154/335/18
2/154/249/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2018 року м. Володимир-Волинський

Володимир Волинський міський суд Волинській області в складі:

головуючого судді Вітера І.Р.,

в присутності секретаря Корніюк Т.О.,

з участю сторін:

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

його представника адвоката Базіли Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Володимир-Волинський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, -

ВСТАНОВИВ:

06 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернувся з цивільним позовом до свого батька ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 серпня 1998 року. Від спільного подружнього життя у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син позивач ОСОБА_1 11 жовтня 2013 року шлюб між батьками було розірвано, вони стали проживати окремо. На підставі рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 18 березня 2013 року з батька на користь матері стягувалися аліменти на утримання неповнолітнього позивача в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) до досягнення повноліття.

В даний час позивач став повнолітнім, однак продовжує навчання на денній формі у Володимир-Волинському вищому професійному училищі (далі ВПУ) по професії електрогазозварник, а тому не має власних доходів щоб забезпечити себе матеріально. Для навчання необхідно придбання спеціального обладнання та матеріалів для участі у проведенні практичних занять, а саме зварювальну маску, карбіт, електроди, канцелярські товари, спеціальну літературу, тощо. Окрім того, у позивача значні витрати на забезпечення одягом, взуттям, харчуванням, а також на проїзд до місця навчання. Також позивач проживає з матір`ю, яка змушена періодично виїжджати на заробітки за кордон, оскільки зобов`язана згідно укладеної мирової угоди з батьком при поділі майна подружжя погашати кредит за квартиру. Позивач отримував стипендію, в розмірі 415 гривень, а з листопада 2017 року в розмірі 490 гривень. Батько є військовослужбовцем і його доходи є високими, має іншу сім`ю, а тому відмовляється у добровільному порядку надавати матеріальну допомогу синові. У зв`язку з важким матеріальним становищем позивач змушений звернутись до суду із згаданим позовом. Просить ухвалити рішення за яким стягувати із відповідача ОСОБА_2 на його користь аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно з дня подання позову на весь період навчання сина, але не більше, ніж до досягнення ним 23 років.

Крім того, в порядку забезпечення доказів позивач ОСОБА_1 просив суд витребувати із військової частини НОМЕР_1 довідку про розмір заробітної плати (доходів) відповідача.

Ухвалою суду від 20 березня 2018 року відкрито провадження в даній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Задоволено клопотання позивача та витребувано із військової частини НОМЕР_1 довідку про розмір грошового забезпечення (заробітної плати, доходу) за період 2017-2018 років відповідача ОСОБА_2

02 квітня 2018 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги він заперечив повністю, стверджуючи, що в даний час сам перебуває у скрутному матеріальному становищі та позбавлений можливості надавати своєму, вже повнолітньому, сину матеріальну допомогу. Відповідач є військовослужбовцем, отримує грошове забезпечення в розмірі близько 10000 гривень, з якого з 2013 року до січня 2018 року систематично сплачував аліменти на утримання тоді ще неповнолітнього позивача в розмірі 1/4 грошового забезпечення. Інших видів доходів у нього немає. Свого житла також немає. Згідно мирової угоди із матір`ю позивача ОСОБА_4 , він уступив їй право власності на придбану ними у шлюбі в кредит квартиру АДРЕСА_1 , натомість остання зобов`язалась самостійно оплатити недоплачену частину кредиту за неї. Також у власності ОСОБА_4 є частка у квартирі АДРЕСА_2 . В свою чергу він на даний час проживає у будинку своєї теперішньої дружини ОСОБА_5 , який був їй подарований 16 лютого 2018 року, однак знаходиться у занедбаному стані, без зручностей, що потягло за собою необхідність проведення капітального ремонту. З цією метою він з дружиною отримали кредитні кошти в банку терміном на 24 місяці кожен в сумі по 28800 гривень. Крім того, у нього на утриманні перебуває ще двоє неповнолітніх дітей і відповідач самостійно мусить забезпечувати сім`ю із належного йому грошового забезпечення, оскільки дружина ОСОБА_5 знаходиться у відпустці по догляду за дитиною.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві, зазначив, що витрати на його навчання становлять близько 500 гривень щомісячно. Доказів вказаних витрат він до суду представити не може, оскільки всі чеки (квитанції) за придбання ним для практичних занять обладнання та матеріалів знаходяться у викладача. Разом з тим пояснив, що при розлученні батьки поділили між собою майно, а саме його матері дісталась квартира, придбана у кредит, який тепер вона самостійно зобов`язана оплачувати, що призвело до погіршення матеріального становища сім`ї, а стягнення з батька аліментів допоможе матері в оплаті даного кредиту.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні позовні вимоги заперечили повністю з підстав, викладених у відзиві. Відповідач пояснив, що ніколи не відмовлявся від надання матеріальної допомоги своєму сину, систематично та справно сплачував раніше присуджені йому аліменти. В даний час не має матеріальної можливості їх платити.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні також зазначила, що позивач жодним чином не довів своїх витрат на навчання.

За поданими позивачем письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановлено наступні факти.
Позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Володимир-Волинському Волинської області, а відповідач ОСОБА_2 є його батьком, що підтверджується наявними у справі копіями свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_2 та його паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 .

У відповідності до рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 18 березня 2013 року ухвалено стягувати з відповідача ОСОБА_2 в користь ОСОБА_7 (тепер ОСОБА_8 ) аліменти на неповнолітню дитину ОСОБА_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 19 лютого 2013 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 жовтня 2013 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_7 змінила своє прізвище на ОСОБА_8 . Також цим же рішенням визначено, що син ОСОБА_1 залишився проживати із матір`ю.

Згідно ухвали Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 09 серпня 2016 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , за якою ОСОБА_2 визнав за ОСОБА_4 право власності на належну йому на праві приватної власності 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 після повного виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору № VOJ0GA від 25.04.2008 року та умов додаткової угоди № 1 від 14 липня 2016 року до вказаного кредитного договору, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк», по сплаті на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» усієї суми несплачених кредитних зобов`язань, що виникли в інтересах сім`ї і які залишились несплаченими на момент затвердження мирової угоди, як компенсацію за належну ОСОБА_2 на праві приватної власності 1/2 частку вказаної квартири. В разі порушення ОСОБА_4 строків виконання кредитних зобов`язань, взятих на себе згідно мирової угоди, що призведе до виникнення заборгованості по вказаному кредитному договору, вона визнає за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину цієї ж квартири і даний пункт угоди є підставою для реєстрації права власності за ним вищезазначеного майна органами державної реєстрації або право звернення до суду з позовом про поділ майна подружжя. Також ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , при укладенні мирової угоди провели остаточний поділ спільного сумісного майна подружжя і будь-яких претензій з цього питання один до одного не мають.

У відповідності до поданого позивачем Додатку № 1 до Додаткової угоди № 1 вищевказаного кредитного договору, укладеного ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк», щомісячний платіж за договором кредиту становить 126, 49 доларів США, а заборгованість по ньому на день винесення рішення складає 8335, 08 доларів США. За такими платежами термін для сплати кредиту у повному обсязі становить до 25 квітня 2028 року.

Також позивач в підтвердження фактів систематичності сплати кредиту подав до суду копії дев`яти фіскальних чеків: п`ять із них - за серпень-грудень 2010 року, сплачені відповідачем ОСОБА_2 , інші чотири - за серпень 2017 року та січень-березень 2018 року, сплачені ОСОБА_4 .

Згідно поданої позивачем ОСОБА_1 довідки Володимир-Волинського ВПУ № 35 від 01 лютого 2018 року, він дійсно навчається у вказаному навчальному закладі з 01 вересня 2015 року по 29 квітня 2018 року на денній формі навчання за спеціальністю електрогазозварник.

У відповідності до довідки про доходи № 53 від 01 лютого 2018 року, виданої Володимир-Волинським ВПУ, позивач ОСОБА_1 із серпня по жовтень 2017 року отримував стипендію в розмірі 415 гривень, а з листопада 2017 по січень 2018 року в розмірі 490 гривень.

Згідно довідки про зареєстрованих та заборгованість за надані житлово-комунальні послуги № 831 від 01 лютого 2018 року, позивач ОСОБА_1 проживає разом із своєю матір`ю ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3 .

У відповідності до витребуваних судом в даній справі за клопотанням позивача довідок про доходи відповідача ОСОБА_2 №№ 472 та 473 від 23 квітня 2018 року, останній є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України: у 2017 році отримав грошове забезпечення в загальній сумі 154737, 39 гривень та інші нарахування в загальній сумі 13795, 01 гривень, з яких сплатив аліменти на загальну суму 30654, 78 гривень; за січень-березень 2018 року отримав грошове забезпечення в сумі 31937, 84 гривень, з яких сплатив аліменти в загальній сумі 333, 39 гривень. Відрахування аліментів із грошового забезпечення відповідача припинилось у січні 2018 року. Розмір останнього місячного грошового забезпечення, отриманого ОСОБА_2 у березні 2018 року становить 10952, 66 гривень.

За поданими відповідачем письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановлено наступні факти.
17 жовтня 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб, після якого дружина змінила прізвище на ОСОБА_10 , що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 .

У відповідності до копій свідоцтв про народження дітей серії НОМЕР_5 та серії НОМЕР_6 , на утриманні у ОСОБА_2 та ОСОБА_5 знаходяться двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно довідки № 1200 від 02 квітня 2018 року Володимир-Волинського управління соціального захисту населення, ОСОБА_5 отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини в розмірі по 860 гривень кожного місяця.

Копією договору дарування від 16 лютого 2018 року, підтверджується факт набуття ОСОБА_5 у власність житлового будинку загальною площею 73, 7 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Відміткою у паспорті громадянина України ОСОБА_2 серії НОМЕР_7 підтверджується факт реєстрації та проживання відповідача у придбаному дружиною будинку з 13 червня 2017 року.

Поданими відповідачем копіями кредитних договорів №№ Z52.482.70091 та Z52.482.70093 стверджується, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 21 липня 2017 року отримали у ПАТ «Ідея Банк» в кредит кошти в сумі по 28800 гривень кожний, та щомісячно сплачують банку платежі в розмірі 2263 гривень, а також комісію в сумі 22, 63 гривень.

Представленими до суду копіями товарних чеків та видаткових накладних за березень-листопад 2017 року відповідач засвідчив систематичні факти придбання ним будівельного обладнання та матеріалів на загальну суму 113221, 60 гривень.

Поданими відповідачем в судовому засіданні фотокартками придбаного будинку підтверджується, що він перебуває у занедбаному стані, а також у ньому проводиться капітальний ремонт.

Згідно поданої відповідачем довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 119100776 від 30 березня 2018 року, мати позивача та колишня дружина відповідача ОСОБА_4 04 серпня 2017 року набула у власність 1/2 квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .

Заслухавши позиції сторін та дослідивши письмові докази, суд встановив правовідносини, які виникли між сторонами, що регулюються наступними нормами матеріального та процесуального права.
На підставі ч.3 ст.199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На підставі ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.2 ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відтак обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують вчитися виникає лише при наявності в сукупності таких юридичних фактів:

1.досягнення дитиною 18 років, але не більше 23 років;

2.продовження навчання;

3.потреба у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням;

4.наявність можливості у батьків надавати допомогу.

У відповідності до ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У відповідності до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

На підставі ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст.89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи з норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, саме на позивачеві в даному випадку лежить обов`язок доведення в суді обставин, які мають юридичне значення, зокрема можливостей відповідача надавати матеріальну допомогу.

Судом встановлено, що 04 грудня 2017 року позивач ОСОБА_1 досягнув 18 років, тобто став повнолітнім.

Впродовж з 01 вересня 2015 року по даний час позивач навчається у Володимир-Волинському ВПУ на денній формі навчання, у зв`язку з чим не має можливості працевлаштуватися.

Вказані факти є доведеними відповідними належними засобами доказування та сторонами не заперечувалися.

До досягнення повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , позивач знаходився на повному матеріальному забезпеченні своїх батьків.

В судовому засіданні позивач стверджував, що у нього є потреба і надалі у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням.

Стаття 199 СК України пов`язує надання матеріальної допомоги для повнолітніх дочки або сина лише з необхідними витратами на навчання і не зобов`язує батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання на тих умовах, що і неповнолітніх дітей. При цьому суд повинен враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження, тощо.

В судовому засіданні встановлено, що навчання ОСОБА_1 у Володимир-Волинському ВПУ є безкоштовним, а сам навчальний заклад знаходиться неподалік його житла. Відтак витрати для навчання, проїзду є незначними, а проживання разом із матір`ю не вимагає додаткових витрат на проживання окремо за місцем знаходження навчального закладу.

Позивачем в судовому засіданні не було подано жодного доказу щодо понесених ним витрат для навчання, а також розрахунку витрат, які він планує понести на навчання в майбутньому, на які він посилався у позовній заяві, зокрема необхідності придбання газозварювальної маски, карбіту, електродів, підручників, тощо.

Разом з тим при встановленні обставин справи за критерієм потреби матеріальної допомоги на навчання, суд також приймає до уваги те, що позивач просить стягувати з відповідача аліменти починаючи з дня подання позовної заяви.

Позивач звернувся до суду з даним позовом 06 лютого 2018 року.

Станом на день винесення рішення в даній справі позивачу залишається навчатися лише 6 днів (до 29 квітня 2018 року, згідно довідки Володимир-Волинського ВПУ № 35 від 01 лютого 2018 року).

Згідно ч.2 ст.199 СК України, право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відтак суд повністю відхиляє доводи позивача щодо потреби придбання матеріалів, обладнання та підручників для навчання, оскільки по своїй суті ОСОБА_1 фактично вже закінчує навчання.

Разом з тим ОСОБА_1 в судовому засіданні зазначив, що має намір в майбутньому після закінчення Володимир-Волинського ВПУ продовжити навчання, а тому просив ухвалити рішення про стягнення аліментів.

Жодного доказу в судовому засіданні щодо продовження ним навчання позивач не подав, а доказування жодним чином не може базуватися на припущеннях.

Отже суд прийшов до висновку про недоведеність позивачем в судовому засіданні його потреби у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням.

Також в судовому засіданні позивач надав пояснення, за якими також аргументував необхідність стягнення з відповідача аліментів метою сплати за рахунок них щомісячних боргових зобов`язань матері по кредитному договору за квартиру, в якій вони проживають.

Надаючи правову оцінку таким поясненням суд констатує, що ця мета позивача не відповідає цільовому призначенню аліментів та не передбачена ст.199 СК України, а по відношенню до відповідача, який фактично уступив свою частину у праві власності на квартиру на користь ОСОБА_4 за рахунок покладення на неї обов`язку оплатити борг по кредитних зобов`язаннях, є несправедливим.

Більше того довідкою про доходи позивача № 53 від 01.02.2018 року стверджується, що він в даний час отримує у Володимир-Волинському ВПУ стипендію в розмірі 490 гривень. В судових засіданнях ОСОБА_1 вказував, що його середньомісячні витрати на навчання становлять 500 гривень, а тому суд зважає і на те, що стипендія позивача практично повністю покриває його витрати на навчання.

В той же час надаючи оцінку можливості батька надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, суд прийшов до наступного висновку.

Розмір останнього місячного грошового забезпечення відповідача ОСОБА_2 у березні 2018 року становить 10952, 66 гривень. Щомісячні доходи його дружини ОСОБА_5 складають 860 гривень (соціальна допомога при народженні дитини). Тобто місячний сукупний дохід сім`ї відповідача у березні 2018 року становив 11812, 66 гривень.

Відповідачем в судовому засіданні доведено наявність кредитних зобов`язань перед ПАТ «Ідея Банк», за яким він щомісячно повинен сплачувати в рахунок погашення боргу по кредиту за себе і за свою дружину, яка не працює, в розмірі 4526 гривень (з розрахунку 2263 х 2 = 4526 гривень).

Крім того у відповідача на утриманні є двоє неповнолітніх дітей та дружина, яка в даний час не працює. Відтак, при розрахунку потреби сім`ї відповідача, яка складається з чотирьох осіб, за встановленими в даний час мінімальними соціальними стандартами, вона становить 6876 гривень на місяць (1762 х 2 + 1860 + 1492 = 6876 гривень, де 1762 прожитковий мінімум для працездатної особи, 1860 прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років, 1492 прожитковий мінімум для дитини до 6 років).

Згідно поданих відповідачем товарних чеків та видаткових накладних за березень-листопад 2017 року його витрати на проведення капітального ремонту будинку за вісім місяців становили 113221, 60 гривень, тобто в середньому за один місяць відповідач витрачав близько 14000 гривень на ремонт свого житла.

За поданими в судовому засіданні фотокартками будинку та поясненнями відповідача встановлено, що ремонт його будинку триває, і в даний час його не завершено, що потребує інших додаткових робіт, витрат на придбання матеріалів.

Відтак відповідачем в судовому засіданні доведено те, що навіть при розрахунку проживання його сім`ї за мінімальними соціальними стандартами, при наявності боргових зобов`язань та необхідності приведення свого житла у придатний для проживання стан, його витрати за останній час значно перевищують його доходи, а також сукупні доходи його сім`ї.

Разом з тим при прийнятті даного рішення суд також приймає до уваги те, що позивач є повнолітньою здоровою працездатною особою.

Суд також приймає до уваги обов`язок та можливість матері позивача надавати таку ж матеріальну допомогу своєму сину в разі продовження ним навчання. За поясненнями позивача вона є працездатною особою (їздить на сезонні роботи за кордон), має у власності інше нерухоме майно, яке здає в оренду.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача не ґрунтуються на вимогах Закону та не доводяться відповідними доказами, а тому у задоволенні його позову про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, на підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст.180, 182, 199-200 СК України

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , до ОСОБА_2 вича, ІНФОРМАЦІЯ_6 народження, РНОКПП НОМЕР_9 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через Володимир-Волинський міський суд Волинської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 24 квітня 2018 року.

Головуючий суддя: /-/ підпис

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського міського суду І.Р. Вітер