печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2018 року Печерський районний суд м. Києва

в складі:

головуючого судді - Писанця В.А.,

при секретарі судового засідання - Ясеновенко К.О.,

за участі позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Семенюк П.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, треті особи: Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, Пенсійний фонд України, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення індексації заробітної плати, сплати страхових внесків та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просила стягнути з останнього на її користь середній заробіток за весь час затримки при звільненні у розмірі 37786,70 грн., компенсацію заробітної плати у зв'язку із затримкою виплати у розмірі 6960,05 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн., а також стягнути з відповідача на користь Пенсійного фонду України внески на обов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 4323,59 грн.

В подальшому позивачем було подано до суду письмову заяву про відмову від позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що позивач перебувала із відповідачем у трудових відносинах. З лютого 2015 року по травень 2016 року заробітна плата відповідачем виплачувалася нерегулярно та в значно менших розмірах від посадового окладу позивача. Судовим наказом Печерського районного суду м. Києва від 05.01.2016 з відповідача на користь позивача стягнуто 19579,13 грн. заробітної плати, проте наказ не виконувався відповідачем майже рік, а тому позивач була змушена звільнитися за власним бажанням. Відповідач виконав наказ Печерського районного суду м. Києва від 05.01.2016 із значним запізненням 28.12.2016, не сплачував заробітну плату за період з січня по травень 2016 року, чим спричинив позивачу матеріальні втрати. Як на правову підставу вимог позову ОСОБА_1 посилається на ст. ст. 116, 117 КЗпП України.

Представник відповідача до суду подав відзив на позов, в якому зазначив, що Інститут вважає вказаний позов необґрунтованим, таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

24.02.2016 ухвалою апеляційного суду м. Києва апеляційну скаргу Інституту на виданий 05.01.2016 Печерським районним судом м. Києва судовий наказ про стягнення з Інституту на користь ОСОБА_1 нарахованої, але не виплаченої заробітної плати повернуто Науково-дослідним економічному інституту з роз'ясненням права оскарження до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Викладене вище свідчить, що після винесення судом ухвали від 24.02.2017 про повернення апеляційної скарги Інституту, судовий наказ від 05.01.2016 у справі № 757/640/16-ц винесений Печерським судом м. Києва набрав законної сили саме 24.02.2017. Суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати ОСОБА_1 у розмірі 19 579 грн. 13 коп. НДЕІ було сплачено після надходження відповідного листа Управління державної казначейської служби України в Печерському районі м. Києва від 29.12.2016 № 02-08/4251.

Вимоги стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсацію заробітної плати у зв'язку з затримкою, за своєю природою є похідними виплатами які підлягають стягненню лише у разі порушенням законодавства про працю в частині своєчасності та в повному обсязі виплати заробітної плати роботодавцем працівникові. Враховуючи те, що виплата заробітної плати позивачу була проведена відповідачем після набрання судовим наказом законної сили, то відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації заробітної плати у зв'язку з затримкою.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити, від позовної вимоги про стягнення моральної шкоди відмовились.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у трудових правовідносинах, наказом Науково-дослідного економічного інституту (далі - Інститут) від 31.05.2016 № 17-к ОСОБА_1 звільнено з посади провідного фахівця з підготовки кадрів, аспірантури та докторантури 31.05.2015 за власним бажанням, згідно зі ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до довідки про заробітну плату від 29.12.2015 № 2015 заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 за період з лютого 2015 року по грудень 2015 року становила 19579,13 грн.

05.01.2016 Печерським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з Інституту на користь ОСОБА_1 нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 19579,13 грн. Судовий наказ в частині стягнення місячної заробітної плати за грудень 2015 у розмірі 2004,26 грн. підлягає негайному виконанню.

За приписами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З позовної заяви вбачається, що у середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені у сумі 38786,70 грн. позивач включає період з жовтня по грудень 2015 року, хоча за такий період вже відбулось стягнення середнього заробітку за судовим наказом Печерського районного суду м. Києва від 05.01.2016, а тому суд приходить до висновку про безпідставність вимог позову в цій частині та часткове задоволення позову шляхом стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 18207,57 грн.

При цьому безпідставним є посилання сторони відповідача на факт оскарження в апеляційному порядку судового рішення районного суду, оскільки обов'язок негайного виконання виникає із моменту винесення рішення незалежно від його оскарження.

За змістом ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Частиною 3 вказаного Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Поряд із цим наданий стороною позивача розрахунок компенсації не дає можливості встановити його відповідність вказаним вимогам закону, оскільки являється не коректним, а тому суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині з підстав недоведеності.

Крім того, не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь Пенсійного фонду України внесків на обов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 4323,59 грн., оскільки знаходяться поза межами способів захисту трудових прав особи позивача та останній не наділений повноваженнями звертатись до суду в інтересах Пенсійного фонду України.

Судом прийнята відмова позивача від вимог позову про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн., а тому такі вимоги не розглядаються.

За правилами ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 673,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 76-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, треті особи: Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, Пенсійний фонд України, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення індексації заробітної плати, сплати страхових внесків та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 18207,57 грн.

В задоволенні решти вимог позову - відмовити.

Стягнути з Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України в дохід держави судовий збір в розмірі 673,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.А. Писанець