Справа № 133/2342/17
Провадження № 22-ц/772/866/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєчко В. Л.
Доповідач:Медяний В. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2018 рокуСправа № 133/2342/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 08 лютого 2018 року (головуючий суддя Сєчко В.Л.), ухвалене у приміщенні Козятинського міськрайонного суду Вінницької області, повне судове рішення складено 08 лютого 2018 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі,

встановив:

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з даним позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі.

Посилається на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3, від якого сторони мають доньку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 жовтня 2015 року шлюб між ними розірвано.

Донька проживає разом із матір'ю та знаходиться на її утриманні.

Позивач зазначає, що відповідач добровільно не надає їй коштів на утримання доньки, тому вона змушена звернутися із даним позовом до суду та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення донькою повноліття. Водночас, позивач вказує, що відповідач офіційно не працює, однак виїжджає за кордон з метою заробітку коштів, інших осіб на своєму утриманні не має.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 08 лютого 2018 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1200 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи з 24 листопада 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 704 ,80 грн. судового збору.

Не погоджуючись з ухваленим судом першої інстанції рішенням, відповідач ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку, просив рішення суду змінити, ухваливши судове рішення яким стягувати з нього аліменти у розмірі 1000 грн., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем подано не було.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду у межах доводів апеляційної скарги, дійшов до висновку, що апеляційна задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.ст. 12, 76, 81 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам повністю відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції встановив та виходив з того, що 07 вересня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 жовтня 2015 року шлюб між сторонами розірвано.

Під час шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою № 2398 від 06 листопада 2017 року (а.с. 6).

Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд першої інстанції врахував, що позивач обрала спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі а також те, що відповідач є працездатною людиною, офіційного працевлаштування не має, щомісяця отримує різні прибутки, має на утриманні малолітню доньку від іншого шлюбу, та при цьому взяв до уваги визначений законом мінімальний розмір аліментів на дитину даного віку, і з метою забезпечення достатнього рівня збереження здоров'я та розвитку дитини прийшов до висновку про можливість стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. щомісяця.

Апеляційний суд повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України.

Частиною 1 статті 141 СК України передбачено рівні права та обов'язки матері і батька щодо дитини, а за змістом частини 2 статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення дітьми повноліття.

Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно зі ст. 184 СК України (в редакції від 17 травня 2017 року) суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У відповідності до положень ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За змістом ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аргументуючи апеляційну скаргу, відповідач у справі ОСОБА_3 посилається на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи дане рішення, не врахував обставини щодо тимчасової відсутності у нього роботи та доходів, а також перебування на його утриманні доньки від іншого шлюбу ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4.

Разом з тим, як убачається, відповідач ОСОБА_3 є фізично здоровою людиною та не позбавлений можливості працевлаштуватися з метою отримання доходу, необхідного для утримання його малолітніх дітей.

Посилання відповідача на відсутність доходів не звільняє останнього від покладеного на нього законом обов'язку утримання дітей.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що при визначенні розміру аліментів суд першої інстанції не врахував перебування на його утриманні малолітньої доньки від іншого шлюбу є безпідставними, оскільки в ході розгляду справи місцевим судом зазначена обставина встановлена та належним чином оцінена в рішенні суду першої інстанції.

Водночас, посилаючись в апеляційній скарзі на наявність на його утриманні непрацездатної дружини, яку відповідач просить суд прийняти до уваги при визначенні розміру аліментів, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження непрацездатності його дружини апелянт не надав.

Таким чином, у відповідності до ст. 182 СК України суд першої інстанції в повному обсязі врахував всі зазначені відповідачем у відзиві на позовну заяву обставини та надані ним докази при вирішенні позову в частині визначення розміру аліментів, а тому доводи відповідача щодо того, що вони залишилися поза його увагою є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Доводи апелянта про занадто великий розмір аліментів не можуть братись до уваги, оскільки враховуючи економічний стан країни в цілому, а також пріоритет інтересів дитини, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що менший розмір аліментів не зможе забезпечити належного розвитку дитини, в зв'язку з чим весь тягар утримання дитини буде покладений на матір, з якою вона проживає, що в свою чергу буде порушенням ст. 141 СК України, щодо рівного обов'язку батьків утримувати дітей.

Згідно із ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Крім того, слід звернути увагу, що встановлений законодавством розмір аліментів на рівні 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є лише мінімум, який має бути стягнуто судом, однак, суд не позбавлений права визначати розмір аліментів в більшому розмірі.

Таким чином, встановивши вказані фактичні обставини справи, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та проаналізувавши означені вище норми права, які регулюють виниклі правовідносини сторін а також, з огляду на те, що діти у зазначеному віці потребують значних витрат на утримання, зокрема, харчування, одяг, інші речі щоденного вжитку, керуючись інтересами дітей, які мають право на достойний рівень матеріального забезпечення, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про можливість стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1200 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття та вважає, що зазначена сума буде обґрунтованою та законною.

Враховуючи викладене, апеляційний суд переконаний, що викладені аргументи апеляційної скарги є безпідставними та не можуть слугувати правовими підставами для скасування судового рішення, оскільки місцевим судом під час розгляду справи всебічно і повно було досліджено та оцінено усі надані сторонами докази, з урахуванням вимог та заперечень сторін, вірно і об'єктивно з'ясовано обставини справи, а тому будь-яких протиріч між висновками суду про права та взаємовідносини сторін і встановленими судом фактами не вбачається, судом в повному обсязі встановлено і досліджено предмет доказування у даній справі, виходячи з тих доказів, які надавалися стороною позивача та відповідача.

За вказаних обставин, апеляційний суд приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, ухвалив рішення, яке відповідає закону, а тому передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для його скасування, не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Разом з тим, колегія суддів роз'яснює, що відповідно до ст.ст. 80, 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Крім того, згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» суд відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України (чинної редакції) роз'яснює сторонам їх відповідальність за прострочення сплати аліментів.

Керуючись ст. ст. 5, 7, 12, 76, 81, 263, 368, 369, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 08 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 травня 2018 року.

Головуючий : /підпис/ В.М. Медяний

Судді : /підпис/ М.В. Матківська

/підпис/ В.В. Сопрун

Згідно з оригіналом: