Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.04.2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

судді Бедьо В.І.

при секретарі - Пазяк С.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1

преставника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Експедиційно-трансформаторна компанія «Сіко», ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з даним позовом, який обґрунтовує наступним.

У травні 2017 року позивачу стало відомо, що 15.03.2017 року між відповідачами ТОВ «Експедиційно-трансформаторна компанія «Сіко» та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу щита КТП -100 з трансформатором ТМ -100.

ОСОБА_3Г, вважає, що укладеним 15.03.2017 року договором між відповідачами про продаж щита КТП -100 з трансформатором ТМ -100 порушені її законні права та інтереси, тобто вона є заінтересованою особою, яка вправі вимагати визнання цього договору недійсним, з огляду на наступне.

06.06.2006 року між АК ПІБ та ТзОВ «Експедиційно-трансформаторна компанія «Сіко» був укладений кредитний договір № 17/4-06, а 13.03.2007 року та 12.02.2008 року між тими ж сторонами були укладені кредитні договори № 04/4-07 і 1 /4 -08, які були забезпечені іпотечними договорами та договорами застави.

26 листопада 2010 року між АК ПІБ та ТОВ КУА „ІЗІ ЛАЙФ" були укладені договори відступлення права вимоги як по всіх кредитних договорах, так і по іпотечних та заставних, на підставі чого права кредитора та права іпотекодержателя заставодержателя у повному об'ємі перейшли до ТОВ „Компанії з управління активами „ІЗІ ЛАЙФ".

Рішенням господарського суду Закарпатської області у справі № 5008/582/2012 від 21 вересня 2012 року задоволено позов ТОВ „Компанія з управління активами „131 ЛАЙФ" та присуджено стягнути з боржника ТОВ „СІКО" на користь ТОВ „КУА 131 ЛАЙФ" суми заборгованості по кредиту № 17/4-06 в'розмірі 3 531 461,65 гривень та судового збору 64380,00 гривень, внаслідок чого 08 листопада 2012 року був виданий наказ про примусове виконання рішення.

Рішенням господарського суду Закарпатської області у справі № 5008/584/2012 від 18 вересня 2012 року задоволено позов ТОВ „Компанія з управління активами „ІЗІ ЛАЙФ" та присуджено стягнути з боржника ТОВ „СІКО" на користь ТОВ „КУА ІЗІ ЛАЙФ" суми заборгованості по кредиту № 04/4-07 в розмірі 2 631631,50 гривень, внаслідок чого 09 жовтня 2012 року був виданий наказ про примусове виконання рішення.

Рішенням господарського суду Закарпатської області у справі № 5008/579/2012 від 03 жовтня 2013 року повністю задоволено позовні вимоги ТОВ „Компанія з управління активами „131 ЛАЙФ" та присуджено стягнути з боржника ТОВ „СІКО" на користь ТОВ „КУА ІЗІ ЛАЙФ" суми заборгованості по кредиту № 1/4-08 в розмірі 7739093,85 та судового збору 64380,00 гривень та 03 жовтня 2013 року був виданий наказ про примусове виконання рішення.

13 червня 2016 року на підставі договорів відступлення права вимоги по всіх наведених кредитних договорах, іпотечних договорах та договорах застави укладених між ТОВ КУА „ІЗІ ЛАЙФ" і ТОВ „Фактор Стандарт" всі права кредитора, іпотекодержателя та заставодержателя щодо ТОВ „ЕТК СІКО" в повному об'ємі перейшли до ТОВ „Фактор Стандарт".

16 червня 2016 року між ТОВ „Фактор Стандарт" та ОСОБА_3 були укладені договори відступления права вимоги, за умовами яких до ОСОБА_3 перейшли всі без винятку права та обов'язки кредитора за кредитними договорами № 17-4-06 від 06 червня 2006 року, № 04/4-07 від 13 березня 2007 року і № 1/4-08 від 12 лютого 2008 року та всі без винятку права та обов'язки іпотекодержателя і заставодержателя.

Вищенаведене стало підставою для винесення господарським судом Закарпатської області відповідних ухвал від 25 серпня 2016 року про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 5008/579/2012 та № 5008/582/2012, та ухвали від 06 вересня 2016 року про заміну сторони виконавчого провадження у справі 5008/584/2012, де позивача визнано правонаступником стягувача ТОВ „КУА ІЗІ ЛАЙФ" у виконавчому провадженні з примусового виконання наказів господарського суду Закарпатської області від 08 листопада 2012 року, 09 жовтня 2012 року та 03 жовтня 2013 року.

Виходячи з наведеного станом на 11 квітня 2017 року ТОВ „ЕТК СІКО" боргував позивачу - стягувачу грошові кошти розміром близько 14 мільйонів гривень.

Згідно свідоцтва, посвідченого 11 квітня 2017 року приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстром № 580, на підставі постанови та акту ВП № 53186502, винесених 11 квітня 2017 року начальником відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, що виник у ТОВ „ЕТК СІКО", ОСОБА_3 стала власником всього нерухомого майна та земельної ділянки, що розташовані за адресою: с. Баранинці Ужгородського району, вул. Базарна, 1а.

Позивач вказує на те, що тим самим їй було відшкодовано лише 4 929 832 гривні від загального боргу ТОВ „ЕТК СІКО".

В зв'язку з тим, що більша частина боргу ще не повернута, вона зацікавлена у тому, щоб майно ТОВ „ЕТК СІКО" не відчужувалося та не втрачалося будь-яким іншим чином.

Підставою для визнання недійсності договору між ТОВ „ЕТК СІКО" та ОСОБА_4 від 15 березня 2017 року позивач вказує наступне.

Все майно ТОВ „ЕТК СІКО" знаходиться під арештом та забороною, що підтверджується інформаційною довідкою № 85431592 від 20 квітня 2017 року.

Виходячи з цього позивач вказує на те, що договір купівлі-продажу щита КТП-100 з трансформатором ТМ-100 від 15 березня 2017 року підпадає під встановлені ст. 228 ЦК України умови, за яких правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, оскільки за цим договором проведено відчуження майна, обіг якого був обмежений у зв'язку із накладенням арешту на нього, про що продавцю було відомо.

На підставі викладеного позивач просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 15 березня 2017 року між „Експедиційно-транспортною компанією „СІКО" та ОСОБА_4 та застосувати наслідки недійсності правочину.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити з підстав, викладених у змісті позову.

Представник відповідача ТОВ «Експедиційно-трансформаторна компанія «Сіко» в судовому засіданні заперечив проти задоволення даного позову з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, хоч була належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, однак подала до суду письмові заперечення на позов та заяву, в якій не заперечує проти розгляду даної справи без її участі.

Вивчивши зміст позовної заяви та додані до неї письмові докази, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_3 звернулася до судуз позовом, у якому просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 15 березня 2017 року між „Експедиційно-транспортною компанією „СІКО" та ОСОБА_4 та застосувати наслідки недійсності правочину.

Підставою для визнання недійсності договору між ТОВ „ЕТК СІКО" та ОСОБА_4 від 15 березня 2017 року позивач вказує наступне

13 червня 2016 року на підставі договорів відступлення права вимоги по кредитних договорах, іпотечних договорах та договорах застави укладених між ТОВ КУА „ІЗІ ЛАЙФ" і ТОВ „Фактор Стандарт" всі права кредитора, іпотекодержателя та заставодержателя щодо ТОВ „ЕТК СІКО" в повному об'ємі перейшли до ТОВ „Фактор Стандарт".

16 червня 2016 року між ТОВ „Фактор Стандарт" та ОСОБА_3 були укладені договори відступления права вимоги, за умовами яких до ОСОБА_3 перейшли всі без винятку права та обов'язки кредитора за кредитними договорами № 17-4-06 від 06 червня 2006 року, № 04/4-07 від 13 березня 2007 року і № 1/4-08 від 12 лютого 2008 року та всі без винятку права та обов'язки іпотекодержателя і заставодержателя.

Як наслідок господарським судом Закарпатської області були постановлені ухвала від 25 серпня 2016 року про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 5008/579/2012 та № 5008/582/2012, та ухвали від 06 вересня 2016 року про заміну сторони виконавчого провадження у справі 5008/584/2012, де ОСОБА_3Г визнано правонаступником стягувача ТОВ „КУА ІЗІ ЛАЙФ" у виконавчому провадженні з примусового виконання наказів господарського суду Закарпатської області від 08 листопада 2012 року, 09 жовтня 2012 року та 03 жовтня 2013 року.

Зі змісту позову слідує, що станом на 11 квітня 2017 року ТОВ „ЕТК СІКО" боргував позивачу - стягувачу грошові кошти розміром близько 14 мільйонів гривень.

Позивач вказує на те, що все майно ТОВ „ЕТК СІКО" знаходиться під арештом та забороною, що підтверджує інформаційною довідкою № 85431592 від 20 квітня 2017 року.

Крім того вона вказує, що укладеним 15.03.2017 року договором між відповідачами про продаж щита КТП -100 з трансформатором ТМ 100 порушені її законні права та інтереси, тобто вона є заінтересованою особою, яка вправі вимагати визнання цього договору недійсним. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного договору, позивач ОСОБА_3 не є стороною вказаного правочину.

Разом з тим згідно чинного законодавства правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відтак у даному конкретному випадку суд повинен встановити чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси ОСОБА_3 при укладенні оспорюваного нею договору купівлі-продажу, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених частинами першою третьою, пятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у звязку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Позивач вказує на те, що договір купівлі-продажу щита КТП-100 з трансформатором ТМ-100 від 15 березня 2017 року підпадає під встановлені ст. 228 ЦК України умови, за яких правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, оскільки за цим договором проведено відчуження майна, обіг якого був обмежений у зв'язку із накладенням арешту на нього, про що продавцю було відомо.

Зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог є підставою для визнання недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно із частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли у звязку із вчиненням особами нікчемного правочину та внаслідок визнання його недійсним.

При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи їх статус як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України).

З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, статей 4-5 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права та інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обовязковий елемент конкретного субєктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою субєктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Відповідно до ст. 16 ЦК, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач згідно ст. 10 ЦПК зобовязаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Згідно із ч. 3 ст. 215 ЦК, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 5 ст. 216 ЦК вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути предявлена будь-якою заінтересованою особою.

Зі змісту цих статей вбачається, що заперечувати дійсність правочину в судовому порядку вправі одна із сторін договору або інша заінтересована особа.

Отже, вказівка в ч. 3 ст. 215 ЦК на те, що правочин може бути визнаний судом недійсним не лише за позовом однієї із сторін договору, а й за позовом заінтересованої особи, стосується тих випадків, коли заінтересована особа домагається відновлення порушеного договором її права, не вимагаючи повернення їй переданого на виконання цього договору майна, а вимагаючи повернути сторони договору до первісного стану. Таким чином, коло таких заінтересованих не є обмеженим і залежить від обставин конкретної справи.

ЦК не містить визначення поняття «заінтересована особа», тобто залишає його оціночним. Тому слід враховувати, що заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Така особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів.

У звязку з цим виділяють декілька критеріїв визначення заінтересованості позивача в оспорюваному договорі: 1) права і законні інтереси заінтересованої особи безпосередньо порушені договором; 2) у результаті визнання договору недійсним майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені; 3) заінтересована особа отримує що-небудь в результаті проведення реституції (права, майно).

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі ухвал господарського суду Закарпатської області у справі № 5008/579/2012 та у справі № 5008/582/2012 від 25.08.2016 року і ухвали у справі № 5008/584/2012 від 06.09.2012 року про заміну стягувача у виконавчому провадженні ОСОБА_3 набула право вимоги за кредитними договорами.

Згідно свідоцтва, посвідченого 11 квітня 2017 року приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстром № 580, що міститься в матеріалах даної справи на підставі постанови та акту ВП № 53186502, винесених 11 квітня 2017 року начальником відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, що виник у ТОВ „ЕТК СІКО", ОСОБА_3 стала власником всього нерухомого майна та земельної ділянки, що розташовані за адресою: с. Баранинці Ужгородського району, вул. Базарна, 1а.

Зі змісту вказаного свідоцтва вбачається, що предмет оскаржуваного договору, а саме щит КТП -100 з трансформатором ТМ -100 не входить у перелік майна, що перейшло у власність ОСОБА_3 на підставі постанови та акта про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу ТОВ „ЕТК СІКО" ВП № 53186502.

З доданої стороною відповідача відповіді на лист Вих. № 02-06/98 КТ від 16.04.2018 року вбачається, що електрообладнання щит КТП -100 з трансформатором ТМ -100кВА розміщений на орендованій ТзОВ «КВАДР ТРАНСПОРТ» земельній ділянці в с. Баранинці, м-н, «Табла-2» Ужгородського району Закарпатської області, яка відповідно перебуває в комунальній власності Баранинської сільської ради Ужгородського району згідно доданого до справи ОСОБА_6 з державного земельного кадастру про земельну ділянку, тобто такий не розташований на ділянці, що належить боржнику ТОВ „ЕТК СІКО".

Позивач сверджує, що все майно ТОВ „ЕТК СІКО" знаходиться під арештом та забороною, що підтверджує інформаційною довідкою № 85431592 від 20 квітня 2017 року.

Однак вказана позивачем інформаційна довідка не містить жодних відомостей щодо перебування в іпотеці чи накладення арешту безпосередньо на обєкт - щит КТП -100 з трансформатором ТМ -100.

Як вже попередньо встановлено судом правовідносини ОСОБА_3 та відповідача ТОВ „ЕТК СІКО" є правовідносинами стягувача та боржника у виконавчому провадженні. Відповідно виконання судових рішень, в яких відповідно позивач набула статусу стягувача здійснюється у відповідності до ЗУ «Про виконавче провадження».

Ст. 52 вказаного Закону передбачено, що якщо вимоги стягувача іпотекодержателя в ході виконавчого провадження не в повному обсязі задоволені за рахунок предмета іпотеки, то задоволення решти вимог відбувається в результаті звернення на майно боржника юридичної особи.

Разом з тим вказаним Законом не передбачено безпосередній перехід права власності на майно боржника до стягувача за виключенням переходу права власності на предмети, вказані у виконавчому документів.

Узагальнюючи все вищевикладене суд приходить до переконання, що стороною позивача всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не доведено, що права і законні інтереси заінтересованої особи ОСОБА_3 безпосередньо порушені внаслідок укладення між відповідачами ТОВ «Експедиційно-трансформаторна компанія «Сіко» та ОСОБА_4 договору купівлі-продажу щита КТП -100 з трансформатором ТМ -100 від 15.03.2017, як і не доведено, що у результаті визнання договору недійсним майнові інтереси її, як заінтересованої особи будуть відновлені, також протягом судового розглядо судом не отримано жодних підтверджень того, що оспорюваний правочин порушив публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав людини, громадянина, тому суд відмовляє у задоволенні даного позову, як необґрунтованому.

Керуючись статтями ст.ст.4, 12, 13, 76- 81, 141, 209, 259, 263 265, 268 ЦПК України, статями 15, 16,215, 216, 228 ЦК України, суд, -

В И Р I Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Експедиційно-трансформаторна компанія «Сіко», ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 07.06.2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Експедиційно-трансформаторна компанія «Сіко», ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: ОСОБА_6