Справа № 489/53/18
Провадження №2/489/988/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
25 квітня 2018 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста ОСОБА_1 у складі:
головуючого судді Румянцевої Н.О.,
із секретарем судового засідання Животовою А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 про визнання осіб такими що втратили право користування житловим приміщенням,
Позивач звернулась до суду з позовом про визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою №44, будинку № 5-А по вулиці Казарського в м. Миколаєві. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідачі її колишня невістка та онука, хоча і зареєстровані за вказаною адресою, проте не проживають в вищезазначеній квартирі з листопада 2016 року, не беруть участі в утриманні житла, не сплачують комунальні послуги. Однак реєстрація відповідачів за адресою не дає можливості позивачу реалізовувати своє право користування належним чином.
Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.
Позивач надала суду заяву про слухання справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином.
Судом ухвалено провести заочний розгляд справи.
Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.
Квартира АДРЕСА_2. на праві власності належить ОСОБА_2, на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27.10.2004 р.
Відповідно до Довідки виданої житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Південь» житлово-експлуатаційної контори № 14 від 19.12.2017 р. за № 7146, за адресою: АДРЕСА_3, зареєстровані: позивачка ОСОБА_2, ОСОБА_5, та відповідачі - ОСОБА_3, ОСОБА_4.
Відповідно до Акту про непроживання від 21.12.2017 р., складеному сусідами позивачки та працівниками житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Південь» за адресою: АДРЕСА_4, починаючи з листопада 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 фактично не проживає.
Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2016 року в справі №6-709цс16 зазначив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.
Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно із ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За змістом ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Положеннями статті 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні та розпорядженні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Приймаючи до уваги те, що реєстрація місця проживання відповідача, який не є членом сімї позивача, у належній позивачу квартирі перешкоджає реалізації останнім права розпорядження власним майном, то наявні підстави для задоволення позову.
На підставі ст. ст. 317, 321, 383, 391 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 про визнання осіб такими що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітню ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою № 44 будинку № 5- а по вулиці Казарського в місті Миколаєві.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя Ленінського районного
суду міста ОСОБА_1 Румянцева
Повний текст судового рішення складено «25» квітня 2018 року.