Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2018 року м.Василівка

Василівський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого судді Степаненко Ю.А.

при секретареві Шак О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Василівка цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: Служба у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, про позбавлення батьківських прав та призначення піклувальника, -

ВСТАНОВИВ:

До Василівського районного суду Запорізької області звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою, в якій зазначає, що вона виховує свого онука - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з трьох місяців його народження, так як її донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, після народження сина, припинила шлюбні відносини з батьком дитини - ОСОБА_2, який зловживав наркотичними засобами, та повернулась в її квартиру разом із сином ОСОБА_5, а з 2005 року вона самостійно утримувала та виховувала свого онука, так як її донька виїхала на заробітки за кордон.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_4 померла, а онук залишився проживати разом з нею в квартирі АДРЕСА_1.

25 серпня 2009 року Василівський районний суд по справі №2-1515/09 прийняв рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

Згідно довідки про склад сім'ї, в квартирі АДРЕСА_2, вона зареєстрована одна, так як її онук ОСОБА_3 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_3 але актом перевірки реєстрації та проживання від 16 листопада 2017 року підтверджується, що він фактично проживає в квартирі АДРЕСА_2, тобто, разом з нею.

ОСОБА_3 навчається в Дніпрорудненському індустріальному технікумі на 1- му курсі денного відділення за спеціальністю «Підземна розробка корисних копалин».

За весь час окремого проживання, ОСОБА_2 уваги сину не приділяв, не спілкувався з ним, не займався його вихованням, не надавав йому можливостей доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяв засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляв інтересу до його внутрішнього світу, що є підставами для позбавлення його батьківських прав.

При цьому, ОСОБА_2 мав реальну можливість, але умисно ухилявся від виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини.

Вказані обставини, що ОСОБА_2 самоусунувся від виховання дитини, підтверджуються наступними доказами:

-характеристикою зі школи «Світоч», де вказано, що учень ОСОБА_3 позитивно характеризується, врівноважений, спокійний, працьовитий, відповідальний, мав хороший фізичний та розумовий розвиток, завжди

-

- емоційно реагував на будь-які життєві явища, був наполегливим та прагнув до успіху. Він проживав з бабусею ОСОБА_1, яка його утримувала та сплачувала за харчування, одяг, залучала його на всі культурно-масові заходи, відвідувала батьківські збори. Батько дитини з 5 по 9 клас не відвідував школу, не цікавився життям та успіхами сина;

- характеристикою з Дніпрорудненського індустріального технікуму від 13.11.2017 року, де вказано, що ОСОБА_3 навчається на першому курсі і приділяє увагу навчанню, не має пропусків, спокійний, вразливий, товариський, його вихованням займається бабуся, яка цікавиться навчанням та поведінкою хлопця;

- Актом обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_1 від 22.11.2017 року, складеного провідним спеціалістом апарату міської ради та її виконавчого комітету з гуманітарних питань та охорони дитинства ОСОБА_7., в якому вказано, що ОСОБА_1 проживає в квартирі АДРЕСА_2 разом з онуком - ОСОБА_3, який навчається на першому курсі Дніпрорудненського індустріального технікуму. Його мати - ОСОБА_4 померла в жовтні 2017 року, яка з батьком дитини розірвала шлюб в 2010 році. Після розірвання шлюбу батько дитини не цікавився життям свого сина, не займався його вихованням і не сплачував на його утримання аліменти. У зв'язку з тим, що мати дитини працювала в Німеччині, бабуся одна виховувала онука та створювала всі умови для його розвитку. У дитини є окрема кімната, свій комп'ютер;

- Актом перевірки реєстрації та проживання від 16.11.2017 року, складеного депутатом Дніпрорудненської міської ради ОСОБА_6, в якому вказано, що ОСОБА_3 проживає в квартирі АДРЕСА_2 разом з бабусею ОСОБА_1, без реєстрації місця проживання. ОСОБА_1 виховувала свого онука з трьох місяців, її донька - мати дитини, з 2005 року виїжджала на роботу за кордон, залишаючи на неї ОСОБА_3. Після того, як ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року, її онук залишився проживати з нею. В акті вказано, що ОСОБА_2 у вихованні сина участі не приймав;

- згідно письмових пояснень свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, підтверджено той факт, що ОСОБА_3 проживав разом зі своєю бабусею ОСОБА_1, яка займається його вихованням. Батько дитини - ОСОБА_2 вихованням сина не займався, був засуджений за наркотики, кошти на утримання сина не надавав.

При вирішені питання про позбавлення батьківських прав необхідно врахувати те, що батько дитини був засуджений за зберігання та збут наркотичних засобів.

15 жовтня 2007 року Василівський районний суд прийняв рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачка просить суд:

- позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, батьківських прав відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- призначити її піклувальником неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою судді від 27.12.2017 року позовну заяву було залишено без розгляду та надано позивачці строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді від 21.01.2018 року відкрито провадження в справі.

Ухвалою суду від 20.03.2018 року справу призначено до судового розгляду.

В судове засідання позивачка не з'явилася, але надав заяву, в якій просить суд розглянути справу в її відсутності та задовольнити позовні вимоги.

В судове засідання відповідач не з'явився, але надав заяви, в яких просить суд розглянути справу у його відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

В підготовче судове засідання представник Служби у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області не з'явилася, але надала заяву, в якій просить суд розглянути справу в її відсутності та задовольнити позовні вимоги.

Крім того, 20.04.2018 року представник Служби надала суду письмові заперечення проти позову в частині позовних вимог щодо - призначення позивачки ї піклувальником неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на їх передчасність.

Суд, оглянувши матеріали справи, вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення у відсутності зазначених осіб, на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, виходячи з принципів законності, об'єктивності, справедливості та розумності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Як було встановлено в судовому засіданні та як вбачається із матеріалів справи, батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є: ОСОБА_4 та ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого є у справі.

15.09.2001 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про одруження, копія якого є в справі.

15 жовтня 2007 року Василівський районний суд Запорізької області прийняв рішення, копія якого є в справі, про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На виконання зазначеного судового рішення Василівським районним судом Запорізької області було видано виконавчий лист, копія якого є в справі.

25 серпня 2009 року рішенням Василівського районного суду Запорізької області, копія якого є в справі, було розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_10 року ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого є у справі.

ОСОБА_1 - є матір'ю померлої ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження, свідоцтвами про одруження, копії яких є в справі, а отже - й бабусею ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно довідок Дніпрорудненської міської ради від 09.11.2017 року, Акту обстеження житлово-побутових умов проживання, Акту перевірки реєстрації та проживання, копії яких є в справі, позивачка зареєстрована та проживає в квартирі АДРЕСА_2, а її онук - ОСОБА_3, зареєстрований в квартирі АДРЕСА_3 але фактично, з трьохмісячного віку, проживає в квартирі АДРЕСА_2, разом з позивачкою. Цей факт також підтверджується поясненнями позивачки, викладеними в позові, та не заперечуються відповідачем.

ОСОБА_3 навчається в Дніпрорудненському індустріальному технікумі на 1- му курсі денного відділення за спеціальністю «Підземна розробка корисних копалин», що підтверджується довідкою, копія якої є в справі.

Як вбачається з характеристики зі школи «Світоч», копія якої є в справі, ОСОБА_3 за час навчання позитивно характеризувався. Він проживав з бабусею

ОСОБА_1, яка його утримувала та сплачувала за харчування, одяг, залучала його до всіх культурно-масових заходів, відвідувала батьківські збори. Батько дитини з 5 -го по 9-й клас не відвідував школу, не цікавився життям та успіхами сина.

Як вбачається з характеристики з Дніпрорудненського індустріального технікуму, копія якої є в справі, ОСОБА_3 навчається на першому курсі, приділяє увагу навчанню, не має пропусків, спокійний, вразливий, товариський, його вихованням займається бабуся, яка цікавиться навчанням та поведінкою хлопця.

Як вбачається з Акту обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_1, копія якої є в справі, позивачка проживає в квартирі АДРЕСА_2 разом з онуком - ОСОБА_3. Його мати - ОСОБА_4 померла в жовтні 2017 року, яка з батьком дитини розірвала шлюб в 2010 році. Після розірвання шлюбу батько дитини не цікавився життям свого сина, не займався його вихованням, не сплачував на його утримання аліменти. У зв'язку з тим, що мати дитини працювала в Німеччині, бабуся одна виховували онука та створювала всі умови для його розвитку. У дитини є своя кімната, свій комп'ютер.

Як вбачається з Акту перевірки реєстрації та проживання, копія якої є в справі, ОСОБА_3 проживає в квартирі АДРЕСА_2 разом з бабусею ОСОБА_1, без реєстрації місця проживання. ОСОБА_1 виховувала свого онука з трьох місяців, її донька - мати дитини, з 2005 року виїжджала на роботу за кордон, залишаючи на неї ОСОБА_3. Після того, як ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року, її онук залишився проживати з нею. В акті вказано, що ОСОБА_2 у вихованні сина участі не приймав.

Як вбачається з Акту обстеження умов проживання ОСОБА_1, який є в справі, позивачка проживає в квартирі АДРЕСА_2 разом з онуком - ОСОБА_3. Умови проживання -задовільні, для виховання та розвитку дитини створені належні умови, стосунки в родині доброзичливі.

Позивачка - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, пенсіонерка, що підтверджується її паспортом, пенсійним посвідченням, довідкою ПФ, копії яких є в справі.

Як вбачається з Висновку про стан здоров'я, копія якого є в справі, позивачка - ОСОБА_1 має задовільний стан здоров'я.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 притягувався до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.309, ч.2 ст.307 КК України, що підтверджується постановою та вироком Василівського районного суду Запорізької області, копії яких є в справі.

Позивачка стверджує, що відповідач за весь час окремого проживання, уваги сину не приділяв, не спілкувався з ним, не займався його вихованням, не надавав йому можливостей доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяв засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляв інтересу до його внутрішнього світу. Відповідач дані факти не заперечує.

Василівська районна державна адміністрація Запорізької області вважає за доцільне позбавлення відповідачки батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується Висновком від 16.03.2018 року, який є в справі.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ухиляється від належного виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, не цікавиться його життям, не спілкується з ним на протязі тривалого часу, не піклується про здоров'я сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток.

Факт не виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків відносно сина підтверджується дослідженими судом доказами.

Крім того, зазначені факти не заперечуються й самим відповідачем, який визнав позовні вимоги у повному обсязі, подавши відповідні заяви до суду.

Ст. 150 СК України передбачає перелік обов'язків батьків по вихованню та розвитку своїх дітей, а саме: батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину. При цьому, передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст.180 СК України, відповідач зобов'язаний утримувати свого сина до досягнення ним повноліття.

Згідно ст.ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11, батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов'язок матері і батька це обов'язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Відповідно до ч. ч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Відповідно до ч.4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом; ст. 164 СК України передбачає перелік підстав позбавлення батьківських прав, однією з яких являється ухиляння батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зі змінами, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

Таким чином, відповідне рішення про позбавленням батьків батьківських прав має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Належні, достатні, достовірні та допустимі докази, відповідно до вимог ст.ст.76-80 ЦПК України, на підтвердження своїх позовних вимог, позивач суду надав.

Проаналізувавши надані докази, а також вищевказані законодавчі норми, виходячи з принципів об'єктивності, законності, справедливості та розумності, суд приходить до висновку, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина; перебування сина поруч з батьком - є небезпечним; на даний час є всі належні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, які є доречними і достатніми; рішення суду про позбавлення батьківських прав забезпечить належний захист дитини; висновок органу опіки про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав ухвалений на достатній доказовій базі; перебування дитини поряд з відповідачем є недоцільним, це тільки негативно вплине на його стан (психологічний та фізичний) та може призвести до тяжких негативних наслідків для дитини, тому, діючи саме в інтересах дитини та піклуючись про неї, суд вважає необхідним задовольнити позов.

Отже, суд вважає необхідним позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 батьківських прав відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст.59 ЦК України та ст.243 СК України, піклування встановлюється, у тому числі, над неповнолітніми особами, які позбавлені батьківського піклування.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦК України, суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до ст.61 ЦК України, орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу.

Відповідно до ст.244 СК України, опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Не можуть бути опікунами, піклувальниками дитини особи, зазначені в статті 212 цього Кодексу.

Подання органу опіки та піклування суду не надано, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на даний час не отримав статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Отже, суд вважає, що належні та достатні підстави для задоволення позовних вимог в частині - призначення позивачки піклувальником неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відсутні, а отже, в задоволенні цих позовних вимог суд вважає необхідним відмовити.

Письмові пояснення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суд не приймає в якості належних, достатніх та допустимих доказів, відповідно до ст.76-81, 90, 230 ЦПК України, оскільки вони не були дані в судовому засіданні.

Згідно ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», судові витрати зі сплати судового збору в сумі 704,80 грн. суд вважає необхідним стягнути з відповідача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись Конституцією України, 18 Конвенціїїєю «Про права дитини», ратифікованою Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11, Законом України «Про судовий збір», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», Законом України «Про охорону дитинства», Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини», зі змінами та доповненнями, ст.ст. 55, 58, 59, 60, 61, 63, 141, 150-155, 157, 164, 165, 166, 180- 183, 191 СК України, ст.ст.10, 11, 12, 13, 18, 76-89, 95, 110, 133, 141, 209-211, 258, 259, 263, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_9, уродженки с.Пролетарій Троїцького району Алтайського краю, ІПН НОМЕР_1, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 м.Дніпрорудне) до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_6, місце народження: м.Дніпрорудне Василівський район, Запорізька область, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_4, ІПН НОМЕР_2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: Служба у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області (місце знаходження: Запорізька область, Василівський район, м. Василівна, вул. Чекістів, буд. 6), про позбавлення батьківських прав та призначення піклувальника, - задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6, місце народження: м.Дніпрорудне Василівський район, Запорізька область, зареєстрований та

проживає за адресою: АДРЕСА_4, ІПН НОМЕР_2), батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В іншій частині позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. Якщо буде подано апеляційну скаргу, рішення, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Василівського

районного суду

Запорізької області Ю.А. Степаненко