Справа № 496/1665/17
Провадження № 2/496/171/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Горяєва І.М.,

за участю секретаря Полубок Н.А.,

представника позивачки ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом та просила суд ухвати рішеннями, яким визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири №4, що розташована за адресою: Одеська область, м. Біляївка, вул. Отамана Головатого, 148, та стягнути з відповідача на її користь дійсну вартість ? частини спільного автомобіля марки «TOYOTA CARINA», 1992 року випуску, номер шасі JT153АТК000023735, реєстраційний номер НОМЕР_1 та автобусу марки «БАЗ», модель А079.25, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2007 року випуску, номер шасі Y7FА644.

Свої вимоги мотивує тим, що 21.10.1989 року вона уклала шлюб з відповідачем по справі, у звязку з тим, що подружні стосунки між ними не склалися, рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 10.08.2015 року шлюб між сторонами було розірвано. Перебуваючи у шлюбу, сторони придбали квартиру №4 по вул. Отамана Головатого (колишня назва Леніна), буд.148 у м. Біляївка Одеської області, вказану квартиру було оформлено на ім`я відповідача, також за спільні кошти було придбано два автомобілі: автомобіль марки «TOYOTA CARINA», 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та автобус марки «БАЗ», модель А079.25, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2007 року випуску. Вказані автомобілі також зареєстровані на відповідача. Позивачка неодноразово пропонувала відповідачу добровільно виплатити їй вартість ? частини квартири або переоформити на неї ? частину вказаної квартири, проте відповідач відмовляється у добровільному порядку провести поділ квартири, також відмовляється компенсувати вартість належних їй часток транспортних засобів. У звязку з викладеним позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

Представник позивачки у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягав та просив їх задовольнити, при цьому пояснив, що сторони перебували у шлюбі з 1989 року та за час сумісного проживання сторонами було придбано вище вказану квартиру та автомобіль марки «TOYOTA CARINA», 1992 року випуску та автобус марки «БАЗ», вказане майно було придбано за спільні кошти, позивачка неодноразово пропонувала відповідачу розділити майно, але взаємопорозуміння між ними не було досягнуто, вище вказані автомобілі були переоформленні без згоди позивачки та вказане відчуження автомобілів було здійснене не в інтересах сім`ї.

Представник відповідача у судовому засіданні позов визнала частково, при цьому пояснила, що її довіритель визнає тільки поділ квартири, але категорично заперечує проти стягнення грошової компенсації за автомобіль марки «TOYOTA CARINA», 1992 року випуску та автобус «БАЗ», оскільки шлюб між сторонами розірвано, позивачка з 2012 року працює та проживає за кордоном, рідко появляється на Україні, її довіритель взяв у борг кошти у сумі 8000 доларів США для придбання автобусу «БАЗ», однак оскільки він не зміг повернути борг, тому в рахунок погашення заборгованості в сумі 8000 доларів США, він переоформив на іншу особу автобус «БАЗ».

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.10.1989 року та рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 10.08.2015 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.7).

За час сумісного проживання сторонами було придбано: квартиру №4 по вул. Отамана Головатого (колишня назва Леніна), буд. 148 у м. Біляївка Одеської області, згідно договору купівлі-продажу квартири від 27.09.1995 року (а.с.8-9), яка була оформлена на ім`я відповідача та автомобілі марки: «TOYOTA CARINA», 1992 року випуску, номер шасі JT153АТК000023735, реєстраційний номер НОМЕР_1 та автобус марки «БАЗ», модель А079.25, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2007 року випуску, номер шасі Y7FА644, які були зареєстровані на ім`я відповідача ОСОБА_4, згідно відповіді з регіонального сервісного центру в Одеській області Міністерства внутрішній справ України №31/15-4406 від 28.08.2017 року та №31/15-5059 від 27.09.2017 року (а.с. 48-49, 55).

Пленум Верховного Суду України в постанові від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» відзначив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Згідно висновку №СЕ-2511-2-929.17 судової автотоварознавчої експертизи від 27.11.2017 року (а.с.60-64), середня ринкова вартість автомобілю марки «TOYOTA CARINA», 1992 року випуску, номер шасі JT153АТК000023735, реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 84553,00 грн. та середня ринкова вартість пасажирського автобусу марки «БАЗ», модель А079.25, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2007 року випуску, номер шасі Y7FА644, становить 411660,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Положенням ч. 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Суд, враховуючи, що майно, а саме квартири №4, що розташована за адресою: Одеська область, м. Біляївка, вул. Отамана Головатого, 148, дійсно була придбана сторонами в період шлюбу, вважає, необхідним визнати за позивачкою право власності по ? частині вказаної квартири.

Що стосується автомобілів: «TOYOTA CARINA», 1992 року випуску, номер шасі JT153АТК000023735, реєстраційний номер НОМЕР_1, та пасажирського автобусу марки «БАЗ», модель А079.25, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2007 року випуску, номер шасі Y7FА644, то суд приймає до уваги той факт, що вказані автомобілі, згідно бази даних АІС «Автомобіль» в Одеській області та ЄДР МВС України, а саме: автомобіль «TOYOTA CARINA», 1992 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, у період часу з 14.07.2007 року по 14.06.2017 року та автобус «БАЗ» модель А079.25, реєстраційний номер НОМЕР_2 у період часу з 07.04.2012 року по 14.06.2017 року були зареєстровані за ОСОБА_4, в той час коли шлюб між сторонами було розірвано рішенням Біляївського районного суду Одеської області 10.08.2015 року, тому суд вважає, що спірні автомобілі є майном, яке сторони набули за час перебування у зареєстрованому шлюбі, тому вони є спільною сумісною власністю подружжя.

Суд погоджується з доводами представника позивача в той частині, що відповідач, в порушення норм матеріального права, здійснив відчуження спільного автомобіля «TOYOTA CARINA», 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, без письмової згоди позивачки, чим незаконно позбавив її права власності на ? частину вказаного автомобіля.

Також суд звертає увагу на заяву про згоду на оформлення договору оренди від 08.01.2014 р. (а.с.14), якою позивачка надала згоду на той час своєму чоловіку ОСОБА_4 укласти договір оренди набутого ними під час шлюбу пасажирського автобусу марки «БАЗ», модель А079.25, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, тому суд не погоджується з доводами представника відповідача про те, що пасажирський автобус марки «БАЗ» перебував в особистій власності ОСОБА_4 та не може бути предметом розподілу.

З боку представника відповідача суду було надано розписки, з яких вбачається, що відповідачем ОСОБА_4 було взято у борг 8000 доларів США, а також те, що в рахунок погашення боргу в сумі 8000 доларів США ОСОБА_5 отримав автобус марки «БАЗ», номерний знак НОМЕР_3, 2007 року випуску (а.с.80, 81), разом з тим суд також не приймає вказані обставини до уваги, оскільки зазначені дії були здійснені без відома позивачки та її письмової згоди на це, тому вказане було особистим волевиявленням відповідача (взяти в борг) та спільне майно подружжя (пасажирський автобус марки «БАЗ») у повній його частині не може бути предметом погашення боргового зобовязання відповідача.

Вказаний висновок суду також узгоджується із роз'ясненнями, викладеними у п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з якими у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Таким чином суд переконався, що існують достатні правові підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачки вартості ? частини спільного автомобіля марки «TOYOTA CARINA», 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, в сумі 42276,50 грн. та дійсної вартість ? частини спільного пасажирського автобусу марки «БАЗ», модель А079.25, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2007 року випуску, в сумі 205830 грн.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

На підставі викладеного, суд вважає, що поділ майна подружжям є можливим і відповідає принципу захисту одним з подружжя своїх прав на майно, що набуто в період шлюбу, а тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати по справі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 9, 10, 12, 13, 258, 259, 264, 265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 356, 368, 370, 392 Цивільного кодексу України, ст. ст. 60, 61, 70, 71 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, право власності на 1/2 частину квартири №4, що розташована за адресою: Одеська область, м. Біляївка, вул. Отамана Головатого, 148.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, дійсну вартість ? частини спільного автомобіля марки «TOYOTA CARINA», 1992 року випуску, номер шасі JT153АТК000023735, реєстраційний номер НОМЕР_1, в сумі 42276,50 грн. (сорок дві тисячі двісті сімдесят шість гривень пятдесят копійок).

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, дійсну вартість ? частини спільного пасажирського автобусу марки «БАЗ», модель А079.25, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2007 року випуску, номер шасі Y7FА644, в сумі 205830 (двісті пять тисяч вісімсот тридцять) грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати по справі: судовій збір 4056,35 грн., витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи 3400 грн., а всього у розмірі 7456,35 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги до Біляївського районного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 16.04.2018 р.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області ОСОБА_6