Ухвала

Іменем України

24 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 541/2984/16-ц

провадження № 61-17240ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 листопада 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 15 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, у якому просила: визнати недостовірною інформацію, поширену ОСОБА_5, такою, що не відповідає дійсності, порушує її права та свободи, ганьбить її честь, гідність та ділову репутацію, а також просила стягнути з відповідача на її користь суму відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень.

Позовна заява мотивована тим, що в ході виконання слідчих дій за зверненням позивача до правоохоронних органів з заявами щодо протиправних дії відповідача та його спільників, було допитано ОСОБА_5, який повідомив, що знає родину позивача, але не підтримує з нею ніяких відносин, та відмітив, що до побиття позивачки ніякого відношення не має; вважає членів родини позивачки неадекватними, такими, що страждають (дослівно) «манією переслідування».

ОСОБА_4 вважала, що ОСОБА_5поширював свідомо неправдиві відомості, що порочать її честь, гідність і ділову репутацію, надавав непристойну оцінку її поведінки і особистості у формі, що суперечить формі спілкування між людьми, чим заподіяв їй моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, порушенні духовної рівноваги в зв'язку з тим, що вона була ображена та принижена.

РішеннямМиргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Полтавської області від 15 лютого 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення судів мотивовані тим, що висловлювання відповідача ОСОБА_5 на адресу сім'ї позивача ОСОБА_4, яке викладене у протоколі допиту, є висловлюванням, яке не містить фактичних даних; є оціночним судженням з приводу дій позивача щодо безпідставного обвинувачення у вчиненні злочину, а також не є таким, що висловлене у брутальній, принизливій чи непристойній формі. Позивач не вказала, яким саме чином висловлювання відповідача формують негативне уявлення щодо неї у громадян та у правоохоронних органів, так як відповідно до чинного кримінального процесуального законодавства відомості, отримані в ході здійснення кримінального провадження не повинні розголошуватись, а для їх перевірки та оцінки встановлений спеціальний порядок. Крім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог до слідчих Миргородського МРВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_6. та ОСОБА_7., які при прийняті рішення про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_5 внесли у постанову його показання, суди виходили з того, що це не є розповсюдженням недостовірної інформації щодо позивача.

06 березня 2018 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв'язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 листопада 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 15 лютого 2018 року. Посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідачем не було доведено достовірність поширеної інформації, а суди зробили неправильний висновок про те, що висловлювання відповідача є оціночним судженням. У висловлюваннях відповідача містяться фактичні дані про особу. Крім того, документ, який містить в собі таку недостовірну інформацію, що порочить особисті немайнові права фізичних осіб, має бути відкликаний та знищений.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Судами встановлено, що ОСОБА_5 надав під час його допитів у кримінальному провадженні № 0000121, відкритому за фактом вчинення 14 січня 2013 року хуліганських дій невідомими особами, де він зазначив, що не підтримує дружніх відносин з сім'єю ОСОБА_4, тому що вважає, що ця сім'я має неадекватну поведінку та манію переслідування. Ці покази були зафіксовані у протоколі допиту від 19 листопада 2013 року та постановах про закриття кримінального провадження, винесених 21 жовтня 2013 року слідчим СВ Миргородського МВ УМВС України в Полтавській області лейтенантом міліції ОСОБА_6 та 18 травня 2015 року слідчим СВ Миргородського МВ УМВС України в Полтавській області капітаном міліції ОСОБА_7

Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Європейський суд з прав людини вказав, що слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (LINGENS v. AUSTRIA, N 9815/82, § 46, ЄСПЛ, від 08 липня 1986 року).

У постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 6-639цс17 зроблено висновок, що відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб'єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

Встановивши, що висловлювання ОСОБА_5, яке викладене у протоколі допиту не є поширенням недостовірної інформації, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, зробили обґрунтований висновок про відсутність підстав для задоволення позову.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GУMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали свідчить, що правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права (статті 277 ЦК України) є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 листопада 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 15 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель