Постанова

Іменем України

21 березня 2018 року

м. Київ

справа № 541/3149/15-ц

провадження № 61-3375 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області у складі судді

Чернюк В. Д. від 12 липня 2016 року та рішення апеляційного суду Полтавської області у складі колегії суддів: Буленка О. О., Омельченко Л. М., Триголова В. М., від 25 серпня 2016 року

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Угрудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «РайффайзенБанк Аваль» (далі - ПАТ «РайффайзенБанк Аваль») про стягнення суми вкладу, відсотків, пені та відсотків річних від суми боргу за договором банківського вкладу.

Позовна заява мотивована тим, що 12 травня 2008 року між банком та ним було укладено договір на вклад Універсальний (без пролонгації), за яким позивач передав банку готівкою 40 тис. грн строком на 12 місяців з відсотковою ставкою по вкладу 24 % річних. На підтвердження отримання та зарахування коштів позивачу було видано прибутковий касовий ордер. По закінченню строку депозитного договору він звернувся до керівництва відповідача про повернення суми вкладу і прострочених відсотків, проте його вимоги не були задоволенні.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_2 просив стягнути з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» депозитний вклад у розмірі 40 тис. грн, 72 960 грн - відсотки за договором, 7 300 грн - пені за несвоєчасне повернення коштів та 25 754 грн

88 коп. - 3 % річних від простроченої суми, а всього - 146 014 грн 88 коп.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області

від 12 липня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_2 в рахунок повернення депозитного вкладу за договором від 12 травня 2008 року - 40 тис. грн; в рахунок відсотків по цьому вкладу - 9 799 грн 85 коп.; в рахунок пені за цим договором - 7 300 грн та в рахунок 3% річних від суми неповернутого боргу - 9 899 грн 97 коп., всього стягнуто за даним договором 66 999 грн 82 коп. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Задовольняючи частково позові вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином не виконував умови депозитного договору, тому позивач має право на повернення суми вкладу та відсотків по цьому вкладу, а також 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання. Вимоги ОСОБА_2 про стягнення пені у розмірі 7 300 грн також є обґрунтованими, оскільки вказані розрахунки обмежуються останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та відповідають вимогам статті 258 ЦК України.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 25 серпня 2016 року рішення районного суду змінено в частині розміру стягнення 3 % річних за порушення грошового Стягнуто з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_2 в рахунок повернення депозитного вкладу за договором

від 12 травня 2008 року - 40 тис. грн; в рахунок відсотків по цьому вкладу -

9 799 грн 85 коп.; в рахунок пені за цим договором - 7 300 грн та в рахунок 3% річних від суми неповернутого боргу - 3 600 грн, а всього - 60 699 грн 85 коп. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погодився з тим, що вимоги ОСОБА_2 про стягнення суми вкладу обґрунтовані, оскільки відповідач порушив умови договору банківського вкладу. Разом з тим зазначив, що до позовних вимог про застосування відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України, встановлений загальний строк позовної давності, тому стягнення 3 % річних обмежується останніми трьома роками перед зверненням особи до суду.

У вересні 2016 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій нормматеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди належним чином не перевірили доводи відповідача про те, що кошти ОСОБА_2 до каси банку не вносились, вкладні рахунки на ім'я позивача не відкривалися. Крім того, ОСОБА_5, перебуваючи на посаді начальника міського відділу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», шляхом зловживання службовим становищем незаконно заволоділа грошовими коштами ОСОБА_2 на загальну суму 40 тис. грн, що встановлено постановою про порушення кримінальної справи від 10 липня 2009 року.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

19 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судом установлено, що 12 травня 2008 року між ОСОБА_2 та АППБ «Аваль» (у подальшому перейменовано на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») було укладено договір, за умовами якого позивачем терміном на 12 місяців було передано

ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» готівкою кошти у розмірі 40 тис. грн з виплатою 24 % річних, згідно валютного ордеру від 24 червня 2008 року.

Договір від 12 травня 2008 року підписано керуючим Миргородським відділенням АППБ «Аваль» ОСОБА_5, спірний договір містять підпис сторін, а також печатку АППБ «Аваль».

За висновками комплексної судово-технічної експертизи документів та судової почеркознавчої експертизи від 31 травня 2016 року, підписи і рукописні записи (буквені і цифрові) в договорі від 12 травня 2008 року на вклад Універсальний (без пролонгації), підписи в прибутковому касовому ордері № 3 від 12 травня 2008 року виконані саме ОСОБА_5 Монтаж відтисків печатки

АППБ «Аваль» та підписів від імені працівника банку (ОСОБА_5) за допомогою комп'ютерної або копіювально-розмножувальної техніки не проводився.

Також судом встановлено, що рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 6 травня 2016 року, яке ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Полтавської області від 23 червня 2016 року залишено без змін, було відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору на вклад Універсальний

від 12 травня 2008 року.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до положень частини другої статті 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно зі статтею 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Крім того, стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 529 ЦК України кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Отже, за змістом наведених норм права зобов'язання банку полягає у виплаті вкладнику грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором.

Таким чином, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли до правильного висновку про те, що банк не виконав умови договору банківського вкладу від 12 травня 2008 року, що є порушенням прав вкладника, а також статей 629, 1058, 1059, 1074 ЦК України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини щодо захисту права власності.

Разом з тим, змінюючи рішення районного суду в частині стягнення 3 % річних за порушення грошового зобов'язання, апеляційний суд, вірно застосувавши положення статті 257 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку про застосування до вказаних вимог позовної давності тривалістю у три роки, про що заявлено ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у суді першої інстанції (а. с. 38).

Враховуючи те, що висновки районного та апеляційного судів відповідають встановленим у справі обставинам, рішення судів ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судові рішення без змін, відповідно до положень статті 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 липня 2016 року у не зміненій частині та рішення апеляційного суду Полтавської області від 25 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С.Ф. Хопта

Ю. В.Черняк