Справа № 683/3335/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2018 року Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Андрощука Є.

з участю секретаря Олійник В.В.

представнику позивача ОСОБА_1

представнику третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Старокостянтинові справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідача без заявлення самостійних вимог на предмет спору Старокостянтинівський районний відділ державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про зняття арешту з майна та припинення розшуку,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 у грудні 2017 року звернувсь в суд із позовом до ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідача без заявлення самостійних вимог на предмет спору Старокостянтинівський районний відділ державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про зняття арешту з майна та припинення розшуку автомобіля Renault Trafic PHA7, реєстраційний номер НОМЕР_1, двигун V1870, номер кузова (шасі, рама) VF1FLBCB63V191613, рік випуску 2004.

В обґрунтування позову посилався на те, що він разом з батьком ОСОБА_5 23 грудня 2015 року за договором купівлі-продажу придбали у відповідача ОСОБА_4 вищевказаний автомобіль, сплативши йому 7200 доларів США, що за курсом НБУ станом на день укладення договору складало 166 608 грн. у день підписання договору. Продавець надав покупцям нотаріально посвідчену довіреність, передав ключі від автомобіля, технічний паспорт та інші документи. На цьому сторони вважали договір виконаним в повному обсязі. Реєстрацію нового власника автомобіля у органах МВС покупці не здійснили та вказаним автомобілем позивач користується і на даний час. 15 грудня 2017 року в усній формі відповідач повідомив його (позивача), що він являється боржником по декільком виконавчим провадженням згідно із якими він зобов'язаний сплатити всього 160249,81 грн. Також відповідач повідомив, що держвиконавцем була винесена постанова про розшук майна боржника, в тому числі у розшук був поданий автомобіль НОМЕР_2, який відповідач продав покупцям за договором купівлі-продажу. Разом з тим, вказаний автомобіль не належить відповідачу, боржнику за вищевказаними виконавчими провадженнями на праві власності, а відтак із нього належить зняти арешт.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, просив його задовольнити з наведених підстав.

Відповідач - ОСОБА_4 звернувсь до суду з відзивом на позов, в якому зазначив, що позов визнає повністю, підтвердив обставини, наведені позивачем у позові, просив справу слухати у його відсутності.

Представник третьої особи без заявлення самосійних позовних вимог на предмет спору стороні відповідача - Старокостянтинівський районний відділ державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області заперечив проти задоволення позову.

Заслухавши сторони, дослідивши докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 23 грудня 2015 року уклали договір купівлі-продажу автомобіля RENAULT Trafic РНА7, реєстраційний номер НОМЕР_3, двигун VI870, номер кузова (шасі, рама) VF1FLBCB63V191613, рік випуску 2004, згідно якого покупці ОСОБА_3, ОСОБА_5 сплатили продавцю ОСОБА_4 7200 доларів США, що за курсом НБУ станом на день укладення договору складало 166 608 грн., а продавець 23 грудня 2015 року надав покупцям нотаріально посвідчену довіреність, передав ключі від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу САК 203223 від 03.11.2011р.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями представника позивача, даними договору купівлі-продажу від 23 грудня 2015 року (а.с.8-10), даними довіреностей (а.с.11-12), даними свідоцтва про реєстрацію даного транспортного засобу САК 203223 від 03.11.2011р. (а.с.6-7) та визнаються відповідачем.

Також, судом встановлено, що постановою держвиконавця Старокостянтинівського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 14.09.2017р. у в/провадженні №53846002 по виконанню в/листа №2/683/309/2017р., виданого 31.03.2017р. Старокостянтинівським райсудом про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 160852,31 грн. боргу, оголошено у розшук майно боржника, а саме: RENAULT Trafic реєстраційний номер НОМЕР_3, PEUGEOT PARTNER реєстраційний номер НОМЕР_4, CITROEN BERLINGO реєстраційний номер НОМЕР_5 (а.с.36) та постановою держвиконавця, у вказаному виконавчому провадженні, від 06.09.2017р. накладено арешт на автомобілі НОМЕР_2, НОМЕР_6, НОМЕР_7 (а.с.37).

Частиною першою статті 317 ЦК України визначено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном та частиною першою статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Разом з тим, юридично забезпечена можливість здійснювати правомочності щодо володіння, користування і розпорядження власника належним йому майном не може виходити за рамки, встановлені правовими нормами, що регулюють відносини у сфері власності (абзац другий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11.05.2005 № 4-рп/2005 у справі про права акціонерів ЗАТ).

Також, відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту даної правової норми, право на звернення до суду з позовом про захист речових прав на майно встановлюється за позивачем, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, та створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв'язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів на майно. Тобто у позивача є право власності на певне майно, і має місце факт оспорювання належного позивачу права.

Тому на підтвердження наявності у позивача суб'єктивного права, на захист якого подано позов, останній повинен надати суду відповідні докази, що підтверджують його право на вказане майно, тобто право власності.

Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України, з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Закону України "Про дорожній рух" та Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою КМУ №1388 від 07.09.98 року, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Закон України "Про дорожній рух" визначає правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров'я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища.

Відповідно до статті 34 Закону України "Про дорожній рух" державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків.

Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників.

Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.

Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Для автоматизованого обліку транспортних засобів, що використовуються на вулично-дорожній мережі загального користування і підлягають державній або відомчій реєстрації, та відомостей про їх власників ведеться Єдиний державний реєстр, держателем якого є Міністерство внутрішніх справ України.

Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

На транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та закріплюються номерні знаки, які відповідають вимогам стандартів. Закупівля за державні кошти бланків реєстраційних документів та номерних знаків для транспортних засобів здійснюється відповідно до вимог законодавства тими органами, на які покладений обов'язок щодо їх реєстрації.

Згідно з пунктом 7 Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).

Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

Крім того, відповідно до пункту 8 Порядку державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів. Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, зокрема, укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб.

Таким чином, законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід'ємно пов'язаний з обов'язковою реєстрацією власником придбаного автомобіля у відповідних органах.

Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Судом також, встановлено, що реєстрацію нового власника автомобіля Renault Trafic PHA7, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3, ОСОБА_5 не здійснили протягом 10 діб після укладання 23 грудня 2015 року договору купівлі-продажу, як того вимагають вищевказані норми законодавства України, що визнається представником позивача та не заперечується відповідачем.

Частиною першою статті 5 ЗУ "Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до статті 10 ЗУ "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Статтею 18 ЗУ "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна (стаття 56 ЗУ "Про виконавче провадження").

Тому, зі змісту вказаних норм права вбачається, що накладати арешт на майно в процедурі виконавчого провадження надається право лише у випадку, коли таке майно належить на праві власності саме боржнику.

Разом з тим, відповідно до ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

А відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі Федоренко проти України Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зазначив таке: «21. Суд нагадує, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності (сf, Pressos Compania Naviera S.A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, N 332, с.21,п. 31)».

У справі Сук проти України ЄСПЛ вказав: «22. Суд повторює, що поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Певні інші права та інтереси, що складають активи, наприклад, борги, можуть також вважатися «майновими правами» і, відповідно, «майном» у розумінні цього положення. Питання, що має бути розглянуто, полягає у тому, чи надавали заявнику обставини справи, розглянуті в цілому, право на інтерес, який по суті захищається статтею 1 Першого протоколу (див. рішення щодо прийнятності у справі «Броньовські проти Польщі» Broniowski v. Poland) [ВП], заява №31443/96, пункт 98, ECHR 2002-Х).»

Також, у відповідності до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона

(продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом Постанови пленуму ВССУ №5 від 03.06.2013 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» Позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби.

У відповідності до ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Окрім того у пункті 8 Постанови пленуму ВССУ №5 від 03.06.2013 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» розяснено, що якщо позивач є власником спірного чайна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна. Власник може не заявляти вимогу про визнання права власності, якщо право власності позивача не оспорюється.

Як зазначено вище відповідач ОСОБА_4 - продавець за договором від 23.12.2015р. не оспорює права власності позивача ОСОБА_3 на автомобіль НОМЕР_2, двигун V1870, номер кузова (шасі, рама) VF1FLBCB63V191613, рік випуску 2004, а позивачем не заявлено вимогу про визнання права власності автомобіль.

Відповідно до ст.662 ЦК України Продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу, а продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Тобто положення ст.334 ЦК України визначає, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що пунктами 6.2 - 6.4 договору купівлі-продажу автомобіля НОМЕР_8 від 23.12.205р. визначено, що право власності на автомобіль у покупців виникає з моменту підписання цього Договору та згідно з ч.1 ст.334 ЦК України, договір є укладеним з моменту його підписання сторонами і наявність підписів сторін на цьому договорі свідчить про те, що автомобіль передано у фактичне володіння покупцями.

З наведеного вбачається, що за змістом укладеного договору та за змістом чинного законодавства, автомобіль НОМЕР_2 належить на праві приватної, спільної сумісної власності покупцям, в тому числі і позивачу.

Разом з тим, чинне законодавство не містить у собі спеціальних вказівок, що право власності на автомобіль переходить з моменту державної реєстрації зміни власника у органах МВС, а отже не здійснення покупцями реєстрації нового власника не є підставою для висновку про не набуте ними права власності на автомобіль.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, оскільки вони є обґрунтовані та доведені у суді в частині зняття арешту із автомобіля Renault Trafic PHA7, реєстраційний номер НОМЕР_1, двигун V1870, номер кузова (шасі, рама) VF1FLBCB63V191613, рік випуску 2004.

Також, відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 підлягає стягненню 640 грн. судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.76-80, 89, 141, 244-246, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково. Зняти арешт із автомобіля Renault Trafic PHA7, реєстраційний номер НОМЕР_1, двигун V1870, номер кузова (шасі, рама) VF1FLBCB63V191613, рік випуску 2004.

У решті позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 640 грн. судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів до апеляційного суду Хмельницької області через Старокостянинівський районний суд.

У разі проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Повне рішення складено 16 квітня 2018 року.

Суддя: