Постанова

Іменем України

04 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 433/574/17

провадження № 61-1875св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представники позивача: Турянська ЛарисаІванівна, Демченко Анастасія Михайлівна, Сафір Федір Олегович, Сокуренко ЄвгенСергійович, Шишелова Наталя Валеріївна,

відповідач - ОСОБА_6,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Луганської області у складі колегії суддів: Коротенка Є. В., Луганської В. М., Стахової Н. В. від 15 листопада 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 52 868 грн 25 коп., до складу якої входить: 13 089 грн 95 коп. заборгованість за тілом кредиту; 36 495 грн 73 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 288 грн 84 коп. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн штраф (фіксована частина); 2 493 грн 73 коп. штрафу (процентна складова).

Позовна заява мотивована тим, що 13 жовтня 2009 року між банком та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 13 280 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Погашення заборгованості повинно здійснюватись відповідно до умов договору, щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості. Проте зобов'язання щодо своєчасного внесення вказаних у договорі платежів відповідачем були порушені, унаслідок чого станом на 28 лютого 2017 року виникла заборгованість за кредитом та відсотками, загальний розмір якої з урахуванням пені, комісії та штрафів склав 52 868 грн 25 коп.

Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 07 серпня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 13 жовтня 2009 року в розмірі 13 089 грн 95 коп. У решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив із того, що оскільки останній платіж на погашення кредитної заборгованості відповідачем здійснено 26 жовтня 2013 року, то відповідно до пункту 2.1.1.4.6 Умов та Правил надання банківських послуг, які є складовою частиною кредитного договору, право вимоги за кредитом у позивача виникло на 91-й день після здійснення відповідачем останнього платежу, тобто з 28 січня 2014 року, а з позовом до суду банк звернувся 20 березня 2017 року. Проте, здійснивши 28 грудня 2016 року платіж на погашення тіла кредиту, відповідач перервав строк позовної давності щодо сплати заборгованості за тілом кредиту, тому вимоги банку щодо стягнення з відповідача 13 089 грн 95 коп. заборгованості за тілом кредиту ґрунтуються на вимогах закону.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за відсотками, суд першої інстанції, встановив, що оскільки останній платіж відповідачем на погашення кредитної заборгованості здійснено 26 жовтня 2013 року, а з позовом до суду банк звернувся 20 березня 2017 року, то позивач пропустив строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, встановлений статтею 257 ЦК України, про застосування якого просив відповідач. Тому у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом відмовив у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

Оскільки Законом України «Про тимчасові заходи за період проведення антитерористичної операції» з 14 квітня 2014 року встановлена заборона на нарахування штрафних санкцій за несвоєчасне повернення кредиту, то суд першої інстанції з наведених підстав відмовив у задоволенні вимог про їх стягнення.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 15 листопада 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Рішення Троїцького районного суду Луганської області від 07 серпня 2017 року змінено, в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами в сумі 36 495 грн 73 коп. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами та ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення позову, виходив із того, що суд першої інстанції не врахував, що сплачені в грудні 2016 року відповідачем на погашення заборгованості за кредитом грошові кошти були, відповідно до положень статті 534 ЦК України частково зараховані на погашення відсотків за користування кредитними коштами, а тому строк позовної давності перервався не лише за тілом кредиту, а й за відсотками. Тому встановлений статтею 257 ЦК України трирічний строк позовної давності позивачем щодо вимог про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами пропущений не був.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом було порушено норми процесуального права щодо відкриття апеляційного провадження, оскільки в апеляційному порядку було переглянуто рішення суду першої інстанції, яке набрало законної сили, а питання поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення апеляційним судом не вирішувалося.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

06 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України у редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-V, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Частиною третьою статті 297 ЦПК України у редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-V передбачено, що апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з момент отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Із матеріалів справи вбачається, що 07 серпня 2017 року Троїцьким районним судом Луганської області ухвалено рішення про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Згідно з журналом судового засідання від 07 серпня 2017 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Турянська Л. І. була присутньою у судовому засіданні під час проголошення судового рішення.

21 серпня 2017 року представником ПАТ КБ «ПриватБанк» з порушенням строку, встановленого частиною першою статті 294 ЦПК України у редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-V, подано апеляційну скаргу на вказане рішення суду (т. 1 а. с. 60-67).

Ухвалою судді апеляційного суду Луганської області від 01 вересня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Троїцького районного суду Луганської області від 07 серпня 2017 року залишено без руху та надано заявнику строк для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду із наведенням поважних причин пропуску строку апеляційного оскарження протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали.

14 вересня 2017 року на виконання вимог ухвали від 01 вересня 2017 року представником ПАТ КБ «ПриватБанк» до апеляційного суду подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження. Як на поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження заявник посилався на несвоєчасність отримання копії повного тексту оскаржуваного рішення суду першої інстанції, що унеможливило мотивування апеляційної скарги (а. с. 76-87, т. 2).

Водночас, суддею апеляційного суду Луганської області всупереч частині першій статті 294 ЦПК України у редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-V без вирішення питання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення від 20 вересня 2017 року постановлено ухвалу про відкриття апеляційного провадження, а 27 вересня 2014 року - ухвалу про призначення справи до судового розгляду (а. с. 88, 91, т. 2).

Ухвалюючи 15 листопада 2017 року рішення про задоволення апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» та часткове скасування рішення Троїцького районного суду Луганської області від 07 серпня 2017 року, колегія суддів апеляційного суду Луганської області неправомірно відхилила доводи відповідача щодо порушення апеляційним судом норм процесуального права при відкритті апеляційного провадження, внаслідок чого в апеляційному порядку було переглянуто судове рішення, яке набрало законної сили, та строк на апеляційне оскарження не був поновлений.

Частиною четвертою статті 411 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII передбачено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

З огляду на таке та враховуючи, що апеляційним судом при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження порушено норми процесуального права, переглянуто судове рішення, яке набрало законної сили, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції на стадію відкриття провадження у справі.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Луганської області від 15 листопада 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції на стадію відкриття апеляційного провадження.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване судове рішення апеляційного суду втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило