Ухвала

17 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 428/9882/17

провадження № 61-12984 ск 18

Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Пророка В. В.,

розглянув касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Луганської області від 29 січня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

Встановив:

1. У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» (далі - ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот») та просила стягнути на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

2. Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Луганської області від 29 січня 2018 року, позов задоволено. Стягнуто з ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» на користь ОСОБА_2 суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 квітня 2017 року по 24 листопада 2017 року, визначену без утримання податків й інших обов'язкових платежів, в розмірі 39 228 грн 16 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

3. 15 лютого 2018 року ОСОБА_3, який діє в інтересах ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот», надіслав до Верховного Суду засобами поштового зв'язку касаційну скаргу на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Луганської області від 29 січня 2018 року.

4. В касаційній скарзі ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції оскаржувані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

5. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 13 березня 2018 року для розгляду справи визначено суддю-доповідача Пророка В. В.

6. Дослідивши матеріали касаційної скарги ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, з огляду на наступне.

7. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

8. Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

9. Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

10. Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

11. Ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року (1762*100=176 200 грн).

12. Отже зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

13. Підставу для оскарження в касаційному порядку судових рішень в малозначній справі Відповідач обґрунтував тим, що справа має для нього виняткове значення у зв'язку із значною кількістю цивільних справ з аналогічними правовідносинами, що склалися між роботодавцем та робітниками підприємства, і стосуються унеможливлення виконання роботодавцем обов'язків, передбачених Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України), зокрема статей 116 та 177 КЗпП України.

14. Неможливість виконання своїх зобов'язань, передбачених частиною першою статті 47, статтею 116 КЗпПУ, відповідач обґрунтовує терористичною загрозою та загрозою територіальній цілісності України, в тому числі в м. Сєвєродонецьк, де розташований відповідач, а також фізичною неможливістю ведення виробничої діяльності через відсутність належного енергопостачання. Зазначенні обставини, на думку відповідача, підтверджують відсутність його вини у наявності заборгованості по заробітній платі перед позивачем.

15. Однак Суд не погоджується з зазначеними доводами відповідача з огляду на таке.

16. Зі змісту оскаржуваних судових рішень та касаційної скарги вбачається, що відповідач з квітня по листопад 2017 року не виконував власних зобов'язань відповідно до вимог статті 116 КЗпП України щодо виплати звільненому працівнику (позивачу) грошових коштів, належних до виплати в день звільнення; заперечуючи проти позову та в апеляційній скарзі відповідач стверджував, що затримка виплати заробітної плати позивачу при звільненні сталася не з вини товариства, а є наслідком форс-мажорних обставин (проведенням антитерористичної діяльності, неналежного енергопостачання); зазначеним доводам судами передніх інстанцій надана належна правова оцінка та встановлено, що відповідачем не доведено відсутності його вини у затримці розрахунку при звільненні позивача; доводи ж касаційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи.

17. Суд також вважає, що сума стягнутих з відповідача на користь позивача коштів у розмірі за 39 228 грн 16 коп. не може істотно вплинути на фінансовий чи майновий стан відповідача, або ж на господарську діяльність відповідача.

18. Помилкове зазначення у постанові Апеляційного суду Луганської області від 29 січня 2018 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не може вважатися підставою для відкриття касаційного провадження.

19. Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

20. Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

21. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. Frаnce» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «BruаІla Gomez de la Torre v. Spain» (Брулья Гомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

22. З урахуванням наведеного, оскільки ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 394 ЦПК України,

Ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Луганської області від 29 січня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя: В. В. Пророк