Провадження № 22-ц/780/2038/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 26.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 квітня 2018 року м. Київ

Справа № 369/11338/17-ц Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 (суддя-доповідач),

ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

секретар судового засідання Шуляк Д.О.,

заявник - Публічне акціонерне товариство «Родовід банк»,

зацікавлені особи Подільський районний відділ Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управляння юстиції у м. Києві, Старший державний виконавець Бабенко Ольга Олександрівна, Гавриш Юрій Петрович, Андрієнко Юрій Анатолійович,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області, у складі судді Пінкевич Н.С., від 21 лютого 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Статтею 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого(території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 8, 9, 11 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується; справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а також заяви і скарги подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2017 року ПАТ "Родовід Банк" звернулося до суду зі скаргою. Просило визнати бездіяльність старшого державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 09 жовтня 2017 року незаконною та скасувати зазначену постанову.

В обґрунтування своїх вимог заявник послався на те, що державним виконавцем не було здійснено усіх необхідних заходів, передбачених ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" в процесі виконання виконавчого листа щодо стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарної заборгованості за кредитним договором в сумі 6275,25 доларів США та 18013,28 грн та судового збору.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 лютого 2018 року у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ "Родовід Банк" просило ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення скарги. Посилалося на те, що суд не в повному обсязі з'ясував обставини справи та не дослідив матеріали виконавчого провадження. Вважало оскаржувану ухвалу постановлену з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Зі справи вбачається та її матеріалами підтверджене, що 03 лютого 2015 року Києво-Святошинським районним судом Київської області на виконання рішення суду було видано виконавчий лист № 369/2559/14ц про стягнення на користь ПАТ «Родовід Банк» солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором в розмірі 6275,25 дол. США та 18013,28 грн та судовий збір.

Виконавчий лист № 369/2559/14ц щодо боржника ОСОБА_5 був направлений для примусового виконання до Подільського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управлінь юстиції у м. Києві.

30 червня 2017 року старшим державним виконавцем Подільського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_6 прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», через те, що боржник чи транспортний засіб не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Відмовляючи у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на дії державного виконавця, районний суд вказав, що стягувачем після отримання постанови про повернення виконавчого листа не перевірено вчинення виконавцем будь-яких дій, а скарга не містить аналізу вчинених чи невчених виконавцем дій і належного обґрунтування всіх доводів, заявник, посилаючись на необґрунтованість повернення виконавчого документу, не вказав чи оголошувався розшук, коли було прийнято відповідну постанову, хоча дана інформація міститься в матеріалах виконавчого провадження і скарга не містить будь-яких посилань на неможливість отримання даної інформації. Крім того, заявляючи суду клопотання про витребування матеріалів виконавчого провадження, представник ПАТ «Родовід Банк» не надав суду доказів неможливості самостійного ознайомлення з витребовуваними матеріали та зняття з них копій.

Однак, колегія суддів з висновками районного суду погодитися не може.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України, - і за її межами.

Згідно з ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін» (Жовнер проти України, № 56848/00, § 33, ЄСПЛ, від 29 червня 2004 року).

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною третьою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Разом з тим, суд першої інстанції вказані вимоги норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не врахував, не встановив та належним чином не перевірив доводів ПАТ «Родовід Банк» щодо недотримання державним виконавцем норм чинного законодавства, а саме, чи направляв державний виконавець запити до банківських та фінансових установ про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, чи звертався державний виконавець до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України, тощо.

Відповідно до частини восьмої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Районним судом належним чином не перевірено, не зважаючи на клопотання скаржника, чи проводив державний виконавець зазначені перевірки з періодичністю, встановленою частиною восьмою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, за відсутності належних і допустимих доказів на підтвердження дотримання державним виконавцем наведених вимог Закону, суд першої інстанції, дійшов передчасного висновку про правомірність повернення державним виконавцем виконавчого листа стягувачу на підставі пункту 7 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки цією нормою Закону передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

А із матеріалів справи не вбачається та судом не встановлено, чи здійснювався розшук боржника та транспортного засобу поліцією.

Оскільки ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 листопада 2017 року обовязок надання до суду належним чином завірених копій матеріалів виконавчого провадження № 48747398 покладено на Подільський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ ГТУЮ у м. Києві, доводи суду щодо відмови у задоволенні скарги банку, на думку колегії суддів, обґрунтованими визнати не можна.

Враховуючи викладене, оскаржувана ухвала постановлена судом за неповного з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про задоволення скарги і визнання незаконною бездіяльності державного виконавця Бабенко О.О. у виконавчому провадженні № 48747398 при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 30 червня 2017 року.

При цьому колегія суддів, звертає увагу, що ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 листопада 2017 року щодо покладення обовязку надання письмових доказів по справі представниками Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ ГТУЮ у м. Києві отримано двічі 03.11.2017 і 11.12.2017, однак, в порушення наведених положень Закону та вимог ст. ст. 43, 44 ЦПК України, вказаним відділом державної виконавчої служби, допущене зловживання своїми процесуальними правами та не виконання судового рішення.

Тому, керуючись ч. 6 ст. 259, 268, п. 4) ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381- 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 лютого 2018 року скасувати.

Ухвалити по справі нове судове рішення.

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» задовольнити.

Визнати незаконною бездіяльність старшого державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_6 у виконавчому провадженню № 48747398 при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 30 червня 2017 року.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_6 у виконавчому провадженню № 48747398 про повернення виконавчого документа стягувачу від 30 червня 2017 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду касаційної інстанції. Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судді: