Єдиний унікальний номер 225/3872/17 Номер провадження 22-ц/775/590/2018
Номер провадження 22-ц/775/590/2018
Доповідач Жданова В.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого -судді Жданової В,С,

суддів: Новосьолової Г.Г., Груіцької Л.О.

за участю секретаря Ситніка Д.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах відповідача ОСОБА_2, на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 15 січня 2018 року у цивільній справі № 225/3872/17 (суддя Геря О.Г.) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування виконкому Соледарської міської ради про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що з відповідачем по справі вона перебувала в шлюбі, який був розірваний рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01.04.2016 року. Під час шлюбу у них народилася дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів вона отримала виконавчий лист і пред'явила його до виконання у ВДВС м. Торецька. Не зважаючи на примусове стягнення аліментів, відповідач ухиляється він утримання дитини, не надає грошей на її лікування, розвиток, одяг, відпочинок тощо. Увесь тягар утримання дитини вона несе самостійно. Загальний розмір заборгованості зі сплати аліментів станом на 11.07.2017 року складає 21927,30 грн. Відповідач не цікавиться долею сина, не піклується про стан його здоров'я. Відповідач протягом тривалого часу не вчиняв жодних дій, які б свідчили про його бажання виховувати дитину та надавати їй матеріальну допомогу.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 15 січня 2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування виконкому Соледарської міської ради про позбавлення батьківських прав задоволено, відповідача ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав стосовно сина - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, вирішено питання про стягнення на користь позивача судового збору 640 грн.

Із вказаним судовим рішенням не погодився відповідач та через свого представника подав апеляційну скаргу. Вважає, що вказане рішення суду є незаконним через неправильне встановлення фактичних обставин справи та порушення норм матеріального права. Судом першої інстанції не враховано те, що він проживає на території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, тому обмежений у здійсненні своїх прав. Про стягнення аліментів та банківські реквізити для зарахування грошових коштів повідомленим не був, але весь час надав матеріальну допомогу у добровільному порядку у грошовій формі, передавав речі. Неодноразово відвідував свою сім'ю, яка через бойові дії вимушена була переїхати у м. Соледар до батьків позивача, але у подальшому дружина ухилялась від цих зустрічей. Існують певні складнощі у спілкуванні з дитиною, оскільки відсутній телефонний зв'язок, не працюють банки та поштові відділення зв'язку. Позивач перешкоджає спілкуванню з дитиною та позбавляє його можливості брати участь у її вихованні: ухиляється від контактів та спілкування, створила умови ізоляції для дитини, позбавила його можливості знати свого батька, що порушує не лише його батьківські права, але і права їх малолітньої дитини. Суд першої інстанції не врахував те, що він підтримував зв'язок з позивачем шляхом смс-повідомлень, які підтверджують його участь у матеріальному забезпеченні та свідчать про його турботу про дитину. Вказані обставин и не можна вважати такими, що він свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками та його поведінка є винною. Просить рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 15 січня 2018 року скасувати та ухвалите нове про відмову у задоволені позову ОСОБА_3

Представник відповідача ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_3 у судове засідання Апеляційного суду не з'явилась, надала письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому викладає свої заперечення та просить рішення суду першої інстанції залишити без змін. В поданій суду заяві поросить справу розглянути без її участі, врахувавши викладені заперечення. ( а.с.184-186).

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, просить розглянути справу без його участі та прийняти рішення на розсуд суду. ( а.с. 197-198).

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, що не з'явились, оскільки відповідно до вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, Апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, сторони по справі є батьками неповнолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2: мати - ОСОБА_3, батько - ОСОБА_2. Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01.04.2016 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірваний, з відповідача ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_7 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), заборгованість по сплаті аліментів станом на 11.07.2017 року складає 21927,30 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_3 разом з малолітнім сином ОСОБА_7 проживає за адресою: Соледар, вул. Вокзальна, буд. 39, батько дитини участі в його вихованні не приймає: не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною у обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу для її внутрішнього світу. Вказані обставини визнав такими, що свідчать про ухилення відповідача від виховання дитини та свідоме нехтування своїм батьківським обов'язком.

Відповідно до висновку від 27.11.2017 року орган опіки та піклування виконкому Соледарської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав.

Проте, з такими висновками суду погодитися не можна, оскільки він зроблений без врахування конкретних обставин справи та з порушенням норм матеріального права, якими врегульований даний спір.

Судом установлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Згідно із ст. 3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 2 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 12 вказаного Закону, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Положеннями норм Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України).

Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно із ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_3 посилалась на те, що ОСОБА_2 не виконує своїх батьківських обов'язків щодо матеріального утримання та виховання дитини, тобто правовим обґрунтуванням заявленого позову ОСОБА_3 зазначала пункт 2 частини 1 статті 164 СК України.

Задовольняючи позов суд першої інстанції погодився з доводами позивача, що заборгованість по аліментам є підставою для задоволення позову.

Проте, факт наявність факту заборгованості по аліментам не є достатньою підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу. Суд першої інстанції не врахував, що сам факт стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини не може свідчити про свідоме ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов'язків по утриманню дітей, оскільки таке є одним із способів захисту прав дітей на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дітям належного утримання.

З матеріалів справи вбачається, що в червні 2014 року позивач виїхала до м. Соледар, шлюб розірвано заочним рішенням суду 01.04.2016 року і цим же рішенням суду з відповідача стягнуто аліменти на сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1. Встановлено, що на даний час відповідач проживає на території, на якій органи влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, а також відсутній поштовий та телефонний зв'язок, не працюють банківські установи, визначена лінія зіткнення, перетин якої можливий за певних умов. Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо небажання приймати участь у вихованні дитини та щодо свідомого ухилення від виконання батьківських обов'язків зроблений судом першої інстанції без урахування вказаних обставин.

Апеляційний суд не приймає висновок органу опіки та піклування виконкому Соледарської міської ради № 11 від 27.11.2017 року, яким визнано доцільним позбавлення відповідача батьківських прав (а.с.84), оскільки такий висновок є передчасним та не ґрунтується на відповідних доказах. При вирішенні питання про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав орган опіки та піклування не вжив всіх необхідних заходів щодо встановлення об'єктивних обставин, не запросив батька ОСОБА_2 до участі при вирішенні зазначеного питання, не надав можливість батькові надати пояснення з приводу заяви ОСОБА_3, не перевірив дійсність тверджень матері щодо ухилення батька від сплати аліментів, не з'ясував причини, з яких ОСОБА_2 був обмежений у спілкуванні з дитиною.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Позивачем ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України не надано достатніх та безспірних доказів навмисного ухилення відповідача ОСОБА_2, від виконання своїх обов'язків по вихованню сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Враховуючи наведене відсутні підстави для висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати інтересам дитини.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог за вказаних вище підстав.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах відповідача ОСОБА_2, задовольнити.

Рішення Дзержинсоего міського суду Донецької області від 15 січня 2018 року скасувати.

У задоволені позивних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування виконкому Соледарської міської ради про позбавлення батьківських прав відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повне рішення складено 18 квітня 2018 року

Суддя - доповідач В.С. Жданова