Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 625/82/17-ц

провадження № 61-1496 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Коломацька районна державна адміністрація Харківської області,

представник відповідача - Гусєв РусланМихайлович,

відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Харківській області,

представник відповідача - Капінос АнастасіяДмитрівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Харківської області від 22 листопада 2017 року у складі суддів: Котелевець А. В., Піддубного Р. М., Швецової Л. А.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Коломацької районної державної адміністрації Харківської області (далі - Коломацька РДА Харківської області), Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Харківській області) про визнання права власності на земельну частку (пай).

Позовна заява мотивована тим, що з 10 серпня 1996 року ОСОБА_3 почав працювати трактористом у колективному сільськогосподарському підприємстві «Кисівське» (далі - КСП «Кисівське»), а 5 квітня 1997 року був прийнятий у його члени. При розпаюванні земель КСП «Кисівське» позивача не включено до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай). Позивач зазначає, що у 1997 році на час розпаювання земель КСП «Кисівське» він був членом цього підприємства, проте Коломацька РДА Харківської області відмовила йому у видачі сертифіката на право на земельну частку (пай) із земель КСП «Кисівське» у зв'язку з відсутністю відповідних бланків.

З цих підстав позивач просив визнати за ним право на земельну частку (пай) на території Шляхівської сільської ради Коломацького району Харківської області, площею 6,84 умовних кадастрових гектарів та зобов'язати ГУ Держгеокадастру у Харківській області виділити йому земельну ділянку із земель запасу або державного резервного фонду, що відповідає розміру його земельної частки (паю) у КСП «Кисівське».

Рішенням Коломацького районного суду Харківської області від 1 серпня 2017 року у складі судді Лосєва Д. К. позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 право на земельну частку (пай) площею 6,84 умовних кадастрових гектарів із земель колективної власності КСП «Кисівське» на території Шляхівської сільської ради Коломацького району Харківської області із земель запасу або державного резервного фонду. У решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на момент видачі КСП «Кисівське» (реєстрації) державного акта на право колективної власності на землю позивач був членом цього колективного сільськогосподарського підприємства, тому має право на земельну частку (пай). Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги щодо виділення земельної ділянки, суд виходив з того, що ОСОБА_3 не звертався до ГУ Держгеокадастру у Харківській області щодо виділення йому земельної ділянки, тому відповідач прав позивача не порушив.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 22 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права на земельну частку (пай) скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що на час отримання колективним сільськогосподарським підприємством «Коломацьке» (далі - КСП «Коломацьке») державного акта на право колективної власності на землю ОСОБА_3 не був членом цього колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), тому не мав права на отримання земельної ділянки на території Шляхівської сільської ради Коломацького району Харківської області, площею 6,84 умовних кадастрових гектарів.

У грудні 2017 року ОСОБА_3 подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_3 має право на отримання земельної ділянки з резервного земельного фонду у розмірі, встановленому відповідним рішенням місцевої ради згідно зі статті 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ № 720/95) як особа, яку було прийнято до членів КСП «Коломацьке» після одержання цим КСП державного акта на право колективної власності на землю. На момент реєстрації КСП «Кисівське» державного акта на право колективної власності на землю 22 вересня 1997 року позивач був його членом. Також ОСОБА_3 зазначає, що у довідці товариства з обмеженою відповідальністю «Фікс» як правонаступника КСП «Кисівське» містяться відомості, що не відповідають дійсності, оскільки у протоколі засідання правління КСП «Коломацьке» від 19 листопада 1996 року № 14 зазначено про набуття ним членства у КСП.

У січні 2018 року ГУ Держгеокадастру у Харківській області подало відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити рішення суду апеляційної інстанції без змін, мотивуючи тим, що ОСОБА_3 на момент видачі державного акта на право колективної власності на землю не був членом КСП «Коломацьке», не включався до списків осіб членів КСП, що додавались до державного акта, тому немає підстав для визнання за ним права на земельну частку (пай).

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

22 вересня 1997 року КСП «Кисівське» виданий державний акт на право колективної власності на землю.

Пунктом 2 Указу № 720/95 передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до частини першої статті 22 та частини другої статті 23 ЗК України 1990 року (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) право власності на землю виникає після одержання документа, що посвідчує це право. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Отже, право особи на земельну частку (пай) виникає за наявності трьох умов: одержання КСП державного акта на право колективної власності на землю, перебування такої особи в членах КСП на час передачі державного акта, та включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю.

Суд встановив, що ОСОБА_3 з 10 березня 1997 року працював у КСП «Кисівське» та 5 квітня 1997 року отримав членство у цьому КСП.

Рішенням Коломацького районного суду Харківської області від 27 вересня 2014 року у справі № 625/294/16-ц встановлено факт, що станом на 22 вересня 1997 року ОСОБА_3 був членом КСП «Кисівське».

Юридичний факт того, що на час одержання КСП «Кисівське» державного акта на право колективної власності на землю позивач включений до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, не встановлювався, ОСОБА_3 зазначену обставину не заперечує.

З урахуванням цього, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що підстав вважати, що у ОСОБА_3 виникло право на земельну частку (пай) не має.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач має право на земельну частку (пай) як особа, яку було прийнято до членів КСП «Коломацьке» після одержання цим КСП державного акта на право колективної власності на землю, є безпідставним, ураховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_3 стосуються набуття ним права на земельну частку (пай) у праві колективної власності на землю КСП «Кисівське», членом якого він був.

Решта доводів касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення нових фактичних обставин справи, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Частиною першою статті 410 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 22 листопада 2017 року без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька

Судді:А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська

С. П. Штелик