Постанова

Іменем України

29 березня 2018 року

м. Київ

справа № 585/1370/17-ц

провадження № 61-808 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Сумської області у складі колегії суддів: Ткачук С. С., Левченко Т. А., Криворотенка В. І., від 21 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У квітні року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовну заяву мотивовано тим, що 8 червня 2011 року між сторонами був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідачу був наданий кредит у розмірі 16 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Внаслідок несвоєчасної сплати боржником щомісячних платежів за користування кредитними коштами виникла заборгованість, яка станом на 2 січня

2017 року становила 29 259 грн 91 коп., яку банк просив стягнути з відповідача.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області у складі судді Євлах О. О. від 7 липня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 29 259 грн 91 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, проте позичальник порушив умови кредитного договору, внаслідок чого виникли правові підстави для задоволення вимог кредитора.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 21 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4 Стягнуто з позичальника на користь банку заборгованість за кредитним договором у сумі 16 291 грн 98 коп., в тому числі: тіло кредиту - 12 088 грн 21 коп; відсотки за користування кредитом - 3 873 грн 77 коп., пеня - 330 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано доказів погодження з позичальником у письмовій формі умов кредитного договору щодо збільшених відсотків за користування кредитними коштами, а тому вимоги банку про стягнення кредитної заборгованості за відсотками у заявленому в позові розмірі є необґрунтованими. Крім того, одночасне застосування штрафу та пені за одне й те ж саме порушення свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції із направленням справи на новий розгляд до цього ж суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач звернувся до суду із пропуском позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

15 березня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 8 червня 2011 року між сторонами був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідачу був наданий кредит у розмірі 16 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до наданого банком розрахунку, у зв'язку з невиконання відповідачем умов кредитного договору, у неї станом на 2 січня 2017 року виникла заборгованість у розмірі 29 259 грн 91 коп. з яких:

12 131 грн 10 коп. - заборгованість за кредитом, 6 368 грн

73 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 8 890 грн 56 коп. - заборгованість за пенею, 500 грн штраф (фіксована частина),

1 369 грн 52 коп. штрафу (процентна складова).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтовано виходили із того, що позичальник не виконує умови кредитного договору щодо своєчасного повернення суми отриманого кредиту та сплати нарахованих за кредитними коштами відсотків, що є підставою для стягнення з позичальника отриманих ним коштів та відсотків за користування кредитом.

Доводи касаційної скарги про незастосування судом апеляційної інстанції позовної давності є необґрунтованими, оскільки із заявою про застосовування позовної давності до суду першої інстанції ОСОБА_4 не зверталася, а на стадії апеляційного перегляду суд не вправі розглядати таку заяву.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що відповідач брала участь у судових засіданнях та їй судом першої інстанції роз'яснювалися процесуальні права як учасника справи, тобто вона не була позбавлена можливості заявити клопотання про застосування позовної давності в суді першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду Сумської області від 21 листопада 2017 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

Є. В.Синельников

С.Ф. Хопта