Постанова

Іменем України

11 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 761/11672/17

провадження № 61-6223св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є (суддя-доповідач)

судді: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В.М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2

відповідач - приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім»,

треті особи: приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія», ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, подану представником - ОСОБА_2, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва в складі судді Юзькової О. Л. від 03 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва в складі колегії суддів: Панченка М. М., Волошиної В. М., Слюсар Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім (далі - ПрАТ «Київський страховий дім»), у якому просила суд стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду в розмірі 29 559 грн 01 коп., заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди з вини ОСОБА_3, який керував автомобілем НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_4

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що відповідно до страхового договору АЕ/3654412 від 15 квітня 2015 року, який було укладено між власником автомобіля марки «ГАЗ-33023», державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_4 та ПрАТ «Київський страховий дім» цивільна відповідальність поширювалась також і на осіб, які на законних підставах керували цим транспортним засобом під час заподіяння шкоди третім особам. Посилаючись на те, що 16 квітня 2016 року ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «ГАЗ-33023», державний номер НОМЕР_2, при виконанні лівого повороту з правої смуги проїзної частини дороги, не пропустивши автомобіль марки «Шевроле Авео», державний номер НОМЕР_3, під її керуванням, який рухався у лівій смузі в попутному напрямку, здійснив зіткнення з її автомобілем, чим заподіяв їй майнову шкоду в розмірі 29 559 грн 01 коп. Оскільки ПрАТ «Київський страховий дім», як страховик цивільної відповідальності винної в дорожньо-транспортній пригоді особи ОСОБА_3, відмовляється добровільно сплатити заподіяну майнову шкоду, позивач звернулась до суду із указаним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 серпня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено наявність зобов'язання ПрАТ «Київський страховий дім» щодо сплати страхового відшкодування потерпілій особі, за укладеним із ОСОБА_4 договором страхування цивільної відповідальності АЕ/3654412 від 28 квітня 2015 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 серпня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновками місцевого суду зазначив про те, що автомобіль позивача на момент звернення останньої до страховика був відремонтований, страховик ПрАТ «Київський страховий дім» був позбавлений можливості вчинити передбачені законом дії щодо встановлення обставин дорожньо-транспортної пригоди, причин та наслідків її настання або розмір заподіяної шкоди.

У листопаді 2017 року ОСОБА_1, через свого представника, подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати зазначені судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій відмовивши їй в позові з тих підстав, що вона вчасно не повідомила страховика про страховий випадок, при цьому не взяли до уваги, що існували поважні причини, у зв'язку з чим учасники дорожньо-транспортної пригоди своєчасно не повідомили страховика про вказану подію. Так, на місці дорожньо-транспортної пригоди винна особа ОСОБА_3 зазначав, що його цивільно-правова відповідальність застрахована в ПрАТ «УТСК» за полісом АЕ/4513382. За таких обставин вона звернулась до вказаної страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування та надала всі передбачені законом документи. І лише 10 серпня 2016 року ПрАТ «УТСК» повідомив потерпілу особу про те, що транспортний засіб марки «ГАЗ» державний номерний знак НОМЕР_2, був раніше застрахований у ПрАТ «Київський страховий дім», згідно полісу № АЕ/3654412, та на цій підставі їй було відмовлено у виплаті страхового відшкодування. Одразу ж після такої відмови вона звернулась до відповідача з повідомленням про настання страхового випадку. Проте, страховик відмовив у здійсненні таких виплат, посилаючись на те, що потерпіла особа не надала транспортний засіб для огляду. Проте з такою відмовою вона не погоджується, оскільки представниками ПрАТ «УТСК» було оглянуто її автомобіль НОМЕР_4 в терміни передбачені законом та вона довідалася про наявність полісу ПрАТ «Київський страховий дім» лише із повідомлення ПрАТ «УТСК», що виключає її вину у ненаданні для огляду транспортного засобу. Те, що транспортний засіб було відремонтовано, жодним чином не перешкоджає ПрАТ «Київський страховий дім» визнати подію страховою, оскільки страховику надавались документи, які підтверджують факт дорожньо-транспортної пригоди та вину особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована. Окрім того, розмір збитку визначався страховиком - ПрАТ «УТСК» на підставі проведеного огляду та відповідно звіту про визначення майнового збитку № 3734, та який становить 29 559 грн 01 коп. За таких обставин відповідач повинен їй відшкодувати страхове відшкодування у розмірі 29 559 грн 01 коп.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

