Справа № 642/8182/16ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2018 року Ленінський районний суд м. Харкова (діє на підставі п.3 розділу ХІІ прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 30.09.2016р.) у складі:

головуючого - судді Ольховського Є.Б.

при секретарі Алімурадовій Т.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради , 3-я особа: ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю , зустрічним позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1, 3-я особа: ОСОБА_2 про визнання спадщини відумерлою та визнання права власності за територіальною громадою

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Ленінського р/с м. Харкова з грудня 2016 року перебуває зазначена вище цивільна справа.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому вказав що з жовтня 1990 року він є власником 73/200 частин домоволодіння за адресою: м. Харків, пров. Наумівський 1. Інші 73/200 частин вказаного домоволодіння належать дружині позивача ОСОБА_2 , яка з 1997 року виїхала до Росії де постійно проживає. 54/200 частин домоволодіння власника не мають. Починаючи з 1990 року позивач відкрито до добросовісно володіє та користується усім домоволодінням за адресою м. Харків, провулок Наумівський 1 , в звязку з чим ОСОБА_1, прохає визнати за ним право власності за набувальною давністю на 54/200 частин домоволодіння за вказаною адресою.

Ухвалою Ленінського р/с м. Харкова від 16.01.2017 року провадження в справі було відкрито.

Ухвалами Ленінського р/с м. Харкова від 14.02.2017 року, від 06.04.2017 року та від 29.05.2017 року було задоволені клопотання ОСОБА_1 та забезпечено докази по справі.

26.06.2017 року представником відповідача було подано зустрічний позов в якому Харківська міська рада прохала визнати відумерлою спадщиною 54/200 частин домоволодіння по пров. Наумівському 1 в м. Харкові та передати відумерлу спадщину у комунальну власність територіальної громади міста Харкова посилаючись на те що власниця вказано частки ОСОБА_3 померла 30.12.2003 року про що був обізнаний ОСОБА_1 Відповіддю на запит суду встановлено що після смерті ОСОБА_3 спадкова справа не заводилась та свідоцтво про право на спадщину не видавалось. В звязку з тим що за ОСОБА_1 право власності на спірну частку визнано бути не може ХМР прохає задовольнити їх позов та відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1

Ухвалами Ленінського р/с м. Харкова від 27.06.2017 року відстрочено сплату судового збору за позовом ХМР та обєднано зустрічний позов в спільне провадження з первісним позовом ОСОБА_1

Заперечуючи проти первісного позову ХМР посилалась на наявність власника спірної частики домоволодіння ОСОБА_3 , яка померла 30.12.2003 році та про це був обізнаний ОСОБА_1 отже він знав що користується чужою власністю незаконно. Також зазначали що в спірному домоволодінні існує розбіжність в загальній площі а саме в інвентаризаційній справі від 20.10.1994 року площа вказана в розмірі 93.7 кв.м. а в звіті про оцінку площа вже складає 110,5 кв.м. що не дозволяє зробити висновок про відсутність самовільних будівель.

Заперечуючи проти зустрічного позову ОСОБА_1 посилався на недотримання з боку ХМР порядку передачі в комунальну власність відумерлої спадщини, а саме неможливість разом в визнанням спадщини відумерлою ставити питання про передачу спадщину у власність громади. Крім того вказали що ХМР не дбала про спадкове майно хоча повинні були це робити. Також зазначав що оскільки ХМР подала позовну заяву, а не заяву в порядку окремого провадження, до вказаних вимог потрібно застосовувати позовну давнину яка вже спливла.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник свій позов підтримали, проти задоволення зустрічного позову заперечували посилаючись на підстави викладені вище.

Представник ХМР до судового засіданні зявилась. Зустрічний позов підтримала. Проти позову ОСОБА_1 заперечувала.

ОСОБА_2 до судового засідання не зявилась. За згодою сторін суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутність.

Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи суд встановив наступне:

власниками по 73/200 частин домоволодіння за адресою м. Харків, провулок Наумівський 1 на підставі договору купівлі-продажу від 26.10.1990 року є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 76).

Згідно Актового запису про смерть № 52, ОСОБА_3 померла 30 грудня 2003 року (а.с. 127).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді 27/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться у м. Харкові по провулку Наумівському 1 ( а.с. 76).

Відповіддю 2-ї Держнотконтори м. Харкова від 29.05.2017 року встановлено що після смерті ОСОБА_3 померлої 30.12.2003 році заяв від спадкоємців про прийняття, про видачу або про відмову від спадщини не надходило. Спадкова справа не заводилась. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с. 140).

Таким чином, на момент подачі позову до суду 73/200 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться у м. Харкові по пров. Наумівському 1 зареєстровані за позивачем ОСОБА_1, у власності ОСОБА_2 залишилась інші 73/200 частина спірного житлового будинку. 27/100 залишились за померлою ОСОБА_4

В судовому засіданні, допитаний в якості свідка ОСОБА_1 підтвердив що він знав про право власності на 27/100 частини домоволодіння померлої ОСОБА_3, однак змушений був підтримувати в належному стані її частину домоволодіння оскільки в ній збирались наркомани та ця частина постійно руйнувалась.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 підтвердили постійне проживання та піклування з боку ОСОБА_1 за частиною домоволодіння яке належало ОСОБА_3

Квитанцією від 27.04.2017 року підтверджено сплату ОСОБА_1 податку на землю (а.с. 177).

Звертаючись з позовом до суду, позивач, як на підставу для визнання за ним право власності за набувальною давністю на 54/200 частину вищевказаного житлового будинку, посилається на те, що більше десяти років він постійно проживає у ньому. З моменту отримання права власності він добросовісно, відкрито та безперервно володіє житловим будинком, самостійно підтримує свою частку у домоволодінні у житловому стані, сплачує за житлово-комунальні та інші послуги та зазначив, що ніхто із інших осіб не звертався із вимогами щодо володіння та користування будинком.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно з п. 8 Прикінцевих і перехідних положень ЦК «Правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом».

Водночас, згідно роз'яснень, які містяться в п.п. 9, 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року за № 5, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема таке:

1) володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

2) володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

3) володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК України).

Враховуючи положення ст. ст. 335 та 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (ст. 263 ЦПК).

Також, відповідно до роз'яснень, викладених у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто, на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом.

Разом з тим, відповідно до роз'яснень, наданих в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до змісту положень ст. 344 ЦК України набуття право власності на майно за набувальною давністю є самостійною підставою набуття права власності. В зазначеному випадку право власності на нерухоме майно не переходить від спадкодавця до спадкоємця (ст. 1216 ЦК України), а набувається за рішенням суду (ч. 4 ст. 344 ЦК України).

Отже, спори про набуття права власності за набувальною давністю не є спорами із спадкування, в тому числі й у випадках, коли особа заявляє про давність володіння (ч. 2 ст. 344 ЦК України).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що правових підстав для визнання за позивачем права власності на спірну частину житлового будинку в порядку набувальної давності не має, оскільки позивач є співвласником зазначеної 73/200 частини спірного житлового будинку з 1990 року, знав що спірна частина належала ОСОБА_3, та ОСОБА_1 було відомо, що він не є спадкоємцем після ОСОБА_3, та неправомірно володіє чужою часткою майна, а тому позивача не можна вважати таким, що добросовісно заволодів чужим майном.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні первісного позову не підлягають відшкодуванню судові витрати за цим позовом.

Аналізуючи зустрічну позовну заяву ХМР до ОСОБА_1 суд вважає що вона підлягає задоволенню частково за наступним:

Відповідно до положень ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно за місцем його місцезнаходженням, забов*язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Згідно до п. 5 Прикінцевих положень Цивільного Кодексу України правила книги шостої ЦКУ застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим кодексом.

Положеннями ст. 555 ЦК УРСР, який діяв на момент смерті ОСОБА_3 спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщину.

З огляду на наведене є всі підстави для задоволення зустрічного позову в частині визнання спірної частки - відумерлою спадщиною оскільки власник спірного майна ОСОБА_3 померла і спадщину після неї ніхто не прийняв.

Разом з тим суд погоджується з запереченнями представника позивача за первісним позовом в частині необхідності відмовити в задоволенні зустрічного позову щодо передачі відумерлу спадщину 54/200 частин домоволодіння по пров. Наумівському 1 в м. Харкові у комунальну власність територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради оскільки вказані наслідки є опосередкованими від визнання спадщини відумерлою.

Вказане ґрунтується на п. 9 ОСОБА_7 спеціалізованого суду України № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року за яким у заяві про визнання спадщини відумерлою не можуть ставитись вимоги позовного характеру, зокрема, вимоги про передачу спадкового майна у власність територіальної громади. І хоча положення вказаного листа поширюються на розгляд заяв про визнання спадщини відумерлою поданими в окремому провадженні, а ХМР звернулась до суду з позовом , суд вважає що в цій частині позов задоволенню не підлягає оскільки спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини і без відповідного судового рішення.

Аналізуючи зміст заперечень представника ОСОБА_1 проти зустрічного позову суд вважає наступне:

не вірне зазначення позивачем за зустрічним позовом сторін в справі не є підставою для відмови в прийнятті зустрічного позову і не розгляду його по суті оскільки є таким що обмежує доступ до правосуддя.

Вимоги про застосування позовної давнини судом також відхиляються оскільки матеріалами справи підтверджено що тільки після отримання відповіді на запит суду з нотаріальної контори 29.05.2017 року Харківська міська рада дізналась про відсутність спадкоємців після смерті ОСОБА_3 та подала зустрічний позов 26.06.2017 року. Згідно до ст. 8 Закону України «Про нотаріат» довідки про вчинення нотаріальної дії та інші документи надаються нотаріусом протягом 10 робочих днів на обґрунтовану письмову вимогу суду, прокуратури, органів що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів до судового розслідування у звязку з кримінальним провадженням, цивільними, господарськими, адміністративними справами, справами про адміністративні правопорушення, що знаходяться в провадженні цих органів, з обовязковим зазначенням номера справи та прикладанням гербової печатки відповідного органу, а також на обґрунтовану письмову вимогу державного виконавця, приватного виконавця за виконавчим провадженням з обовязковим зазначенням номера виконавчого провадження та реквізитів виконавчого документа, на підставі якого здійснюється виконавче провадження. Таким чином у ХМР були відсутні підстави для подачі позову про визнання спадщини відумерлою до отримання інформації про відсутність спадкоємців а отже і загальний строк позовної давнини встановлений в три роки не сплинув.

Згідно до вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ХМР підлягає стягненню судовий збір пропорційно до частини задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 264-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 331, 344, 335, 376, 1216, 1277 ЦК України, ст. 555 ЦК УРСР -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Харківської міської ради , 3-я особа: ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю залишити без задоволення.

Зустрічну позовну заяву Харківської міської ради до ОСОБА_1, 3-я особа: ОСОБА_2 про визнання спадщини відумерлою та визнання права власності за територіальною громадою задовольнити частково.

Визнати відумерлою спадщиною 54/200 частин домоволодіння по пров. Наумівському 1 у м. Харкові, що належала на праві власності ОСОБА_3, померлої 30.12.2003 року, в іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ін. НОМЕР_1) на користь Харківської міської ради судові витрати в сумі 1000 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Згідно до ч. 11 ст. 272 ЦПК України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції згідно до перехідних положень через Ленінський р/с м. Харкова.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Суддя Є.Б. Ольховський