Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 308/2632/15-ц

провадження № 61-2642св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - Закарпатське відділення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 02 червня 2016 року у складі суддів: Куцина М. М., Собослоя Г. Г., Бисага Т. Ю.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Закарпатського відділення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживача та стягнення коштів.

Позов мотивовано тим, що 31 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та Закарпатським відділенням ПАТ «Дельта Банк» укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у гривні, за умовами якого ОСОБА_1 передала банку грошові кошти у розмірі 32 081 грн на строк по 30 листопада 2014 року зі сплатою 18,5 % річних. В подальшому строк дії договору пролонговано до 29 грудня 2014 року. Вказувала, що 16 грудня 2014 року вона подала відповідачу заяву про повернення грошових коштів (депозиту) у зв'язку із закінченням його строку, проте Закарпатське відділення ПАТ «Дельта Банк» знову пролонгувало даний договір до 29 січня 2015 року.

29 січня 2015 року після подачі нею заяви про закриття депозиту та виплати грошових коштів та нарахованих процентів, договір банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у гривні був закритий, але грошові кошти видані не були. Станом на день подачі позовної заяви залишок вкладу складає 33 759 грн 66 коп. Відповідач відмовив їй у виплаті коштів за договором, посилаючись на відсутність грошей, та порушуючи умови правочину, суму вкладу та проценти не повернув. Крім того, банком було заблоковано її платіжну картку, що перешкоджає їй зняти кошти через банкомат.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1, з урахуванням уточнень, просила стягнути на її користь 67 885 грн 62 коп., з яких: 33759 грн 66 коп. - сума залишку вкладу; 3 148 грн 44 коп. - проценти за договором у період із 29 грудня 2014 року по 12 березня 2015 року; 10 211 грн 14 коп. - пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за період із 29 грудня 2014 року по 12 березня 2015 року; 510 грн 58 коп. - 3 % річних за період із 29 грудня 2014 року по 12 березня 2015 року; 20 255 грн 80 коп. - інфляційні втрати.

Також ОСОБА_1 вказувала, що такими неправомірними діями банку їй завдано моральної шкоди, оскільки за весь час невиконання відповідачем своїх зобов'язань їй були спричинені моральні страждання. Дії (бездіяльність) банку, що виразилися в незаконній відмові виконувати умови договору, завдали їй душевних страждань і переживань. На відшкодування моральної шкоди просила стягнути 10 тис. грн.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 21 серпня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 суму депозитного вкладу за договором № 002-06502-311014 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у гривні від 31 жовтня 2014 року, з нарахованими процентами та штрафними санкціями за порушення зобов'язань в розмірі 67 885 грн 62 коп., з яких: 33 759 грн 66 коп. сума залишку вкладу; 3 148 грн 44 коп. - проценти в розмірі 18,5 % річних за прострочений строк в період в період з 29 грудня 2014 року по 01 липня 2015 року (184 дні); 10 211 грн 14 коп. - пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожен день прострочення в період з 29 грудня 2014 року по 01 липня 2015 року (184 дні); 510 грн 58 коп. - 3 % річних за весь час прострочення - з 29 грудня 2014 року по 01 липня 2015 року (184 дні); 20 255 грн 80 коп. - інфляційні втрати в період з 29 грудня 2014 року по 01 липня 2015 року (184 дні). Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 10 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПАТ «Дельта Банк» ухиляється від виконання визначених законодавством та взятих на себе за укладеним між сторонами договором зобов'язань, оскільки з січня 2015 року порушує право на вільне користування належними позивачу грошовими коштами та не повернув на першу вимогу вкладника депозитний вклад. Такими винними діями банку позивачу завдано майнової та моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 02 червня 2016 року заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 21 серпня 2015 року скасовано та ухвалено нове про відмову у позові.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що з 03 березня 2015 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку, а тому захист інтересів позивача повинен відбуватися відповідно до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Окрім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним і підлягає застосуванню при вирішенні вказаного спору.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 просять скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно розглянув апеляційну скаргу, яка була підписана неповноважною особою та подана з пропущенням строку на апеляційне оскарження, оскільки заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 21 серпня 2015 року набрало законної сили. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд не в повному обсязі з'ясував всі обставини, які мають значення для справи.

19 грудня 2016 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану справу призначено до судового розгляду. 16 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що 31 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» , за умовами якого банк прийняв від вкладника суму 32 081 грн, відкрив депозитний рахунок НОМЕР_2 та зобов'язався виплатити вкладникові суму вкладу та 21 % річних на строк до 30 листопада 2014 року включно. В подальшому строк дії цього договору пролонговано до 29 грудня 2014 року.

16 грудня 2014 року ОСОБА_1 подано до банку заяву про повернення грошових коштів за закінченням строку вкладу, проте відповідач без погодження із вкладником пролонгував вищезазначений договір депозиту до 29 січня 2015 року. Після подання 29 січня 2015 року заяви ОСОБА_1 банківський рахунок було закрито.

Відповідно до п. 1.10 договору банківського вкладу вклад виплачується вкладнику за закінченням строку залучення вкладу за цим договором, зазначеного в п. 1.3 цього договору та з врахуванням п. 1.11 цього договору, шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів НОМЕР_1, відкритий на ім'я вкладника в установі банку.

Згідно п. 1.14 цього договору у разі, якщо вкладник в останній день другого періоду продовження строку дії цього договору з моменту внесення вкладу на рахунок за цим договором не витребує вкладу, то така сума вкладу наприкінці дня закінчення цього строку перераховується на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися із використанням електронних платіжних засобів НОМЕР_1, відкритий на ім'я вкладника в установі банку, про що вкладник доручає банку здійснити таке договірне списання.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК Україниза договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що з 03 березня 2015 року на підставі постанови Правління НБУ від 2 березня 2015 року про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних Фонд гарантування вкладів фізичних осіб запровадив тимчасову адміністрацію і розпочав процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку.

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 статті 2Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Законуврегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в позові, дослідивши всі обставини в їх сукупності, правильно застосував до спірних правовідносин положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»та дійшов обґрунтованого висновку про те, що у зв'язку із запровадженням тимчасової адміністрації та встановлення процедури виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку вимоги позивача про стягнення грошових коштів за депозитним договором з відповідача у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено вказаним Законом, не підлягають задоволенню. Крім того, апеляційним судом встановлено, що згідно виписки за операціями за картковим рахунком НОМЕР_1 29 січня 2015 року банком було здійснено повернення коштів ОСОБА_1 на вказаний рахунок за закінченням депозитного договору № 002-06502-311014 всього у сумі 32 582 грн 53 коп., з яких: 32 081 грн - кошти за вкладом; 478 грн 69 коп. - проценти за договором; 22 грн 84 коп. - виплата нарахованих процентів на залишки основних засобів карткового рахунку.

Аналогічні висновки щодо правильного застосування Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові № 12-20гс18, за змістом якої під час дії тимчасової адміністрації та/або запровадження процедури ліквідації, вимоги вкладників та інших кредиторів банку не задовольняються (згідно з системним аналізом норм пункту 6 статті 2, пункту 16 статті 2, підпунктів 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). При цьому кошти за вкладами, строк дії яких закінчився, та за договорами банківського рахунку, виплачуються в межах граничної суми відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб за визначеною Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» процедурою.

Таким чином, доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції вимог матеріального та процесуального права є необґрунтованими, оскільки не спростовують висновки суду апеляційної інстанції про відмову в позові щодо стягнення коштів за договором банківського вкладу.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

З огляду на викладене, рішення апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 02 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська

С. П. Штелик