Провадження № 22-ц/780/1565/18 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 33 02.05.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 травня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Приходька К.П.,

суддів Верланова С.М., Савченка С.І.,

за участю секретаря Дрозда Р.І.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки,-

встановила:

у листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 25 липня 2016 року в м. Києві сталася ДТП за участю ОСОБА_3, яка керувала автомобілем НОМЕР_1 та ОСОБА_2, який керував автомобілем НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_4

В результаті зазначеної ДТП автомобілю позивача були спричинені механічні пошкодження. Відповідач запропонувала відшкодувати позивачу завдану шкоду та в якості часткового погашення збитку передала позивачу 400 доларів США, що підтверджується розпискою.

Відповідно до рахунку ТзОВ «Автопассаж», вартість ремонтних робіт автомобіля НОМЕР_2 становить 72 532,79 грн.

Просив суд, стягнути з ОСОБА_3 на його користь суму у розмірі 62607,79 грн. з урахуванням відшкодованих 400 доларів США та судові витрати по справі.

У лютому 2017 року ОСОБА_3 подала до суду зустрічний позов про відшкодування матеріальної шкоди спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом порушив вимоги ПДР, внаслідок чого сталося зіткнення транспортних засобів.

Відповідно до довідки вартості виконаних робіт та придбаних запчастин, вартість ремонтних робіт автомобіля НОМЕР_1 становить 70 943,94 грн.

Просила суд, стягнути з ОСОБА_2 на її користь 70 943,94 грн. на відшкодування матеріальної шкоди спричиненої джерелом підвищеної небезпеки.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2017 року, у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що з розписки вбачається, що відповідач внаслідок зіткнення з авто позивача взяла на себе зобов'язання відшкодувати вартість запчастин (ліве крило) та ремонтних робіт у розмірі, що буде визначений станцією технічного обслуговування засобів по вул. Богатирській, 1-А у м. Києві та в якості часткового відшкодування передала позивачу 400 доларів США.

На підтвердження суми збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач надав суду рахунок №П_СчТ01513 від 26 липня 2016 року від ТОВ «Автопассаж», відповідно до якого, вартість ремонтних робіт становить 72 532,79 грн.

Таким чином, оскільки сторони погодили порядок визначення шкоди та розміру збитків (про що зазначено в розписці), то розмір збитків доведений належними і допустимими доказами, на що суд першої інстанції не звернув уваги при прийнятті оскаржуваного рішення.

Розписка, яка складена особисто відповідачем та не спростовувалась останньою в судовому засіданні, є достатнім доказом того, що дорожньо-транспортна пригода склалася внаслідок протиправних дій останньої.

Просив, скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 62 607,79 грн. як відшкодування збитків.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 липня 2016 року в м. Києві сталася ДТП за участю сторін по справі, ОСОБА_3 яка керувала автомобілем НОМЕР_1 та ОСОБА_2, який керував автомобілем НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_4 В результаті зазначеної ДТП автомобілям були спричинені механічні пошкодження.

Відповідно до рахунку від ТзОВ «Автопассаж» від 26 липня 2016 року, вартість ремонтних робіт автомобіля НОМЕР_2 становить 72 532,79 грн.

Відповідно до копії розписки, ОСОБА_3 взяла на себе зобов'язання відшкодувати вартість ремонту та в якості часткового відшкодування передала ОСОБА_2 400 доларів США.

Згідно довідки від 04 серпня 2016 року, вартість виконаних робіт та придбаних запчастин на ремонт автомобіля НОМЕР_1 становить 70 943,94 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні первісного та зустрічного позовів, суд першої інстанції виходив із того, що не можливо встановити, що саме після ДТП автомобілі отримали зазначені пошкодження та сторони понесли збитки, а також не можна встановити ступінь вини кожної з сторін.

Крім цього, достеменно не встановлено, що розпискою, копія якої міститься в матеріалах справи, ОСОБА_3 визнає свою вину у ДТП, а тому розписка не може слугувати належним і допустимим доказом вини відповідача у скоєнні ДТП.

З такими висновками колегія суддів у повній мірі погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно вимог ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 25 липня 2016 року, було пошкоджено автомобіль НОМЕР_2, який належить ОСОБА_4, та яким керував ОСОБА_2

ОСОБА_3 заперечує щодо її вини у вказаній ДТП з посиланням на вину ОСОБА_2, який в порушення вимог Правил дорожнього руху України був неуважним до дорожніх обставин, не стежив за дорожньою обстановкою, не обрав безпечну швидкість для свого руху, під час чого перетнув подвійну суцільну лінію горизонтальної розмітки та виїхав на зустрічну смугу руху.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 надав докази, які дають підстави вважати ОСОБА_3 винною в дорожньо-транспортній пригоді.

Вказана обставина підтверджується розпискою, написаною власноручно ОСОБА_3, відповідно до якої остання взяла на себе зобов'язання відшкодувати вартість запчастин згідно висновку станції технічного обслуговування.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у разі відсутності преюдиційного доказу вини особи у завданні шкоди, зазначена обставина підлягає встановленню у ході розгляду цивільної справи. Не притягнення особи до адміністративної відповідальності з будь-яких причин за порушення Правил дорожнього руху не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду.

Винність особи у вчиненні ДТП, завданні шкоди у цивільній справі повинна бути доведена у загальному порядку на підставі доказів, якими відповідно до ч.2 ст.76 ЦПК України є , зокрема письмові докази.

Розписка, яка складена особисто ОСОБА_3 та не спростовується останньою, є достатнім доказом того, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок протиправних дій саме ОСОБА_3

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Окрім цього, Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння.

Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб'єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб'єктами, хто його оточує.

Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини.

Відповідно до ст.396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі ст.396 ЦК України.

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.

Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03 грудня 2014 року у справі №6-183цс14.

Відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Колегія суддів вважає, що оскільки ОСОБА_2, як особа, котра на достатній правовій підставі на час скоєння ДТП користувався належним ОСОБА_4 автомобілем НОМЕР_2, то він має право на звернення до суду з позовом до винної особи про стягнення матеріальної шкоди.

Суд першої інстанції неповно встановив фактичні обставини справи, дав неналежну оцінку зібраним доказам, невірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до необґрунтованого висновку про відмову у задоволенні первісного позову.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні зустрічного позову, оскільки такий висновок ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

ОСОБА_3 не надала належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх зустрічних позовних вимог, не спростувала докази, надані ОСОБА_2, а також не зверталася до апеляційного суду із апеляційною скаргою, що може свідчити про те, що вона погодилася з рішенням суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2017 року в частині відмови у задоволенні первісного позову скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення первісного позову.

В решті рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому повинно бути залишеним без змін.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За правилами ч.ч.1,13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-384, ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2017 року в частині відмови у задоволенні первісного позову скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (проживає за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_2 (проживає за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6) грошові кошти в сумі 62607,79 грн. (шістдесят дві тисячі шістсот сім грн. 79 коп.), як відшкодування завданої майнової шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 (проживає за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_2 (проживає за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6) судовий збір у розмірі 1565,17 грн. (одна тисяча п'ятсот шістдесят п'ять грн. 17 коп.)

В решті рішення суді першої інстанції віл 29 серпня 2017 року, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді