АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2604/18 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Панченка М.М.

при секретарі Маличівській Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 січня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6 про витребування нерухомого майна, скасування реєстрації та виселення; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6, Київська міська рада про визнання права власності та усунення від спадкування.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_7 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6 про витребування нерухомого майна, скасування реєстрації та виселення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що внаслідок смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина до складу якої входить нерухоме майно квартира АДРЕСА_1. Він є спадкоємцем другої черги на спадкування за законом після смерті ОСОБА_8. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 лютого 2015 року визнано недійсним прилюдні торги з реалізації квартири АДРЕСА_1. Даним рішенням не було застосовано наслідків недійсності нікчемного правочину, а тому він звернувся до суду з даним позовом.

До спільного розгляду з первісним позовом судом першої інстанції прийнято зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6, Київська міська рада про визнання права власності та усунення від спадкування.

25 січня 2018 року відповідач ОСОБА_4 подала заяву про забезпечення доказів у вказаній справі, в якій просила суд витребувати з Державної фіскальної служби України (04053, м.Київ, пл.Львівська, буд.8) інформацію про доходи померлої ОСОБА_8 за період з 2007 року по 2012 рік включно, а також з медичних закладів м. Києва та Київської області інформацію про хвороби та копії відповідних документів щодо того, з яких причин та коли зверталась за наданням медичної допомоги ОСОБА_8, а також, які діагнози були їй поставлені та яке лікування або госпіталізація було призначено.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 січня 2018 року в задоволені заяви ОСОБА_4 про забезпечення доказів відмовлено.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції відповідач подала апеляційну скаргу.

У поданій апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення доказів, мотивуючи тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що відмовивши у забезпеченні доказів щодо яких раніше вирішено питання неналежним чином, без постановлення відповідної ухвали, суд першої інстанції не сприяв в реалізації процесуального права заявника на подання доказів шляхом їх забезпечення.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_9 підтримали доводи апеляційної скарги. Позивач ОСОБА_7 в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи судом повідомлений у встановленому законом порядку, представника для участі у справі не направив. Представник позивача ОСОБА_10 повідомив суд про дострокове припинення повноважень на представництво інтересів позивача в суді. У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності позивача.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення доказів, суд першої інстанції виходив із того, що подана заява є необґрунтованою.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним.

Відповідно до вимог статті 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов'язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Отже, забезпечення доказів - це вжиття судом заходів, направлених на закріплення і збереження доказів.

Підставою забезпечення доказів є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів або засіб доказування може бути втрачений.

Розглядаючи заяву про забезпечення доказів, суд (суддя) має з урахуванням обґрунтування необхідності забезпечення доказів пересвідчитися, зокрема, в тому, що зволікання з цим питанням поставить під загрозу можливість подання доказів у майбутньому (вони можуть бути знищені, пошкодженні, витратити свою доказову цінність тощо).

Як встановлено судом першої інстанції при вирішенні заяви про забезпечення доказів та не заперечується заявником ОСОБА_4, що вказані у заяві докази вже були витребувані судом в порядку ст. 137 ЦПК України (в редакції закону, чинній на момент розгляду клопотання), переважна кількість з яких надіслана на запит суду та міститься в матеріалах цивільної справи.

Встановивши, що доводи заявника не дають підстав для висновку, що подання заявлених доказів в майбутньому стане неможливим (утрудненим) або є складнощі в їх одержанні, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у забезпеченні доказів.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції не сприяв в реалізації процесуального права заявника на подання доказів шляхом їх забезпечення не знайшли свого підтвердження. Із досліджених матеріалів справи колегією суддів встановлено, що під час розгляду справи судом першої інстанції у відповідності до вимог статей 10, 137 ЦПК України задоволено клопотання відповідача та здійснено витребування доказів. Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення доказів, суд першої інстанції правильно виходив із того, що зміст заяви ОСОБА_4 повторно зводиться до витребування одних і тих самих доказів та не містить аргументів, які стосуються забезпечення доказів.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог процесуального законодавства, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: