Красноокнянський районний суд Одеської області
Справа № 506/20/18
Провадження № 2/506/89/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.04.2018 року с.м.т. Окни

Красноокнянський районний суд Одеської області

у складі головуючого судді Чеботаренко О.Л.

за участю секретаря Нечитайло Є.О.

представника позивача Дзевик В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в с.м.т. Окни цивільну справу за позовом

Органу опіки та піклування Окнянської районної державної адміністрації Одеської області в інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

09 січня 2018 року орган опіки та піклування Окнянської районної державної адміністрації Одеської області в інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Ухвалою Красноокнянського районного суду від 12 січня 2018 року позовна заява була залишена без руху.

31 січня 2018 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у вказаній справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач ОСОБА_4, будучи матір'ю малолітніх ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Так, будинок, в якому відповідач проживала з дітьми, занедбаний, спустошений, не придатний до проживання. Скрізь бруд та антисанітарія. Відповідач продала всі меблі, які придбала за дитячі кошти, запасу палива не робила, земельну ділянку не обробляла, продукти харчування на сезон не заготовляла, веде аморальний та бродячий спосіб життя. На території селищної ради ніде не працює, фактично жила за рахунок державних виплат на дітей. Крім того, відповідач перебуває на обліку у лікаря-фтизіатра, але не лікується, за порушення режиму лікування в КУ ОКТЛ була виписана, до амбулаторного лікування не приступила, чим наражає на загрозу здоров'ю своїх дітей. Діти не відвідували дитячий садок, вдома ними ніхто не займався. В будинку не було ні книг, ні іграшок, ні приготованої їжі. Відповідач часто залишала дітей вдома самих і діти брудні та голодні цілими днями були представлені самі собі. Одягу відповідно сезону діти не мали, ходили в обносках. Часто їх підгодовували сусіди. Розпорядженням голови районної державної адміністрації від 20.09.2016 року №344/А-2016, на час лікування відповідача дітей було влаштовано до державних інтернатних закладів для дітей відповідного віку: ОСОБА_2 - до Балтської загальноосвітньої школи-інтернату №2, а ОСОБА_3 - до Одеського міського спеціалізованого будинку дитини №1. Термін тимчасового утримання дітей закінчився 13.04.2017 року. За весь час перебування дітей в інтернаті, відповідач відвідала двічі сина - ОСОБА_2 та один раз доньку - ОСОБА_3, однак умов для їх проживання та розвитку не створила, з дитячих закладів їх не забрала. На даний час місце перебування відповідача невідоме. Відомості про батька дитини внесені на підставі ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. Тому позивач змушений звернутися до суду з зазначеним позовом.

В судовому засіданні представник позивача наполягала на заявлених вимогах та додала, що відповідач з самого народження дітей не виконувала батьківські обов'язки. Про неналежну поведінку відповідача, щодо дітей службу у справах дітей неодноразово повідомляли сусіди. З відповідачем неодноразово проводились бесіди, однак свою поведінку вона не виправила. Діти були недоглянуті, брудні, голодні. Коли сусідка відповідача ОСОБА_5 в присутності служби у справах дітей зварила сардельки і дала дітям ОСОБА_2 та ОСОБА_3, то діти з»їли їх із жадібністю, майже не прожувавши, що одразу викликало занепокоєння про стан здоров»я дітей. Було зрозуміло, що діти занадто голодні. Відповідачки на той час знайти не змогли, так як діти бродили по вулиці, а у будинку нікого не було.

Відповідачу неодноразово направлялися судові повістки про виклик в судове засідання за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, як передбачено п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, однак до суду повернулися конверти з довідками Укрпошти: «за зазначеною адресою не проживає» /а.с.48, 55, 71/.

При цьому ч.1 ст.131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленою про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила. Тому суд вважає причини неявки відповідача неповажними і тому відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, справа розглянута у її відсутність.

Вислухавши пояснення представника органу опіки та піклування, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідач є матір'ю дітей - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.32, 33/.

В актових записах про народження дітей відомості про батька внесені відповідно до ч.1 ст.135 СК України, тобто за заявою матері /а.с.34, 35/.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов сім'ї ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1, 02 вересня 2016 року встановлено факт бездоглядності дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Зі слів сусідів встановлено, що мати ОСОБА_4 протягом двох днів випасає людську худобу, на подвір'ї безлад та антисанітарія. На момент відвідування діти знаходились на вулиці, брудні та голодні. Зі слів сусідки, діти часто ходять по сусідах в пошуках їжі. При обстеженні матеріально-побутових умов проживання дітей встановлено, що мати не створила належних умов для проживання своїх малолітніх дітей /а.с.40/.

За місцем проживання, станом на 06.09.2016 року відповідач характеризується негативно. Будучи матір'ю двох дітей, веде себе безвідповідально, аморально, показуючи негативний приклад своїм дітям. Не надає належної уваги у догляді та вихованні малолітніх дітей. Часто пиячить, залишаючи дітей напризволяще. За місцем проживання не додержуються жодні правила гігієни та санітарії. Її поведінка та ставлення до дітей викликають зневагу та осуд у сусідів /а.с.38/.

Як вбачається з довідки КУ «Окнянська центральна районна лікарня» №619 від 19.09.2016 року, ОСОБА_4 знаходиться на диспансерному обліку Окнянської ЦРЛ у лікаря-фтизіатра з діагнозом: захворювання легень. Знаходиться на стаціонарному лікуванні в м.Одеса (лікування довготривале 6-10 місяців), тому на цей період вихованням дітей займатись не може /а.с.20/.

Розпорядженням Окнянської райдержадміністрації Одеської області від 20.09.2016 року №344/А-2016, у зв'язку з тим що відповідно до довідки Окнянської центральної районної лікарні від 20.09.2016 року №622 мати - ОСОБА_4 хворіє, перебуває на диспансерному обліку у лікаря-фтизіатра, вихованням дітей займатися не може, а відомості про батька дітей внесено на підставі ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, малолітніх ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 влаштовано у будинок дитини на час лікування матері /а.с.37/.

ОСОБА_2 навчається в КЗ «Балтська загальноосвітня школа-інтернат №2 І-ІІ ступенів», з 14.10.2016 року. За час перебування дитини в закладі, мати дитини ОСОБА_4 двічі відвідала дитину та по мірі можливості забезпечила дитину одягом та взуттям. Для спілкування з дитиною нею було придбано для сина телефон. Також двічі навідував ОСОБА_2 чоловік, який назвався співмешканцем матері, який привозив одяг, необхідні речі та солодощі. Відповідач підтримувала зв'язок в телефонному режимі з адміністрацією закладу, класоводом та вихователями, цікавилась життям сина, його здоров'ям, утриманням дитини в закладі. З кінця листопада 2017 року по теперішній час мати жодного разу не відвідала дитину, не телефонувала та не цікавилась його життям /а.с.76/.

ОСОБА_3 перебуває в КУ «Міський спеціалізований будинок дитини №1» в м.Одеса, з 13.10.2016 року. Термін тимчасового утримання дитини закінчився 13 квітня 2017 року. За час перебування дитини в закладі її один раз відвідала мати, яка запевняла, що має намір забрати дитину в сім'ю, але до цього часу ніяких дій не вчинила. /а.с.74/.

Відповідно до листа КУ «Одеський обласний протитуберкульозний диспансер» № 438 від 06.03.2018 р., ОСОБА_4 перебуває на диспансерному обліку з приводу туберкульозу легень. З 12.09.2016 року по 10.10.2016 року знаходилась на стаціонарному лікуванні в КУ «ООТКЛ», самовільно залишила відділення. З 17.10.2016 року по 21.11.2016 року повторно перебувала на стаціонарному лікуванні та була виписана за порушення режиму лікування. До амбулаторного лікування за місцем реєстрації не приступила, її місцезнаходження невідоме / а.с.54/.

Аналогічні відомості містить і довідка КУ «Окнянська центральна районна лікарня» №14 від 18.01.2018 року /а.с.36/.

За період з 01.01.2016 року по 12.03.2018 року відповідач ОСОБА_4 на амбулаторному чи стаціонарному лікуванні в КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» не перебувала /а.с.67/.

Як вбачається з акту обстеження умов проживання сім'ї ОСОБА_4 від 23.03.2018 року, остання за місцем реєстрації не проживає. Зі слів сусідів, за весь період з моменту влаштування дітей до державних закладів ОСОБА_4 перебувала за вказаною адресою двічі, коли вивозила меблі. На даний час будинок занедбаний, спустошений, город не оброблявся. Умов для проживання дітей немає. /а.с.59/.

Зазначені обставини підтверджуються показаннями свідків.

Так, свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона є сусідкою відповідача. Діти хотіли їсти та щодня приходили до неї, щоб поїсти. Також вони ходили до ОСОБА_5, вона їх також кормила. Вони були недоглянуті, тому вона неодноразово повідомляла про це службу у справах дітей. Вона особисто розмовляла з відповідачем, щодо її ставлення до дітей, попереджала, що у неї заберуть дітей, однак ОСОБА_4 свою поведінку не виправила, а погрожувала, що спалить їй будинок. Саме занепокоєння за долю дітей і небажання настання якихось трагічних наслідків спонукало її звернутися до державних органів з метою захисту дітей. Діти розвинуті, контактні, старший хлопчик дивився за молодшою сестричкою, при цьому молодша дівчинка на старшого брата казала «мама».

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що відповідач не доглядала за дітьми. Діти були немиті, голодні, ходили по всіх вулицях та, навіть, на смітник, де шукали їжу та одяг. Старший хлопчик доглядав за молодшою сестричкою. ОСОБА_4 часто залишала дітей самих дома. Вона розмовляла з ОСОБА_4, щодо виправлення її поведінки, однак її цікавив лише алкоголь і чоловіки. Тому вона неодноразово повідомляла службу у справах дітей про неналежний догляд за дітьми.

Свідок ОСОБА_8 повідомила, що ОСОБА_4 їй відома з того часу, як вона почала працювати в службі у справах дітей, понад 15 років. У відповідачки рано померла мати, її виховувала бабуся. ОСОБА_4 спочатку допомагала бабусі, однак потім почала пити, народила хлопчика і бабуся доглядала його. Потім народила ще дівчинку. Після смерті бабусі вона часто залишала дітей самих вдома, занедбала будинок, продала меблі та купувала алкоголь. Вона була в будинку ОСОБА_4 і бачила, що спочатку був одяг, було що їсти, але потім не було ні одягу, ні їжі. Діти постійно ходили голодні, ходили по вулиці, по сусідах та просили їсти. Служба у справах дітей вилучила дітей, в будинку дитини вони дуже змінилися в кращу сторону. ОСОБА_4 не виконує батьківські обов'язки з самого народження дітей. Через хворобу відповідача служба не ініціювала питання щодо позбавлення останньої батьківських прав, вони намагалися допомогти їй, однак будь-яких змін на краще не відбулося.

Свідок ОСОБА_9 повідомила, що ОСОБА_4 перебувала на обліку у службі у справах дітей, не виконувала батьківських обов'язків, не створювала умов для проживання дітей. З нею проводилися бесіди, однак ніякого результату вони не дали. Сусіди постійно повідомляли про невиконання нею батьківських обов'язків. В її будинку постійна антисанітарія, не було що їсти, все господарство було розпродане, меблі також розпродані, будинок занедбаний, діти спали у кучі мотлоху у кутку. Доки бабуся була жива, діти були доглянуті, а після її смерті ОСОБА_4 не цікавилась своїми дітьми, діти були голодні, вона залишала дітей самих.

Свідок ОСОБА_10 повідомила, що вона працює педіатром Окнянської ЦРЛ. 02 вересня 2016 року до лікарні були госпіталізовані діти ОСОБА_4, де вони перебували протягом 1 місяця і 10 днів. За весь час перебування дітей в Окнянській ЦРЛ мати до них жодного разу не навідалась та ними не цікавилась, з'являвся лише дядько.

Висновком органу опіки та піклування Окнянської райдержадміністрації Одеської області визнано доцільним позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до її малолітніх дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, так як умови для проживання дітей відповідачем не створені, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до дітей, діти залишилися без батьківського піклування, строк перебування їх у державних закладах сплив /а.с.43/.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування, а також ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблею ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей.

Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Визначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування і першочергова увага повинна приділятися якнайкращому забезпеченню інтересів дітей.

Так, судом було встановлено, що за час перебування дітей в Окнянській ЦРЛ, а саме 1 місяць і 10 днів, відповідач їх жодного разу не відвідала, ними не цікавилася, хоча мала таку можливість, так як дітей госпіталізували до лікарні 02 вересня 2016 року, а відповідач перебувала на стаціонарному лікуванні в КУ «ООТКЛ», лише починаючи з 12 вересня 2016 року.

Крім того, відповідач, яка перебуває на обліку за станом здоров'я лікування не завершила, самостійно залишала лікарню, а в подальшому була виписана за порушення режиму, на теперішній час на лікуванні не перебуває, місце її знаходження невідоме, при цьому строк перебування дітей в державних закладах закінчився. З моменту виписки її з лікарні до цього часу позивач умов для проживання та виховання дітей не створила, дітей з державних закладів не забрала.

Сина ОСОБА_2 з листопада 2017 року до цього часу жодного разу не відвідала, його долею не цікавилася, матеріально не забезпечувала. Доньку ОСОБА_3 за весь час перебування дитини в дитячому будинку відвідала лише раз. Більше її долею не цікавилася, матеріально не забезпечувала.

Зазначені фактори суд розцінює як ухилення від виховання дітей саме у зв'язку з винною поведінкою матері - відповідача по справі, так як вона свідомо нехтувала своїми обов'язками.

Той факт, що відповідач кілька разів навідувалася до сина ОСОБА_2, привозила йому деякий одяг та придбала телефон, а також одноразове відвідування доньки ОСОБА_3, не може вважатись належним виконанням відповідачем батьківських обов'язків, так як така її поведінка носить лише разовий, а не регулярний характер.

За таких обставин, суд вважає, що на підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.164 СК України, відповідача, як таку, що не забрала своїх малолітніх дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 з дитячого будинку та школи-інтернату без поважної причини, і протягом тривалого часу не виявляла щодо них батьківського піклування, а також ухилялася від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, виходячи із інтересів дітей, слід позбавити батьківських прав, що не позбавляє відповідача батьківських обов'язків, тому відповідно до ст.180,182 Сімейного Кодексу України, і з відповідача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» з відповідача слід стягнути судовий збір за позовні вимоги майнового та немайнового характеру в доход держави.

Керуючись ст.ст.164 ч.1 п.п.1, 2, 180, 182, 183 СК України, ст. 10, 13, 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов Органу опіки та піклування Окнянської районної державної адміністрації Одеської області (адреса місцезнаходження: вул. Комарова 2, с.м.т. Окни Одеської області, ) в інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Передати малолітніх дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 на опікування органу опіки та піклування Окнянської райдержадміністрації Одеської області.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь особи, яка встановить опіку над дітьми, аліменти на неповнолітніх ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який навчається в КЗ «Балтська загальноосвітня школа-інтернат №2 І-ІІ ступенів» (м.Балта, вул.Уварова, 85) та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка перебуває у КУ «Одеський міський спеціалізований будинок дитини №1» (м.Одеса, провулок Монастирський, 3), у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу щомісяця, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, до повноліття старшої дитини, а далі якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на іншу дитину, за вирахуванням тієї частки, що припадала на дитину, що досягла повноліття, до повноліття меншої дитини, починаючи з 09 січня 2018 року.

Стягнути з ОСОБА_4 у доход держави судовий збір у сумі 1409 грн. 60 коп. на рахунок ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106 (Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783; Банк отримувача Головне управління Державної казначейської служби України у м.Києві ; Код банку отримувача (МФО) 820019; Рахунок отримувача 0001; Код класифікації доходів бюджету 22030106).

Відповідно до п.п.15.5) п.1 Перехідних положень ЦПК України, на рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Одеської області через Красноокнянський районний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 квітня 2018 року.

СуддяО. Л. Чеботаренко