Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Харечко Л.К.,

суддів: Лакізи Г.П., Скрипки А.А.,

секретар - Поклад Д.В.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_2, відповідач - Публічне акціонерне товариство «Промінвестбанк»,

за участі: ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 грудня 2017 року у складі судді Требух Н.В., повний текст якого складено 02.01.2018 року у м. Чернігові,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Промінвестбанк» про стягнення 9,5 % річних - 61 долар 50 центів США, як плату за користування коштами депозитного вкладу за період з 04.07.2016 по 01.09.2016 і 19 доларів 42 центів США, як 3 % річних за неправомірне користування вкладом за цей же період.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 грудня 2017 року позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Промінвестбанк» на користь ОСОБА_2 19 доларів 42 центи, що еквівалентно 542 грн. 79 коп., як 3 % річних за несвоєчасне виконання зобов'язання та 900 грн. 00 коп. у відшкодування судових витрат. Стягнуто з відповідача на користь держави 640 грн. 00 коп. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду в частині відмови у позові та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача на його користь 61 долар 50 центів, як плату за користування коштами депозитного вкладу за період з 04.07.2016 по 01.09.2016 року, стягнути судові витрати на правову допомогу понесені в суді першої інстанції та за участь в суді апеляційної інстанції.

Зазначає, що частиною 5 статті 1061 ЦК України встановлено, що проценти на банківський вклад нараховуються від дня наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладнику, а також, що основною перевагою депозитного сертифіката є можливість зняти всю суму коштів у валюті вкладу без обмежень по завершенні терміну сертифікату і в зв'язку з тим, що позивач не надавав своєї згоди на розміщення отриманих коштів депозитного сертифікату на поточний рахунок банку, а відповідач продовжував користуватись коштами до 01.09.2016 року, він зобов'язаний був сплатити позивачу і плату (відсотки) за їх користування. Суд, відмовивши у задоволенні позову в цій частині, залишив поза увагою зазначені положення закону та дійсні обставини справи, в зв'язку з чим ухвалив рішення, яке порушує права позивача.

Також, не повністю відшкодовані за рахунок відповідача понесені позивачем судові витрати на правову допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Промінвестбанк» просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що погашення іменних ощадних сертифікатів, за якими настав строк вимоги вкладу, здійснюється шляхом зарахування суми вкладу на поточні рахунки клієнтів, відкриті в ПАТ «Промінвестбанк». Також зазначає, що відповідно до рішення Тарифного Комітету ПАТ «Промінвестбанк» № 33 від 24.06.2015 року встановлено нарахування процентів на залишок коштів на поточному рахунку та по вкладам на вимогу в розмірі 0,10 % в іноземній валюті. Таким чином, після закінчення терміну дії договору на користь вкладника нараховувалися та були сплачені останньому проценти за користування грошовим вкладом за ставкою для вкладів на вимогу.

Вислухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Задовольняючи позов в частині стягнення 3 % річних за несвоєчасне виконання зобов'язання, суд першої інстанції виходив з того, що згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими коштами боржник зобов'язаний сплатити проценти, а тому з врахуванням і положень ст. 625 ЦК України, дійшов висновку, що відповідач порушив покладені на нього обов'язки, а тому з нього підлягає стягненню в примусовому порядку на користь позивача 19 доларів 42 центи США, що еквівалентно 542 грн. 79 коп. Також, суд врахував, що за період з 04.07.2016 по 01.09.2016 постанови Правління Національного банку України про обмеження видачі готівкових коштів в іноземній валюті з рахунків клієнтів не діяли, в зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині визнав обґрунтованими.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 9,5 % річних за період з 04.07.2016 по 01.09.2016 в сумі 61 долар 50 центів США, суд виходив з того, що позивачу сплачувались відсотки в розмірі 0,10 % річних на залишок коштів після спливу строку повернення депозиту, що не суперечило Договору комплексного обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Промінвестбанк» та рішенню Тарифного Комітету ПАТ «Промінвестбанк» від 24.06.2015 року № 33.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи та вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 стосуються рішення щодо відмови у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача плати за користування коштами депозитного вкладу в розмірі 9,5 % річних за період з 04.07.2016 по 01.09.2016. В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Так, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Встановлено, що сторонами 05.01.2016 був укладений договір банківського вкладу на суму 8 000 доларів США під 9,5 % річних за користування вкладом, строком до 03.07.2016. Зазначене підтверджується договором - анкетою про отримання банківського продукту «Депозит» та депозитним іменним сертифікатом № 003854 серії АА, виданого на ім'я позивача (а. с. 3, 4).

По закінченню строку дії вкладу, позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату йому суми вкладу та відсотків, однак, депозит повертався частинами і остаточно був повернутий 01.09.2016 року. Також, відповідачу сплачувались відсотки в розмірі 0,10 % річних на залишок коштів після спливу строку повернення депозиту.

За змістом ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Статтею 66 Закону України «Про банк і банківську діяльність» передбачено, що державне регулювання діяльності банків здійснюється Національним банком України у формі адміністративного регулювання, а саме встановлення вимог та обмежень щодо діяльності банків.

Відповідно до Постанов Національного банку України від 01.12.2014 № 758 і від 03.03.2015 № 160 «Про врегулювання ситуації на грошово - кредитному та валютному ринках України» з метою недопущення використання фінансової системи України для відмивання грошей і фінансування тероризму та врегулювання ситуації на грошово - кредитному та валютному ринках України, уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів.

Пунктом 2.4 Договору комплексного обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Промінвестбанк», а також Загальними умовами надання банківських, фінансових та інших послуг, які є невід'ємною частиною договору банківського вкладу, передбачено, що у разі накладення на депозит арешту або обмеження права вкладника розпоряджатись депозитом іншим чином, відповідними державними органами у випадках, передбачених законодавством України, або застосування Банком при тримання коштів на депозитному рахунку, або неможливості зарахування (повернення) коштів на поточний рахунок вкладника з причин, що не залежать від волі Банку, внаслідок чого депозит залишається на депозитному рахунку після дати повернення депозиту, визначеної відповідно до договору банківського депозиту, проценти за депозитом з такої дати нараховуються за ставкою для депозитів на вимогу (поточними рахунками).

Відповідно до рішення Тарифного Комітету ПАТ «Промінвестбанк» від 24.06.2015 № 33 було встановлено нарахування процентів на залишок коштів на поточному рахунку в розмірі 0,10 % в іноземній валюті. Представник відповідача стверджував що це і є ставка для депозитів на вимогу і інші ставки у банку відсутні.

Таким чином, після закінчення терміну дії договору банківського вкладу, позивачу нараховувалися та були виплачені відсотки за користування грошовим вкладом за ставкою для вкладів на вимогу, що відповідало умовам Договору комплексного обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Промінвестбанк» та Загальним умовам надання банківських, фінансових та інших послуг, які є невід'ємною частиною договору банківського вкладу.

Звідси виходить, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що підстав для стягнення з відповідача плати за користування коштами в розмірі 9,5 % річних за період з 04.07.2016 по 01.09.2016 не має.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б свідчили про порушення судом вимог матеріального чи процесуального закону, або порушення прав та інтересів позивача, а тому задоволенню вона не підлягає.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду і в частині вирішення питання розподілу витрат, понесених позивачем на правову допомогу, адже, вирішивши по суті позов ОСОБА_2 та задовольнивши його частково, суд, з врахуванням вимог ст. ст. 137, 141 ЦПК України, де зазначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, правильно стягнув з відповідача на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування витрат 900 грн.

Оскільки, апеляційна скарга залишається без задоволення, відсутні підстави і для відшкодування позивачу понесених витрат на правову допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Виходячи з зазначеного вище, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно з'ясував обставини даної справи, належним чином дослідив надані сторонами докази та ухвалив вірне та законне по суті рішення, з дотриманням положень матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не знаходить.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 17.04.2018 року.

Головуючий:Судді: