Справа № 372/2242/17 Головуючий у І інстанції Зінченко О. М.
Провадження № 22-ц/780/1224/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 11.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 квітня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів : Кулішенка Ю.М., Сушко Л.П.,

за участю секретаря судового засідання Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 14 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс ОСОБА_3», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним вище позовом, мотивуючи його тим, що 14 липня 2008 року між нею та ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», було укладено кредитний договір № 014/4954/5/19937, на підставі якого вона отримала для купівлі автомобіля марки «Mazda 3», 2007 року випуску, кредит у розмірі 21 195,00 дол. США зі сплатою 11,5 % річних (з тенденцією до зменшення кожного наступного року) строком до 13 липня 2015 року включно.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 1 липня 2014 року із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Фідобанк» стягнуто заборгованість у розмірі 147 803,71 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року за заявою ПАТ «Фідобанк» видано виконавчий лист на примусове виконання рішення третейського суду у справі 1052/14.

В подальшому позивачу стало відомо, що 23 грудня 2016 року Обухівським МРВ ДВС ГТУЮ у Київській області відкрито виконавче провадження № 53171479 з виконання виконавчого напису № 5961, вчиненого 15 грудня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за заявою ТОВ «Фінанс ОСОБА_3», щодо звернення стягнення предмета застави за договором застави № 014/4954/5/19937 від 14 липня 2008 року, а саме автомобіль марки «Mazda 3», 2007 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2, в рахунок погашення заборгованості останньої перед ТОВ «Фінанс ОСОБА_3» в розмірі 322 577,85 грн., що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 12 261,86 дол. США.

Посилаючись на те, що вказаним виконавчим написом нотаріуса запропоновано повторно стягнути заборгованість за кредитним договором, яка стягнута відповідним рішенням третейського суду, а їй не було надано документів, що підтверджують безспірність заборгованості, позивач просила суд скасувати виконавчий напис нотаріуса.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 14 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної зазначено аналогічні підстави для її задоволення, що і в позовній заяві.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вказав, що позивачем не оспорюється факт порушення зобовязання та розмір заборгованості за кредитним договором, а відтак вона є безспірною. Товариство вчинило усі дії, які передбачені законодавством для отримання виконавчого напису, а саме: завчасно повідомило боржника про наявність і розмір суми заборгованості, надало нотаріусу усі необхідні документи, які підтверджували наявність, розмір, та безспірність заборгованості. Посилання позивача на подвійне стягнення боргу є безпідставним, оскільки наявність рішення суду за відсутності його виконання не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права вимоги повернення коштів. Крім того, позивач просив скасувати виконавчий напис, проте чинне законодавство не передбачає такого способу захисту прав.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 14 липня 2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», було укладено кредитний договір з фізичною особою № 014/4954/5/19937, на підставі якого позивач отримала для купівлі автомобіля марки «Mazda 3», 2007 року випуску, кредит у розмірі 21 195,00 дол. США зі сплатою 11,5 % річних (з тенденцією до зменшення кожного наступного року) строком до 13 липня 2015 року включно (а. с. 10-13).

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, 14 липня 2008 року між цими особами було укладено договір застави транспортного засобу № 014/4954/5/19937, відповідно до умов якого предметом застави є автомобіль марки «Mazda 3», 2007 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2 (а. с. 40).

Відповідно до пункту 2.3. договору застави заставодержатель набуває права стягнення заборгованості за рахунок предмету застави у випадку якщо кредит, що забезпечений заставою, не буде погашений у встановлені кредитним договором строки, а також в інших випадках, передбачених кредитним договором.

Згідно з пунктом 2.12. у випадку невиконання заставодавцем зобовязань по кредитному договору заставодержатель, на підставі виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на заставлене майно, реалізує його будь-яким прийнятим способом самостійно або через третіх осіб за власним розсудом.

Відповідно до частини 1 статті 589 ЦК України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 1 липня 2014 року із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Фідобанк» стягнуто заборгованість у розмірі 147 803,71 грн. (а. с. 5-7).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року за заявою ПАТ «Фідобанк» видано виконавчий лист на примусове виконання рішення третейського суду у справі 1052/14 (а. с. 8-9).

На підставі договорів про відступлення прав вимоги та договорів про відступлення права за договорами застави від 28 серпня 2014 року та 15 квітня 2015 року, від ПАТ «Фідобанк» до ТОВ «ФК «Авераж», а в подальшому до ТОВ «Фінанс ОСОБА_3» перейшло право вимоги за кредитним договором, укладеним з позивачем, а також усі права за договором застави (а. с. 66-97).

У зв'язку з порушенням умов кредитного договору 3 листопада 2016 року відповідачем надіслано позивачу письмову претензію, яку остання отримала 5 листопада 2016 року в якій мова йшла про добровільне погашення заборгованості за кредитним договором № 014/4954/5/19937 від 14 липня 2008 року в розмірі 12 261,86 дол. США, а у випадку невиконання цієї вимог протягом семи днів попереджено про можливість звернення стягнення на предмет застави (а. с. 42).

15 грудня 2016 року на підставі поданих ТОВ «Фінанс ОСОБА_3» документів, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 вчинено виконавчий напис № 5961, яким запропоновано задовольнити вимоги відповідача за період з 14 липня 2008 року по 15 грудня 2016 року та звернути стягнення предмета застави за договором застави № 014/4954/5/19937 від 14 липня 2008 року, а саме автомобіль марки «Mazda 3», 2007 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2, в рахунок погашення заборгованості останньої перед ТОВ «Фінанс ОСОБА_3» в розмірі 322 577,85 грн., що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 12 261,86 дол. США, строк повернення яких настав 13 липня 2015 року (а. с. 41).

23 грудня 2016 року Обухівським МРВ ДВС ГТУЮ у Київській області відкрито виконавче провадження № 53171479 з виконання вказаного виконавчого напису.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що при вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус перевірив вимоги ТОВ «Фінанс ОСОБА_3» на предмет безспірності та повідомлення боржника про усунення порушень відповідно положень Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону з огляду на наступне.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обовязок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1. пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обовязків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобовязання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обовязкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилалась на те, що оспорюваним виконавчим написом запропоновано повторно стягнути заборгованість за кредитним договором, яка стягнута відповідним рішенням третейського суду, а їй не було надано документів, що підтверджують безспірність заборгованості.

Проте зазначені обставини не можуть слугувати підставою для задоволення позову, оскільки наявність невиконаного рішення третейського суду, яке набрало законної сили, про стягнення заборгованості за кредитним договором не свідчить про наявність спору з приводу суми заборгованості за цим кредитним договором, оскільки вказаний спір судом розглянуто до вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому не є подвійним стягненням звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення кредитної заборгованості за наявності вищевказаного рішення, за яким судом видано виконавчі листи, оскільки відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» наявність виконавчих проваджень щодо одного боржника є підставою для об'єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження в межах загальної суми стягнення і не призводить до подвійного стягнення боргу.

Крім того, положенням закону передбачено надання документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, лише нотаріусу, і як свідчать матеріали справи такі документи були поданні відповідачем під час звернення щодо вчинення виконавчого напису.

Отже, установивши, що відповідачем нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення позивачу письмової вимоги про усунення порушень зобовязань, та з урахуванням того, що у заявленому позові не оспорюється факт порушення зобовязання та розмір заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування виконавчого напису нотаріуса, як того просила позивач.

При цьому, за змістом рішення третейського суду та розрахунку заборгованості, наданого для вчинення виконавчого напису, вбачається, що сума заборгованості за кредитом з 20 травня 2014 року по 15 грудня 2016 року є незмінною та становить 10 744,34 дол. США, змінився лише курс долара США відносно національної валюти гривні, а також розмір заборгованості за відсотками з 1 312,59 дол. США до 1 517,52 дол. США, що зумовлено тим, що рішення про стягнення кредитної заборгованості було ухвалено за два з половиною роки до вчинення виконавчого напису.

Про відсутність спірності також свідчить і той факт, що зазначена у письмовій претензії сума заборгованості за кредитом в розмірі 12 261,86 дол. США повністю відповідає сумі, що визначена приватним нотаріусом у її виконавчому написі в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 15 грудня 2016 року 322 577,85 грн. (2 630,7416 грн. за 100 дол. США).

Суд першої інстанції, вирішуючи спір на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, а тому дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем підстав, з якими закон пов'язує можливість визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги необгрунтованими, рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову у даній справі ухвалено відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до пункту 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Обухівського районного суду Київської області від 14 листопада 2017 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного ОСОБА_5.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Ю.М. Кулішенко

ОСОБА_5