ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 року м.Суми

Справа №577/2663/17

Номер провадження 22-ц/788/520/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Хвостика С. Г. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - ОСОБА_2, Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру», Конотопська міська рада Сумської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15 січня 2018 року, ухваленого у складі судді Буток Т.А., у приміщенні Конотопського міськрайонного суду Сумської області,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», Конотопської міської ради Сумської області, третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Сумській області про визнання недійсною технічної документації, рішення органу місцевого самоврядування, державних актів на право власності на земельні ділянки, скасування державної реєстрації державних актів на право власності на земельні ділянки та зобов'язання відновити межі земельної ділянки.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_3 Після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. При оформленні права власності в порядку спадкування за законом, було виявлено зміну меж та конфігурації земельної ділянки. Власником суміжної земельної ділянки під АДРЕСА_2 ОСОБА_2 у 2010 році була виготовлена технічна документація, а рішенням Конотопської міської ради Сумської області від 28 липня 2010 року затверджено площу земельних ділянок та видано державні акти на право власності на них. Проте, в акті про встановлення та погодження в натурі меж земельної ділянки АДРЕСА_2 та передачі межових знаків на довгострокове зберігання план земельної ділянки виконано по фактичному користуванні (по факту встановлених парканів і огорож), який відрізняється від планів земельної ділянки в інвентарній справі, в результаті чого була змінена конфігурація земельної ділянки належної позивачу. Оскільки вказаний акт від імені ОСОБА_3 підписувала ОСОБА_5, яка не мала відповідних повноважень, просить:

- визнати недійсною технічну документацію № 4619 із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, та для ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_2 на земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_2 та НОМЕР_3;

- визнати недійсним рішення Конотопської міської ради від 28 липня 2010 року «Про затвердження площ та надання земельних ділянок громадянам міста згідно з виготовленою землевпорядною документацією» в частині: п.1.5 по АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 (іден. номер НОМЕР_1), який мешкає по АДРЕСА_3, земельну ділянку площею 0,1865 га, в тому числі: для будівництва та обслуговування жилого будинку 0,1000 га, для ведення особистого селянського господарства 0,0865 га;

- визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_4, кадастровий номер НОМЕР_2, та серії НОМЕР_5, кадастровий номер НОМЕР_3, видані на ім'я ОСОБА_2;

- скасувати державну реєстрацію вказаних державних актів на право власності на земельні ділянки;

- зобов'язати ОСОБА_2 відновити межі земельної ділянки, яка розділяє земельні ділянки, розташовані за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 у відповідності із планами земельних ділянок інвентарних справ шляхом перенесення паркану.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15 січня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Вказує на те, що судом достеменно не встановлено хто фактично підписував акт про погодження меж земельної ділянки, судова експертиза не проводилась, а висновки суду ґрунтуються лише на показаннях свідків. Зазначає, що не було встановлено порушення прав суміжного землекористувача ОСОБА_1, межа земельної ділянки була визначена по фактичному користуванню, паркан зі сторони позивача був установлений ще за життя спадкодавця ОСОБА_3, спору щодо користування земельними ділянками між ними не виникало. Окрім того посилається на те, що паркан він не встановлював та йому не відомо куди саме його необхідно переносити, а інвентарна справа, яка, до того ж, судом взагалі не досліджувалась, не являється документацію щодо земельної ділянки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката ОСОБА_6, які підтримали апеляційну скаргу, позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката ОСОБА_7, які заперечують проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що межі земельної ділянки не були погоджені із суміжним землекористувачем ОСОБА_3, акт замість нього підписаний ОСОБА_5, яка здійснювала за ним догляд, але не мала відповідних повноважень на підписання акту про встановлення та погодження в натурі меж земельної ділянки. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом позивачем отримано 26 жовтня 2015 року, а тому з даним позовом він звернувся в межах строків позовної давності.

Проте погодитись з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову не можна, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Конотопської міської Ради народних депутатів від 07 травня 1996 року №131 «Про приватизацію земель», передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1, площею 0,0782 га. (а. с. 15). У рішенні зазначено, що при видачі державних актів на право приватної власності на землю, площі земельних ділянок будуть уточнюватись.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3, після його смерті відкрилась спадщина (а. с. 10). За життя ним було складено заповіт, відповідно до якого все своє майно він заповів сину - ОСОБА_1 (а. с. 11).

26 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Конотопського міського нотаріального округу Сумської області ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлого ОСОБА_3, що складається із житлового будинку з господарчо-побутовими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. (а. с. 13).

Рішенням Конотопської міської ради від 24 березня 2010 року ОСОБА_2 надано дозвіл для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право користування на земельні ділянки, терміном на один рік (а. с. 28).

