АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 752/21874/16-ц

провадження № 22-ц/796/709/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівКравець В.А., Мазурик О.Ф.
при секретаріПотапьонок К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» Гнатюк Софії Вікторівни на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 липня 2017 року

у справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вимогами про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу /а.с. 2-3/

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено. /а.с. 57-59/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ТДВ «СК «Альфа-Гарант» Гнатюк С.В. подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позовних вимог.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, зокрема те, що ОСОБА_6 у встановлений п. 33.1 ст. 33 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" - невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів, не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду ТДВ «СК «Альфа-Гарант». Також судом першої інстанції не враховано, що підпунктом "г" п. 38.1 ст. 38 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховику надано безумовне право подати регресний позов до страхувальника, якщо він не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду.

№ справи 752/21874/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/709/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Шкірай М.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
ОСОБА_6, правом передбаченим ст. 360 ЦПК України не скористався, відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Учасники справи у судове засідання не з'явились, про час та дату судового розгляду повідомлені належним чином, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, ч. 6 ст. 147 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів", п. 3 Розділу XII Перехідних положень ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 30.11.2015 року між ТДВ «СК «Альфа-Гарант» та ОСОБА_6 було укладено Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується Полісом №АЕ-6670845. /а.с.5/

Згідно вказаного Полісу забезпеченим транспортним засобом є транспортний засіб «BMW 530», д.н.з. НОМЕР_1.

05.03.2016 року близько 14 год. 15 хв. в м. Києві по вул. Юрківській відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «БМВ», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6, та автомобіля «Форд», д.н.з. НОМЕР_2, внаслідок якої транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 15.04.2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. /а.с.8/

10.03.2016 року ОСОБА_8 звернулася до ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від потерпілого /а.с. 6/, а також подала заяву про виплату страхового відшкодування /а.с. 7/.

ТДВ «СК "Альфа-Гарант» було визнано подію страховим випадком та проведено виплату ОСОБА_8 страхового відшкодування у розмірі 13 058, 60 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 23311 від 06.06.2016 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно керувався вимогами підпункту «ґ» пункту 38.1.1. ст. 38 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» про те, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону, якими передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди.

Встановивши, що у позовній заяві не зазначено посилань на те, які саме заходи, спрямовані на запобігання чи зменшення подальшої шкоди, повинен був вчинити та не вчинив ОСОБА_6, а також взявши до уваги те, що страховик прийняв повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від потерпілої ОСОБА_8 та виплатив їй страхове відшкодування незважаючи на відсутність повідомлення від ОСОБА_6, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги щодо безумовного права страховика на отримання в порядку регресу від страхувальника відшкодування у розмірі фактично понесених витрат з виконання зобов'язань за Полісом № АЕ-6670845, з огляду на те, що відповідачем не було у встановлений законом строк повідомлено ТДВ «СК «Альфа-Гарант» про настання дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу, колегією суддів не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона /страховик/ зобов'язується у разі настання певної події /страхового випадку/ виплатити другій стороні /страхувальникові/ або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму /страхову виплату/, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтями 3, 22, 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілих внаслідок ДТП, та захисту майнових інтересів страхувальника. При настанні страхового випадку страховик відповідно до страхової суми відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи. Шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов'язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»визначені обов'язки учасників ДТП /стаття 33/, а також підстави для звернення страховика з регресним позовом до страхувальника /стаття 38/.

Наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Факт неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування. Проте в разі, якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно ґрунтуватися на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з таких зобов'язань повинні вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15, від 22 березня 2017 року у справі № 6-2011цс16.

Необґрунтована виплата страхового відшкодування може мати місце у разі, коли страховика не було повідомлено про страховий випадок жодним з учасників ДТП, що призвело до неможливості страховика встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Однак, згідно встановлених по справі обставин, ТДВ «СК «Альфа-Гарант» було письмово повідомлено про ДТП потерпілою особою, що дозволило страховику переконатися у тому, що подія є страховим випадком.

Крім того, факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами, страховик його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про те, що сам по собі факт неповідомлення страхувальником страховика про настання страхового випадку не є підставою для пред'явлення регресного позову до водія забезпеченого транспортного засобу, не суперечать положенням статей 33, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України апеляційний суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» Гнатюк Софії Вікторівни на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 липня 2017 року - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 липня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: