Дата документу 13.04.2018
Справа № 320/2662/17-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2018 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі головуючого - судді Ковальової Ю.В., секретар судового засідання Левандовська О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення суду від 21.02.2018 по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку,

за участю позивачки ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла заява ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21.01.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 компенсації за невикористану відпустку в сумі 1930 грн. 57 коп. та судового збору в розмірі 640 грн., строком на один рік, у звязку з тим, що він та його дружина є пенсіонерами. Його дружина більше 13 років хворіє на сахарний діабет 2 типу середньої тяжкості, у звязку з чим потребує постійного лікування, що несе за собою постійні матеріальні затрати на придбання ліків та оплату стаціонарного лікування. В нього також діагностовано тяжке шлункове захворювання: рефлексно-езофазний синдром, еритема зонна настропатія, у звязку з чим він вимушений звернутись до суду з вказаною заявою.

Представник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав заяву про розстрочку виконання рішення суду в повному обсязі та просив її задовольнити. Зазначив, що ОСОБА_1 та його дружина є пенсіонерами, єдиним джерелом їхнього доходу є пенсія. У дружини встановлений діагноз «сахарний діабет» у звязку з чим багато коштів втрачаються на лікування та придбання ліків. ОСОБА_1 також хворіє. Таким чином, вважають, що існують поважні причини для розстрочення виконання рішення суду строком на один рік.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду у звязку з тим, що ОСОБА_1 не зазначені поважні причини неможливості сплати їй грошових коштів, стягнутих за рішенням суду. Пояснила, що до заяви не додані декларації про доходи як ОСОБА_1 так і його дружини, у звязку з чим відсутні докази їх тяжкого матеріального становища.

Суд, вислухавши пояснення представника ОСОБА_1 та позивача по позову, вивчивши і дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст.435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 лютого 2018 року, яке набрало законної сили, задоволено частково позов ОСОБА_2 та стягнуто з фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку та додаткову відпустку як жінці, яка має двох дітей віком до 15 років за період з вересня 2015 року по 22 листопада 2016 року в сумі 1933 грн. 57 коп., також був стягнений судовий збір на користь держави в розмірі 640 грн. В решті позову було відмовлено /а.с.152-153/.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Варто зазначити, що суд у вирішенні цих питань повинен також враховувати те, що обставини, за яких виконання рішення неможливе, повинні існувати насправді, в реальності, та безпосередньо перешкоджати його виконанню в строки, в обсязі та в порядку, визначені у рішенні. Тому суд не може вважати підставами для надання відстрочки або розстрочки виконання рішення, зміни чи встановлення способу і порядку його виконання обставини, які зумовлені суб'єктивним фактором.

У відповідності до ч. 5 ст. 97 Кодексу законів про працю України, ч. 3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, що не заперечувалось в судовому засіданні, стягнуті з нього судовим рішенням кошти є компенсаційними виплатами, здійснюваними у зв»язку з відносинами трудового найму.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати.

Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном.

З огляду на наведене, доводи ОСОБА_1 про скрутне фінансове становище як підстава для розстрочки виконання рішення суду, враховуючи розмір стягнених коштів у 1933,57 грн. та судового збору є неспроможними.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що в обґрунтування своєї заяви ОСОБА_1 вказує на хвороби, як його дружини так і його, що є підставою для значних матеріальних затрат на придбання ліків, однак суду не надано належних доказів, які б підтверджували погіршення його матеріального стану у звязку із хворобою як його так і дружини, що істотно ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення суду.

Надані заявником копії медичних документів свідчать про те, що відповідач та його дружина періодично проходять лікування, однак, вони не є підтвердженням виняткового випадку та особливих обставин, що у розумінні ст. 435 ЦПК України, що є підставою для розстрочки виконання рішення суду,

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що надання відстрочки виконання рішення є недоцільним, оскільки аргументи, на які покликається заявник для відстрочки виконання рішення суду не є обставинами, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, а відтак підстав для надання розстрочки виконання рішення суду не має.

Крім того, надання відстрочки виконання рішення є правом, а не обовязком суду, у звязку з чим суд вважає, що в задоволенні заяви необхідно відмовити.

Керуючись ст. 435 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення суду від 21.02.2018 по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом п'ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Повний текст ухвали виготовлено 17.04.2018 .

Суддя: Ю.В. Ковальова