Згідно з рішенням Конотопської міської ради від 28 липня 2010 року «Про затвердження площ та надання земельних ділянок громадянам міста, згідно із виготовленою землевпорядною документацією» (а. с. 39), на підставі розробленої технічної документації із землеустрою та в зв'язку з виготовленням державних актів на право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку (присадибні ділянки) та ведення особистого селянського господарства визнано за власниками уточнені площі ділянок. Зокрема, по АДРЕСА_2 за ОСОБА_2, земельну ділянку, площею 0,1865 в тому числі: для будівництва та обслуговування жилого будинку - 0,1000 га; для ведення особистого селянського господарства - 0,0865 га.

На підставі вказаного рішення, ОСОБА_2 видано державні акти на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_4, площею 0,1000 га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер НОМЕР_2 та серії НОМЕР_5, площею 0,0865 га за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_3 (а. с. 40, 41).

Частиною 1 статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України (ч. 1 ст.126 ЗК України, в редакції, яка діяла станом на липень 2010 року).

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України та ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 2 ст. 152, ч. 1 ст. 155 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Тобто, із вказаних норм слідує, що з позовами про визнання державних актів недійсними, можуть звернутись власники або користувачі сусідніх земельних ділянок, права яких порушуються, на що суд, при ухваленні оскаржуваного рішення, уваги не звернув.

Зі змісту ст.ст. 22-23 ЗК України (в редакції, яка діяла станом на 07 травня 1996 року), право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання державного акту.

З 01 січня 2002 року, відповідно до ст.ст. 125-126 ЗК України, право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документу, що посвідчує право власності чи право постійного користування (державного акту) або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). З 02 травня 2009 року право власності, право постійного користування та право оренди виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Частиною 1 статті 79-1 ЗК України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Проте, ОСОБА_1 не надано суду належних доказів на підтвердження встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки, яка була надана ОСОБА_3, площею 0,0782 га та отримання померлим спадкодавцем, чи самим позивачем документу, що посвідчує право власності чи право постійного користування вказаною земельною ділянкою. Викопіювання з плану будівельного кварталу, на який посилається позивач, що міститься в матеріалах інвентаризаційної справи на будинок, правовстановлюючим документом не являється та не свідчить про набуття ним права власності чи права користування, в порядку спадкування за заповітом, на земельну у розмірах та конфігурації, що вказана в даному плані.

Із матеріалів інвентаризаційних справ на домоволодіння АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 вбачається, що конфігурація меж земельних ділянок за вказаними адресами, що існує на даний час, в порівнянні з межами зазначеними у викопіюванні плану будівельного кварталу від 25 березня 1964 року змінилась, проте це не призвело до зменшення розміру земельної ділянки, якою на даний час користується позивач.

Межі земельної ділянки АДРЕСА_2 були визначені за фактичним користуванням, яке склалось між відповідачем та спадкодавцем ОСОБА_3 ще з 2002 року, що підтверджується викопіюванням із плану будівельного кварталу, датованого 02 жовтня 2002 року. Спору щодо порядку користування суміжними земельними ділянками між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за життя останнього не виникало. Крім того позивач в судовому засіданні пояснив, що паркан із штахетника, що розділяє його земельну ділянку та земельну ділянку ОСОБА_2 був встановлений його батьком ОСОБА_3 багато років назад. Чи переносився він ким-небудь йому невідомо.

Відсутність підпису ОСОБА_3 в акті про погодження меж земельної ділянки не може бути підставою для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено, що при передачі ОСОБА_2 у власність земельної ділянки по АДРЕСА_2, були порушені межі земельної ділянки, яка знаходиться в його користуванні. Більш того, земельна ділянка позивача, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 79-1 ЗК України взагалі не сформована.

У відповідності до положень ст. 16 ЦК України та ст. 152 ЗК України в судовому порядку може бути оскаржено рішення органу місцевого самоврядування, яким затверджено площі земельних ділянок та надано відповідачу земельну ділянку згідно з виготовленою землевпорядною документацією. Технічна документація №4619, виготовлена на замовлення ОСОБА_2, правовстановлюючим документом не являється, а тому визнання її недійсною не вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав позивача у судовому порядку.

Порядок відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) встановлений п. 4 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів, від 18 травня 2010 року № 376. Зокрема, відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється або підставі розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 Земельного кодексу України документації із землеустрою, або за фактичним використанням земельної ділянки. Однак, не на підставі планів земельних ділянок, що містяться в інвентарних справах, як помилково вважає позивач.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення його прав, як суміжного землекористувача, рішенням Конотопської міської ради від 28 лютого 2010 року та державними актами на право власності на земельну ділянку, що видані ОСОБА_2, колегія суддів вважає, що у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 4, 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15 січня 2018 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», Конотопської міської ради Сумської області про визнання недійсною технічної документації, рішення органу місцевого самоврядування, державних актів на право власності на земельні ділянки, скасування державної реєстрації державних актів на право власності на земельні ділянки та зобов'язання відновити межі земельної ділянки - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 травня 2018 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді : С.Г. Хвостик

О.І. Собина