Справа № 712/766/18
Провадження № 2/712/780/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2018 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Романенко В.А.

при секретарі Таран А.І.

розглянувши в загальному відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись на те, що ОСОБА_1 є власником однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі - продажу квартири від 16.09.2003 року, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.09.2003 року, виданий КП «ЧООБТІ»,

Маючи намір відчужити власну квартиру в листопаді 2017 року він звернувся до нотаріуса, де йому повідомили, що потрібна згода ОСОБА_2 на відчуження квартири, оскільки на час придбання квартири він перебував в шлюбі з ОСОБА_2, зареєстрованому 10.07.1997 року відділом РАГС Черкаського міськвиконкому, актовий запис № 920.

Рішенням Жовтневого районного суду Луганської області від 14.07.2006 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, позов ОСОБА_2 задоволено, шлюб між сторонами розірвано.

При розгляді справи про розірвання шлюбу рішенням Жовтневого районного суду Луганської області від 14.07.2006 року, судом встановлено, що фактичні шлюбні відносини припинені з листопада 2004 року, сумісне господарство сторони не ведуть, спору про розподіл майна не має.

Спору стосовно розподілу майна не має оскільки ОСОБА_2 визнавала, що не зважаючи на те, що дана квартира була придбана ним в період перебування в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, але за особисті кошти.

Придбання квартири за особисті кошти та самостійна виплата кредиту за неї підтверджується наступним.

Квартиру за адресою: м. Черкаси, вул., Тараскова, 6 кв. 74 придбано за 25585,00 грн. з яких 7730,00 грн. - особисті кошти ОСОБА_2, а решта 3350,00 Дол. США - кредитні кошти, що підтверджується кредитним договором від 19.09.2003 року, договором застави №19/2 -03 від 19.09.2003 року.

Кредит повністю сплачений ним та остаточне погашення його відбулось в 2010 році, що підтверджується витягом про реєстрацію у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна (реєстрація вилучення запису) від 17.12.2010 року, в якому зазначено, що з даного реєстру вилучено запис 5293956 з контрольною сумою В5ДД99Б1В1 на підставі заяви AT «УкрСиббанк».

В звязку з тим, що зацікавлена особа по справі ОСОБА_2 залишалась бути зареєстрованою в його квартирі лише формально, він змушений був звернутись до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.05.2011 року по справі № 2- 1628-2011 року, позов задоволено, визнано ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

При розгляді справи встановлено, що ОСОБА_2 була колишньою дружиною власника квартири, в квартирі не проживає, плату за кімнату та інші послуги не сплачує, жилим приміщенням не користується, кімнату в належному стані не підтримує та втратила з нею всякий зв'язок.

В зв'язку з тим, що квартира за адресою: АДРЕСА_1, відповідно ч. 3 ст. 57 СК України є його особистим майном, з метою відчуження квартири виникла необхідність звернутись до суду для встановлення факту, що має юридичне значення.

Просить встановити факт, який має юридичне значення, про те що, однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі договору купівлі - продажу квартири від 16.09.2003 року, зареєстрованого в електронному Реєстрі права власності на нерухоме майно 18.09.2003 року за № 2630701 є його особистим майном відповідно до ч. 3 ст. 57 СК України.

Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримала в повному обсязі та просила суд її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявилась, причини неявки суду не повідомила про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не зверталась.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК).

Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі - продажу квартири від 16.09.2003 року ОСОБА_1 є власником однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.09.2003 року, виданий КП «ЧООБТІ»,

Маючи намір відчужити квартиру в листопаді 2017 року позивач звернувся до нотаріуса, де йому повідомили, що потрібна згода ОСОБА_2 на відчуження квартири, оскільки на час придбання квартири він перебував в шлюбі з ОСОБА_2, зареєстрованому 10.07.1997 року відділом РАГС Черкаського міськвиконкому, актовий запис № 920.

Рішенням Жовтневого районного суду Луганської області від 14.07.2006 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Вказаним рішенням встановлено, що фактичні шлюбні відносини припинені з листопада 2004 року, сумісне господарство сторони не ведуть, спору про розподіл майна не має.

Придбання квартири за особисті кошти та самостійна виплата кредиту за квартиру саме позивачем підтверджується тим, що квартиру за адресою: АДРЕСА_1 придбано за 25585,00 грн. з яких 7730,00 грн. - особисті кошти ОСОБА_2, а решта 3350,00 Дол. США - кредитні кошти, що підтверджується кредитним договором від 19.09.2003 року, договором застави №19/2 -03 від 19.09.2003 року.

Кредит повністю сплачений позивачем та остаточне погашення кредиту відбулось в 2010 році, що підтверджується витягом про реєстрацію у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна (реєстрація вилучення запису) від 17.12.2010 року, в якому зазначено, що з даного реєстру вилучено запис 5293956 з контрольною сумою В5ДД99Б1В1 на підставі заяви AT «УкрСиббанк».

Відповідно ч. 3 ст. 57 СК України особистим майном одного з подружжя є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.05.2011 року по справі № 2- 1628-2011 року, визнано ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

При розгляді справи встановлено, що ОСОБА_2 була колишньою дружиною власника квартири, в квартирі не проживає, плату за кімнату та інші послуги не сплачує, жилим приміщенням не користується, кімнату в належному стані не підтримує та втратила з нею всякий зв'язок.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна подружжя, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Отже, вирішуючи питання перебігу позовної давності, суди мають врахувати, що при визначені початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя.

Таким чином, в разі наявності спору стосовно спільного майна подружжя, ОСОБА_2 мала право протягом трьох років з моменту набрання чинності рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.05.2011 р. тобто з 24.06.2011 року звернутись до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя.

Відповідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 19, 78-81,89, 141, 263-265, 315, 352, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення - задоволити.

Встановити факт, який має юридичне значення, про те що, однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 16.09.2003 року, зареєстрованого в електронному Реєстрі права власності на нерухоме майно 18.09.2003 року за № 2630701 є його особистим майном.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу ( п.15 Розділу ХII «Перехідні положення» ЦПК України ).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач ОСОБА_1, 05.10.1972, зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1

Відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, останнє відоме місце проживання (перебування): АДРЕСА_2

Головуючий: