21.02.2018, на адресу суду надійшов Акт обстеження умов проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Кишинівська, 241.
Так, згідно із складеним Актом обстеження умов проживання, будинок знаходиться у житловому стані, проводяться ремонтні роботи. Опалення місцеве, водопровід центральний, каналізація місцева. Житло обладнано всією необхідною побутовою технікою. ОСОБА_1 має окрему відремонтовану кімнату, обладнану всіма необхідними меблями. За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6. Зі слів батька ОСОБА_1, його син ОСОБА_1, біля двох з половиною років мешкає разом із ним. Батько сплачує аліменти на утримання дитини, з його слів заборгованості не має. За результатами бесіди з ОСОБА_1 встановлено, що дитина понад два роки постійно мешкає разом з батьком. Мати відвідує у вихідні та канікулярні дні (а.с.53).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
У відповідності до статті 179 Сімейного кодексу України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на імя якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Закон покладає на батьків обов'язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Такий обов'язок не припиняється і в тому випадку, коли діти набувають повну дієздатність до досягнення ними повноліття при укладанні шлюбу у випадку зниження їм шлюбного віку. Лише після досягнення повноліття діти втрачають право на утримання.
Згідно із ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч.2 ст.197 Сімейного кодексу України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у звязку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Відповідно до ч.4 ст.273 Цивільного процесуального кодексу України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом предявлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Проживання дитини з батьком є обставиною, що має істотне значення і є підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах
Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст.5 Цивільного процесуального кодексу України, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд приходить до висновку, що проживання малолітньої дитини разом з батьком та перебування на його повному утриманні свідчить про суттєву зміну обставин, що були підставою стягнення аліментів з позивача і має тягнути за собою звільнення від них.
Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів, встановлених рішенням суду, у зв'язку з чим такий позов підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 179, 180, 181, 197 Сімейного кодексу України, ст.ст. 2, 5, 12-13, 76-81, 128, 131, 141, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 273, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів, встановлених рішенням суду задовольнити.
Звільнити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) від сплати аліментів, які стягуються щомісячно на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 листопада 2010 року у цивільній справі №2-5772/2010, починаючи з дня подання позовної заяви, а саме з 28.11.2017 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя В.В. Мишко