Справа № 126/781/17
Провадження № 22-ц/772/174/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуцол В. І.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2018 рокуСправа № 126/781/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Берегового О.Ю., Матківської М.В.,

за участі секретаря судового засідання Торбасюк О.І., скаржниці, відповідачки ОСОБА_3, позивачки ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому за-сіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання пра-

ва власності на спадкове нерухоме майно,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бершадського ра-йонного суду Вінницької області від 13 листопада 2017 року, ухвалене у м. Бер-шадь під головуванням судді Гуцола В.І.,

В С Т А Н О В И В:

17 березня 2017 року ОСОБА_4 звернулася Бершадський районний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права власності на спадкове нерухоме майно. З урахуван-ням уточненої позовної заяви вимоги мотивовані тим, що житловий будинок АДРЕСА_1, де позивачка мешкає, відносився до категорії колгоспно-го двору і станом на 15 квітня 1991 року його членами були вона, її подружжя ОСОБА_9, син ОСОБА_10, та онуки ОСОБА_11 і ОСОБА_7 01 липня 2010 року вона отримала свідоцтво про право власності на 1/5 час-тину житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та спо-руд. У інших членів колгоспного двору відсутні документи на відповідну част-ку нерухомого майна. 27 листопада 1999 року помер чоловік позивачки ОСОБА_9, після смерті якого відкрилася спадщина на майно, частину якого прийняв у спадок син ОСОБА_10, отримавши свідоцтво про право на спадщину за за-коном від 28 липня 2004 року серії НОМЕР_1 на земельну частку ( пай ), 1/5 частину належну померлому житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованих по АДРЕСА_1 Однак ОСОБА_10 не оформив спадщину в установленому порядку у зв'язку з відсутністю правовстановлюю-чих документів, ІНФОРМАЦІЯ_2 року він помер. Спадкоємцями першої черги за законом на майно померлого сина є позивачка - його мати, донька ОСОБА_3, син ОСОБА_7 та дружина ОСОБА_6 Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає. Після смерті сина відкрилася спадщина на зе-мельну ділянку площею 1,4723 га, розташовану на території Війтівської сільсь-кої ради, та на 2/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1 Пози-вачка претендує на вказане майно, що залишилося після смерті сина, але отри-мити в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом вона позбавлена можливості у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих докумен-тів на спадкове майно. Крім того, між нею та іншими спадкоємцями виник спір, тому постановою державного нотаріуса Бершадської державної нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за зако-ном після смерті сина. Внаслідок цього позивачка позбавлена можливості отри-мати докумети щодо спадщини і змушена звернутися із даним позовом у суд за захистом своїх законних прав та інтересів. ОСОБА_4 просить визнати за нею як спадкоємицею першої черги за законом право власності на спадкове майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року сина ОСОБА_10, що складається з 2/5 час-тин житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та спо-руд № 2 по пров. Робітничому в с. Війтівка Бершадського району Вінницької області, і земельної ділянки площею 1,4723 га, розташованої на території Вій-тівської сільської ради Бершадського району Вінницької області ( а. с. 2, 40 ).

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 13 листопа-да 2017 року позов задоволений частково. Визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом як за спадкоємицею першої черги після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року сина ОСОБА_10 право на спадщину, що складається з 1/10 час-тини житлового будинку А загальною площею 81,6 кв.м., житловою площею 40,6 кв.м. та відповідної частки господарських будівель і споруд, а саме: веран-ди - а, веранди - а1, вхідного майданчика а2, вхідного майданчика а3, літньої кухні - Б, погріба - Б/під, веранди б, сарая - В, сарая - Д, жомової ями - Ж, спо-руди - 1-4, розташованих у с. Війтівка Бершадського району Вінницької облас-ті, по пров. АДРЕСА_1, та земельної ділянки пло-щею 0,3681 га, розташованої на території Війтівської сільської ради Бершадсь-кого району Вінницької області, призначеної для ведення товарного сільсько-господарського виробництва, без зміни її цільового призначення, кадастровий номер НОМЕР_2, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданого на підставі розпорядження Бер-шадської районної державної адміністрації Вінницької області від 12 вересня 2005 року № 335.

Додатковим рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 04 січня 2018 року стягнуто із ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_6 у рівних частинах на користь ОСОБА_4 1160,00 гривень судових витрат ( а. с. 124 - 127, 152 ).

Не погоджуючись з ухваленим судом першої інстанції рішенням, відпові-дачка ОСОБА_3 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рі-шення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Скаржниця вважає оскаржуване рішення ухваленим з порушенням норм матері-ального та процесуального права, за неповного з'ясування усіх фактичних об-ставин справи, за неналежного дослідження наявних у матеріалах справи дока-зів. Оскаржуючи рішення суду першої інстанції від 13 листопада 2017 року, ОСОБА_3 зазначає, що на час прийняття спадщини спадкоємиця ОСОБА_4 та спадкодавець ОСОБА_10 спільно постійно не проживали. Спадкода-вець на час своєї смерті проживав із своєю сім'єю (відповідачами у справі) за адресою АДРЕСА_1 Бершадського району Вінницької об-ласті, що підтверджується відповідними довідками сільської ради. Позивач та спадкодавець ОСОБА_10 лише були зареєстровані за однією адресою садиби, що входить до складу спадкового майна, як зареєстровані за цією адресою і від-повідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_7 Однак реєстраційний запис місця прожи-вання не свідчить, що спадкоємець та спадкодавець спільно проживали на час смерті останнього. Тому безпідставним, помилковим є висновок суду про дове-деність факту спільного проживання позивачки (матері) та ОСОБА_10 (сина) на час смерті останнього, а отже і прийняття нею спадщини. Крім того поза ува-гою суду залишилася обставина пропуску позивачкою строку для прийняття спадщини, адже вона звернулася до нотаріуса з відповідною заявою зі спливом шестимісячного строку ( а. с. 132-137 ).

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здій-снюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення та заперечення на апеля-ційну скаргу сторін у справі, дослідивши матеріали справи, наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного судо-вого рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, воно є правильним, об'єктивним і справедливим.

Судом встановлено та не оспорюється учасниками справи, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_10, син позивачки та батько скаржниці. Цей факт підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4, виданого повторно Війтівською сільською радою 22 квітня 2010 року. Після смерті ОСОБА_12 відкрилася спадщина на належне йому майно: згідно Державного ак-та на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданого на під-ставі розпорядження Бершадської районної державної адміністрації від 12 ве-ресня 2005 року № 335 земельну ділянку площею 1,4723 га, розташовану на те-риторії Війтівської сільської ради, призначену для ведення товарного сільсько-господарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_2, що підтверджується копією вказаного державного акту та довідкою відділу Держ-комзему від 15 червня 2010 року № 9289 та на 2/5 частини житлового будинку, розташованого по пров. АДРЕСА_1 в с. Війтівка Бершадського району Вінницької області.

Спадкоємцями першої черги за законом на майно померлого ОСОБА_10 є його мати ( позивачка у справі ) ОСОБА_4, дочка ОСОБА_3, син ОСОБА_7 та дружина померлого ОСОБА_6 Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає, що підтверджується довідкою Війтівської сільської ради Бершадського району Вінницької області від 23 січня 2017 року № 24. Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_7 відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України прийняли спадщину, протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не відмовилися від неї. Відповідачка ОСОБА_6 прийняла спадщину шляхом подання заяви про це нотаріусу у встановлений за-коном строк, чого також ніхто не заперечує і що підтверджується її заявою, на-явною в спадковій справі № 273/2010.

На день смерті ОСОБА_10 його зареєстрованим місцем проживання є бу-динок АДРЕСА_1, де зареєстровані позивачка ОСОБА_4, від-повідачі ОСОБА_3, ОСОБА_7

Судом також встановлено, що постановою державного нотаріуса Бершадсь-кої державної нотаріальної контори Вінницької області від 03 березня 2017 ро-ку № 170/02-31 ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спад-щину за законом після смерті сина у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно та наявністю спору з приводу його розподілу між спадкоємцями.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4, суд першої інстанції, керую-чись нормами статей 29, 392, 1216 - 1218, 1261, 1267, 1269 ЦК України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Украї-ні», знайшов доведеним факт проживання спадкодавця ОСОБА_10 у будинку АДРЕСА_1 де зареєстровані його мати ОСОБА_4, відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_7, а отже й прийняття ними спадщини, що відкрилася після смерті сина та батька ОСОБА_10 Тому, враховуючи ко-ло спадкоємців, відсутність можливості у ОСОБА_4 отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину, суд дійшов висновку про необхід-ність визнання за позивачкою в порядку спадкування за законом як спадкоєми-цею першої черги після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_10 права на спадщину, що складається з 1/10 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,3681 га з кадастровим номером НОМЕР_2, що належали спадкодавцю.

Суд першої інстанції вірно встановив характер спірних правовідносин, ви-значився з нормами матеріального права, які їх регулюють, дослідив усі обста-вини справи, врахував відносини, що склалися у родині сторін у справі та захи-стив порушувані законні права та інтереси матері спадкодавця, якій на день смерті сина виповнилося понад сімдесят років.

Законом визначено порядок прийняття спадщини та оформлення прав на спадкове нерухоме майно, якого повинні дотримуватися спадкоємці.Пленум Верховного Суду України у Постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судо-ву практику у справах про спадкування» роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятко-вим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Якщо нотаріусом об-ґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає ци-вільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

З матеріалів справи убачається, що постановою нотаріуса Бершадської дер-жавної нотаріальної контори від 03 березня 2017 року № 170/02-31 ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало її синові ОСОБА_10 через відсутність правовстановлюючих до-кументів на спадкове майно та існуючий спір щодо спадкового майна, відтак у інший спосіб реалізувати свої спадкові права позивачка не має можливості та вірно визначилася з порядком вирішення спірного питання з іншими спадкоєм-цями, а фактично лише з онукою ОСОБА_3, оскільки інші спадкоємці судо-ве рішення не оскаржують.

Відповідно до вимог статей 1217, 1218 ЦК України спадкування здійсню-ється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не при-пинилися внаслідок його смерті.

За змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвер-дженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради де-путатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погоспо-дарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Україниської РСР від 19 січня 1976 року № 1/5, затверджені зразки довідок про право власності колгоспного ( селянського ) двору на жилий будинок та про право власності ро-бітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад було віднесено до компетенції виконкомів місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійс-нюється в Україні ( УРСР ) з 1979 року. У погосподарських книгах при визна-ченні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. За-писи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади ( пуб-лічних актів ), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні пи-тання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з ін-шими доказами.

Згідно виписки від 23 січня 2017 року, виданої виконкомом Війтівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, за даними погоспо-дарської книги НОМЕР_5, особовий рахунок НОМЕР_6, житловий будинок АДРЕСА_2 ) відносився до категорії колгосп-них дворів. Станом на 15 квітня 1991 року до складу двору входили: ОСОБА_4, ОСОБА_10, його діти ОСОБА_11, ОСОБА_7

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті шостому Постанови Пле-нуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втрати-ли це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років під-ряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору ( в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба ); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена дво-ру може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в госпо-дарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Враховуючи, що станом на 15 квітня 1991 року до складу двору входили п'ятеро його членів, з огляду на рівність їхніх часток, беззаперечним є визна-чення розміру саме 1/5 частки кожного із них. Таке визначення часток ствердно візуалізується з урахуванням належності на праві власності 1/5 частини будин-коволодіння № 2 по пров. Червонофлотському ( тепер Робітничий ) у с. Війтів-ка Бершадського району Вінницької області ОСОБА_4, яка була членом кол-госпного двору, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухо-ме майно від 01 липня 2010 року, виданим на підставі рішення виконавчого ко-мітету Війтівської сільської ради від 17 червня 2010 року № 53. Тобто слід стверджувати про належність померлому ОСОБА_10 1/5 частки садиби по АДРЕСА_3 у с. Війтівка Бершадського району Вінницької області.

З матеріалів спадкової справи № 822/2004 щодо майна померлого 27 листо-пада 1999 року батька ОСОБА_9 убачається прийняття сином ОСОБА_10 спадщини у вигляді земельної частки ( паю ) площею 1,72 в умовних кадас-трових гектарах, розташованого на землях Агрофірми «Війтівське» с. Війтівка Бершадського району Вінницької області. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майно. Реєстрація, проживання в будинку батьків ( інших безспірних доказів немає ), отримання свідоцтва про право на спадщину за законом у вигляді земельної частки ( паю ) у 2004 році свідчать про фактичний вступ ОСОБА_10 в управління, воло-діння спадковим майном померлого батька ОСОБА_9 Таким чином визнан-ня належності спадкодавцю ОСОБА_10 саме 2/5 частин будинку АДРЕСА_4 є вірним, що не оспорюється сторонами у справі.