14 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

14 березня від ПрАТ «Київський страховий дій» надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому заявник просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а судові рішення без змін. Указує, що жодних договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності між винною особою та ПрАТ «Київський страховий дім» не укладалось. Позивач невірно обрала спосіб захисту, оскільки саме ПрАТ «УТСК» зобов'язана відшкодувати потерпілій особі страхове відшкодування за полісом № АЕ/4513382, який було укладено вказаною страховою компанією та винною особою, а відмова страховика у виплаті страхового відшкодування була необґрунтована та невмотивована. Позивач саме до відповідача з повідомленням про подію, що може бути визнана страховою звернулась лише 26 серпня 2016 року (понад чотири місяці після дорожньо-транспортної пригоди), та зобов'язань передбачених статтями 33, 33-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у тому числі й щодо збереження та надання транспортного засобу для огляду позивач не виконав. Відтак, порушення позивачем зобов'язань, які призвели до неможливості відповідача вчинити дії передбачені Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в частині встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини, обставини, в частині здійснення огляду та визначення розміру матеріального збитку, що і стало наслідком застосування статті 37 зазначеного закону.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 6 квітня 2016 року ОСОБА_3 рухаючись по вул. Енергетичній поблизу будинку № 22 у м. Дніпрі, та, керуючи на законних підставах автомобілем НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_4, при виконанні лівого повороту з правої смуги проїзної частини дороги, у порушення пункту 10.4 ПДР, не пропустив автомобіль НОМЕР_4 під керуванням позивача, який рухався в попутному напрямку у крайній лівій смузі, у результаті чого сталося зіткнення автомобілів, та заподіяв механічні пошкодження автомобілю позивача.

Згідно постанови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2016 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340 грн в дохід держави.

Відповідно до висновку від 28 квітня 2016 року експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості майнового збитку, вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_4, який належить позивачу на праві власності, становить 29 559 грн. 01 коп.

Судами також установлено, що на місці дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 не заперечував своєї вини у заподіянні майнової шкоди ОСОБА_1 пошкодженням її автомобіля, повідомивши останню про реквізити договору страхування цивільної відповідальності від 07 червня 2015 року, яким забезпечено керування автомобілем НОМЕР_1.

Звернувшись до указаної страхової компанії ПрАТ «УТСК» про виплату страхового відшкодування в сумі 29 559 грн 01 коп., указаний страховик 10 серпня 2016 року відмовив позивачу з тих підстав, що в силу статті 989 ЦК України, страховий поліс № АЕ 4513382 від 07 червня 2015 року є нікчемним, оскільки раніше, 28 квітня 2015 року за № АЕ/3654412 між ПАТ «Київський страховий дім» та ОСОБА_4 укладено договір цивільної відповідальності відносно винних осіб при керуванні автомобілем НОМЕР_1.

Позивач у квітні 2016 року відремонтувала належний їй на праві власності пошкоджений автомобіль НОМЕР_5.

З урахуванням відмови ПрАТ «УТСК» у виплаті страхового відшкодування ОСОБА_1 26 серпня 2016 року звернулась до ПрАТ «Київський страховий дім» про виплату страхового відшкодування у зазначеній сумі - 29 599 грн 01 коп.

02 грудня 2016 року відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування, оскільки транспортний засіб позивача було відремонтовано, зважаючи на положення статтей 2, 3, 33,33-1, 36, 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У подальшому за заявою представника ПрАТ «Київський страховий дім» щодо перегляду відмови у виплаті страхового відшкодування у здійсненні виплати відшкодування також було відмовлено з огляду на те, водій винний у дорожньо-транспорній пригоді має один чинний поліс страхування і саме з ПрАТ «УТСК» має виконувати передбачені чинним законодавством обов'язки з виплаті страхового відшкодування потерпілій особі.

Вважаючи таку відмову неправомірно позивач звернулась до суду про стягнення страхового відшкодування з відповідача.

За приписами статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, унаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно із статтею 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, у якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Так, договірні норми за страховим полісом від 28 квітня 2015 року за № АЕ/3654412, укладеним між ПАТ «Київський страховий дім» та ОСОБА_4, відповідно до пункту 1.4 статті 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» поширювались і на винну в дорожньо-транспортній пригоді особу ОСОБА_3

Відповідно до указаної норми, особи, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, є не лише безпосередні страхувальники, (це, як правило, власники), але і інші особи які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, а отже, об'єктом страхування є не лише відповідальність страхувальника, але і інших осіб, які на правомірній основі керують транспортним засобом.

Відтак, висновки суду першої інстанції про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не доведено наявності обов'язку ПрАТ «Київський страховий дім» щодо сплати страхового відшкодування потерпілій особі за укладеним із власником транспортного засобу ОСОБА_4 договору страхування є помилковими.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновками місцевого суду, зазначив про те, що позивачем пропущено строки звернення із заявою до страховика та ОСОБА_1 відремонтовано пошкоджений автомобіль, що у свою чергу позбавило страховика можливості вчинити передбачені законом дії щодо встановлення обставин дорожньо-транспортної пригоди, причин та наслідків її настання або розмір заподіяної позивачу шкоди.

Відповідно до підпункту 33.1.4. пункту 33.1. статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Згідно підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у статті 33 цього Закону.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини дорожньо-транспортної пригоди власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Необґрунтована виплата страхового відшкодування має місце у разі, коли страховика не було повідомлено про страховий випадок жодним з учасників дорожньо-транспортної пригоди, що призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Разом з тим, у даному випадку позивач звернулася до ПрАТ «УТСК» й виконала всі обов'язки як потерпілої особи, що покладені на неї Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема надала транспортний засіб для огляду (в пошкодженому стані) та подала необхідні документи. Працівники страхової компанії оглянули транспортний засіб, та склали протокол огляду.

Таким чином, ПрАТ «Український страховий дім» мав можливість переконатися, що ця подія є страховим випадком.

Та обставина, що позивач не звернулась саме до відповідача із повідомленням про подію не є підставою для звільнення останнього від відповідальності, оскільки ОСОБА_1 не виконала зазначений обов'язок із поважних на те причин, а саме, винна особа повідомила потерпілу особу про поліс № АЕ 4513382 від 07 червня 2015 року, укладений з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», куди позивач і звернулась та отримала відмову у виплаті коштів.

Крім того, факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами, а тому висновки апеляційного суду про те, що ПрАТ «Київський страховий дім» позбавлений можливості вчинити передбачені законом дії щодо встановлення обставин дорожньо-транспортної пригоди, причин та наслідків її настання, встановити розмір заподіяної позивачу шкоди ґрунтується на неправильному застосуванні положень статтей 33 та 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не відповідає встановленим обставинам справи.

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_3, який керував забезпеченим транспортним засобом на відповідній правій основі чим позивачу було спричинено збитки пошкодженням її транспортного засобу, розмір яких останньою належним чином підтверджених, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, а тому оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Частинами 1, 3 статті 412 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухваленням нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. Судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови у позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини 1, 2 статті 141 ЦПК України).

Таким чином, ураховуючи про задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди в розмірі 29 559 грн 01 коп., із приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 112 грн.

Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, подану представником - ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», треті особи: приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія», ОСОБА_3, про стягнення страхового відшкодування - задовольнити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 29 559 грн 01 коп.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2 112 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення суду першої та апеляційної інстанцій втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило