Справа № 300/788/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 квітня 2018 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - Готри Т.Ю.,

суддів - Фазикош Г.В., Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря: Чучки Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 23 листопада 2017 року в справі (головуючий суддя Вотьканич В.А.) за позовом ОСОБА_1 до Нижньоворітської сільської ради Воловецького району Закарпатської області, третя особа: Закарпатський обласний центр з гідрометеорології про визнання незаконним та скасування рішення,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивував тим, що 11 грудня 1997 року рішенням Нижньоворітської сільської ради йому було передано у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,07 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,20 га в урочищі «Гуланова загорода» в с. Нижні Ворота.

Рішенням Нижньоворітської сільської ради від 07 липня 2016 року № 61 «Про встановлення пішохідної доріжки» вирішено встановити пішохідну доріжку шириною один метр між земельною ділянкою ОСОБА_3 та його квартирним будинком по пл. Народній, і зобов'язано його забезпечити безперешкодний прохід працівникам Нижньоворітської метеостанції.

Посилаючись на те, що при прийнятті зазначеного рішення Нижньоворітською сільською радою було перевищено її повноваження та допущено ряд істотних порушень вимог законодавства, оскільки цим рішенням відповідач фактично вилучив частину земельної ділянки, належної йому на праві приватної власності, не отримавши на це відповідної згоди, чим було порушено його право володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, а також на нього було покладено обов'язок забезпечити безперешкодний прохід працівників метеостанції, що не передбачено чинним законодавством, тому просив суд визнати незаконним і скасувати рішення Нижньоворітської сільської ради 8-ї сесії 7-го скликання від 07 липня 2016 року № 61 «Про встановлення пішохідної доріжки» та стягнути з відповідача судові витрати.

Заочним рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 23 листопада 2017 року у позові ОСОБА_1 до Нижньоворітської сільської ради Воловецького району Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Закарпатський обласний центр з гідрометеорології про визнання незаконним та скасування рішення, відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування скарги наводить доводи, аналогічні доводам, які містяться у позовній заяві.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4, який апеляційну скаргу підтримав, представників Закарпатського обласного центру з гідрометеорології ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які апеляційну скаргу не визнали, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті третьої ЦПК України (2004 року, в редакції чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Способи захисту прав на земельні ділянки передбачені статтею 152 Земельного кодексу України, згідно якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди не дійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, відшкодування заподіяних збитків, застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України (2004 року) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що на підставі рішення Нижньоворітської сільської ради 8-ї сесії 7-го скликання від 07 липня 2016 року № 61 «Про встановлення пішохідної доріжки по пл. Народній» було встановлено пішохідну доріжку шириною один метр між земельною ділянкою ОСОБА_3 та квартирним будинком ОСОБА_1, і зобов'язано ОСОБА_1 забезпечити безперешкодний прохід працівникам Нижньоворітської метеостанції (а.с.7).

Позивач ОСОБА_1 зазначене рішення просить визнати недійсним та скасувати, посилаючись на порушення цим рішенням його земельних прав.

Відповідно до ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

На підтвердження обставин щодо порушення відповідачем його права власності на землю, позивач посилався на рішення Нижньоворітської сільської ради тринадцятої сесії двадцять другого скликання від 11 грудня 1997 року «Про передачу у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства», яким йому було передано у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,07 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,20 га в урочищі «Гуланова загорода» в с. Нижні Ворота.

На підтвердження прийняття зазначеного рішення додав до позовної заяви його копію (а.с.6).

Відповідно до ч.2 ст.64 ЦПК України (2004 року) письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

З листа архівного сектору Воловецької районної державної адміністрації від 13.07.2016 року № 84/07-03 слідує, що в документах архівного фонду № 21 «Нижньоворітська сільська рада» відсутнє рішення Нижньоворітської сільської ради тринадцятої сесії двадцять другого скликання від 11.12.1997 року «Про передачу у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства гр. ОСОБА_1» (а.с. 54).

На вимогу суду апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_8 оригінал зазначеного рішення апеляційному суду Закарпатської області так і не надав, як і не надав доказів на підтвердження набуття позивачем в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку площею 0,07 га за адресою АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку, або ж права користування нею.

Таким чином, встановивши, що позивач в установленому законом порядку не набув права власності на земельну ділянку площею 0,07 га у АДРЕСА_1, або ж право користування нею, внаслідок чого спірним рішенням Нижньоворітської сільської ради Закарпатської області 8-ї сесії 7-го скликання від 07 липня 2016 року не порушуються його земельні права, тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання недійсним та скасування цього рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга позивача без задоволення, оскільки рішення судом першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а заочне рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 23 листопада 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 квітня 2018 року.

Головуюча :

Судді :