Частинами першою, третьою статті 1268 ЦК України передбачено, що спад-коємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прий-няти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час від-криття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як уже зазначалося, судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами той факт, що на час смерті ОСОБА_10 він був зареєстрований у АДРЕСА_5. За цією ж адресою зареєстро-вані позивачка ОСОБА_4, відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_7 В установ-леному порядку належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів щодо фактичного проживання за життя ОСОБА_10 суду не представлено; визнати таким доказом лише довідку сільської ради було б неправильним, адже реєстра-ція місця проживання є юридичним фактом проживання особи. Наразі сама скаржниця жодним чином не пояснює різниці свого місця реєстрації та фактич-ного місця проживання, співпадають вони чи ні, якщо не співпадають, то з якої причини.

З огляду на позиції обох сторін у справі суд першої інстанції не встановлю-вав обставин постійного місця проживання спадкодавця ОСОБА_10, але вра-хував безспірні дані щодо реєстрації місця проживання за місцем відкриття спадщини сторін у справі.

Судом апеляційної інстанції з врахуванням родинних відносин сторін у справі вживалися заходи для мирного вирішення спору, надавався строк пози-вачці та скаржниці для можливого укладення мирової угоди, іншого добровіль-ного врегулювання питань, що мають місце. ОСОБА_4 наголошувала, що з врахуванням її поважного віку, єдиного будинку, де вона весь час мешкає, вона могла б відмовитися від претендування на спадкову земельну ділянку сина, але просила, аби забезпечити вирішити її питання стосовно виключно будинку. Од-нак скаржниця не погодилася на жодні умови мирного вирішення справи. Твер-дження скаржниці щодо відмови ОСОБА_4 від позову в частині визнання права на спадкування земельної ділянки не відповідають дійсності.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, ОСОБА_3 не оспорює роз-міру спадкового майна. Її позиція грунтується виключно на пропуску позивач-кою шестимісячного строку звернення в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини та на проживанні спадкодавця з 1990 року спочатку у батьків дружини ОСОБА_6 по АДРЕСА_6 у цьому ж селі аж до його смерті у 2009 році, у будинку, придбаному за договором купівлі-продажу.

Однак доводи апеляційної скарги не можна визнати такими, що є достатні-ми для визнання ухваленого судом першої інстанції незаконним, такого, що на задоволення скарги підлягає безумовному скасуванню. Обґрунтовність доводів апеляційної скарги є спірною, зокрема ОСОБА_3 не представила суду дока-зів придбання сім'єю своїх батьків будинку АДРЕСА_7 не навела причин, чому спадкодавець не був зареєстрований за фактичним міс-цем проживання, якщо такий факт має місце. Ніхто з учасників справи не оспо-рює законності дій нотаріуса з долучення до спадкової справи заяви позивачки про прийняття нею спадщини після смерті сина; скаржниця не встановлювала юридичного факту про місце проживання спадкодавця за адресою, де він ніко-ли з невідомих причин не був зареєстрований.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції визначені статтею 367 ЦПК України. Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішен-ня суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апе-ляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в аеляційній скарзі та ( або ) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

У відповідності із зазначеними нормами закону скаржницею до апеляційної скарги не додано жодних доказів на підтвердження доводів, у ній викладених. Ці доводи її позиції як відповідачки наводилися під час вирішення спору судом першої інстанції, який в оскаржуваному рішенні їх усім дав повну, об'єктивну та вичерпну правову оцінку.

Згідно з частиною першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і осново-положних свобод та протоколи до неї і приктику Європейського суду як джере-ло права.

У пункті 33 рішення від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти Укра-їни» Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий су-довий розгляд, гарантоване частиною першою статті 6 Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, слід тлумачити в контексті преамбули Конституції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Згідно рішення Єв-ропейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Отже колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що скарж-ницею не доведено поза розумним сумнівом таких фактів, які б об'єктивно та справедливо позбавляли позивачку, яка, поза іншим, має право на обов'язкову частку у спадщині, права на спадкування частини майна після смерті сина на підставі наявних матеріалів справи та фактичних її обставин.

Пунктом першим частини першої статті 374, статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляцій-ної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволен-ня; суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а су-дове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рі-шення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК Украї-ни, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 13 листопада 2017 року залишити без змін, відновивши його дію.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 квітня 2018 року.

Суддя-доповідач: Підпис Т.О. Денишенко

Судді: Підпис О.Ю. Береговий

Підпис М.В. Матківська

Згідно з оригіналом

Суддя апеляційного суду Т.О. Денишенко