Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2018 року

місто Дніпро

єдиний унікальний номер судової справи 201/18503/17

номер провадження 2/201/984/2018

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська в складі судді Ходаківського М.П.,

секретаря судового засідання Пісчанської Т.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Управління державної казначейської служби України у Соборному районі міста Дніпро

про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями державного виконавця, та

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Управління державної казначейської служби України у Соборному районі міста Дніпро про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями державного виконавця, яка згідно із протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 27 грудня 2017 року була передана для розгляду судді Ходаківському М.П. (а.с.1)

Ухвалою судді від 29 жовтня 2017 року було відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Управління державної казначейської служби України у Соборному районі міста Дніпро про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями державного виконавця (а.с.36-37).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві посилається на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2015 року у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої підприємству працівником, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 1231931,72 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 3654 грн. судових витрат. Про ухвалене судове рішення позивач дізнався 14 вересня 2015 року та 15 вересня 2015 року представником позивача була подана апеляційна скарга. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2015 року було відкрито апеляційне провадження. 09 вересня 2015 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська на виконання рішення суду від 27 серпня 2015 року видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 1231931,72 грн. матеріальної шкоди та 3654 грн. витрат з оплати судового збору. Постановою державного виконавця Жовтневого відділу ДВС ДМУЮ ОСОБА_2 від 10 вересня 2015 року було відкрито виконавче провадження та строк добровільного виконання рішення боржником встановлено до 14 вересня 2015 року. Копію указаної постанови позивачем отримано лише 17 вересня 2015 року. 15 вересня 2015 року державний виконавець виніс постанову про стягнення з ОСОБА_1 123558,57 грн. виконавчого збору та 108 грн. витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій. Згідно із розпорядженнями від 17 вересня 2015 року, 23 вересня 2015 року та 25 вересня 2015 року шляхом списання з поточних рахунків ОСОБА_1 в ПАТ КБ «Приватбанк» були стягнуті 1235585,72 грн. на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2015 року, 123558,57 грн. витрат на оплату виконавчого збору та 108 грн. на оплату витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій. 28 вересня 2015 року до відділу державної виконавчої служби було подано заяву про повернення виконавчого документа і ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області про відкриття апеляційного провадження, проте державний виконавець в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» прийняла постанову про закінчення виконавчого провадження у звязку з повним виконанням рішення. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2015 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2015 року було скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2015 року заяву ОСОБА_1 про поворот виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2015 року задоволено та допущено поворот виконання за указаним судовим рішенням. У січні 2016 року позивач звернувся до Жовтневого ВДВС ДМУЮ із заявою про повернення 123558,57 грн. виконавчого збору та 108 грн., що були стягнуті на оплату витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій. Листом від 12 лютого 2016 року позивачу повідомлено, що указані суми були зараховані до Державного бюджету України та запропоновано звернутися до суду. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 30 березня 2016 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 відмовлено. У грудні 2016 року позивач повторно звернувся до відділу державного виконавчої служби про повернення грошових коштів, однак відповіді не отримав, грошові кошти не повернуті, у звязку із цим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Тому позивач просить суд стягнути з Державного бюджету України через Управління державної казначейської служби України у Соборному районі міста Дніпро 123666, 57 грн., стягнутих на оплату виконавчого збору, та коштів на оплату витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Позивач та представник позивача надали до суду заяву, у якій просили розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити (а.с.100). Також позивачем 16 квітня 2018 року подано до суду відповідь на відзив, у яких позивач просить відхилити заперечення Соборного відділу ДВС м. Дніпрі ГТУЮ у Дніпропетровській області (а.с. 87-88).

Представник Соборного відділу ДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. У матеріалах справи містяться письмові заперечення представника відповідача, у яких він просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Так, представником відповідача зазначено, що на момент списання грошових коштів державному виконавцю не було відомо про оскарження відповідачем рішення суду та відкриття апеляційного провадження. Таким чином, дії державного виконавця вчинені відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.55-57).

Представник Управління державної казначейської служби України у Соборному районі міста Дніпро у судове засідання також не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. У матеріалах справи міститься відзив представника відповідача, відповідно до якого останній позовні вимоги не визнає та вважає їх безпідставними. Позивач зазначає, що Управління казначейства залучено у якості відповідача, проте докази порушення з боку управління прав та інтересів позивача відсутні. Також позивачем не надано рішення суду, яким були б визнані незаконними рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця. Питання повернення коштів, помилково зарахованих до державного бюджету за виконавчими документами, які перебували на виконанні, належать до компетенції Міністерства юстиції України, яке є контролюючим органом з питань повернення таких коштів та має повноваження приймати рішення про повернення коштів, та має бути належним відповідачем у вказаній цивільній справі (а.с.43-46).

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Установлено судом у ході розгляду справи і це підтверджується матеріалами справи, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2015 року було задоволено частково позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 1231931,72 грн. матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3654,00. В іншій частині позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» було відмовлено.

На виконання указаного рішення Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 09 вересня 2015 року виконано виконавчий лист (а.с.11-12). Постановою державного виконавця Жовтневого відділу ДВС ДМУЮ ОСОБА_2 від 10 вересня 2015 року було відкрито виконавче провадження та встановлено строк для самостійного виконання рішення до 14 вересня 2015 року (а.с.13).

У подальшому 15 вересня 2015 року державним виконавцем Жовтневого відділу ДВС ДМУЮ ОСОБА_2 винесено постави про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 123558,57 грн. та витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій у розмірі 108 грн. (а.с. 14-15).

Як убачається із матеріалів справи, шляхом списання з поточних рахунків ОСОБА_1 у ПАТ КБ «Приватбанк» на рахунок обліку депозитних сум відділу 16 вересня 2015 року, 22 вересня 2015 року та 25 вересня 2015 року надійшли грошові кошти, які було розподілено відповідними розпорядженнями ДВС № 48706256/В6 від 17 вересня 2015 року, 24 вересня 2015 року та 28 вересня 2015 року (а.с.16-18). Стягнута в ході примусового виконання сума виконавчого збору в розмірі 123558,57 грн. була перерахована до державного бюджету України двома платіжними дорученнями № 2954 від 17 вересня 2015 року та № 3006 від 28 вересня 2015 року.

Судом установлено також, що ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2015 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2015 року у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником (а.с.19).

28 вересня 2015 року представник ОСОБА_3 звернувся до Жовтневого відділу ДВС ДМУЮ із заявою про долучення до матеріалів виконавчого провадження копії ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2015 та про повернення виконавчого листа на підставі п. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.20).

Постановою державного виконавця Жовтневого відділу ДВС ДМУЮ ОСОБА_2 від 29 вересня 2015 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 201/10712/15-ц, виданого 09 вересня 2015 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку з фактичним виконання рішення суду (а.с.21).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2016 року було задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2015 року скасоване та ухвалене нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником, відмовлено у повному обсязі (а.с.22-28).

Листом від 02 лютого 2016 року Жовтневий відділ ДВС ДМУЮ розяснив ОСОБА_1, що для повернення суми виконавчого збору в розмірі 123558,57 грн. необхідно звернутися до Державної казначейської служби України або до суду для вирішення питання у судовому порядку (а.с.29).

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Обраний спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, способу та наслідкам порушення.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець повязує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання. До такого висновку дійшов Верховний суд України у справі №6-785цс15 у постанові від 06 липня 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» витратами виконавчого провадження є витрати, пов'язані з проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення. До зазначених витрат належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату перевезення, зберігання і реалізації майна боржника; послуг експертів, суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до провадження виконавчих дій; поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум; проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини; розміщення оголошення в засобах масової інформації; виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень; інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на

рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2015 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2015 року, про що було повідомлено державного виконавця 28 вересня 2015 року.

Однак виконавче провадження з виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2015 року про стягнення ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» матеріальної шкоди було завершено 28 вересня 2015 року на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у звязку з фактичним виконанням рішення згідно із виконавчим документом.

У даному випадку суд вважає, що оскільки рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» матеріальної шкоди на даний час скасовано, а ч. 5 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження у звязку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню на основі виконавчого документа, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір повертається боржникові, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно із п. п. 11.1.4. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 15 грудня 1999 року № 74/5, суми, які стягнуті на користь держави після винесення постанови про стягнення виконавчого збору при відсутності витрат на виконання, перераховуються до Державного бюджету України або місцевих бюджетів без зарахування на рахунок з обліку депозитних сум у порядку, установленому Державним казначейством України, а виконавчий збір - на депозитний рахунок відповідного Відділу державної виконавчої служби.

У відповідності до п. 11.2.1. вказаної інструкції Міністерство юстиції України, регіональні управління юстиції мають реєстраційні рахунки в органах Державного казначейства України для зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам. Розрахунки зі стягувачами з даних рахунків здійснюються тільки в безготівковій формі.

Відповідно до п. 11.2.9. Інструкції про проведення виконавчих дій суми при перерахуванні коштів, які належать стягувачу - юридичній особі, списання коштів із спеціальних реєстраційних рахунків з обліку депозитних сум здійснюється на підставі платіжних доручень, підписаних начальником відповідного органу державної виконавчої служби.

Платіжне доручення підписується начальником органу державної виконавчої служби (перший підпис) та особою, яка веде депозитний рахунок служби (другий підпис). Кошти, які внесені на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби та які не витребувані сторонами виконавчого провадження протягом трьох років з дня їх зарахування на депозитний рахунок, зараховуються до Державного бюджету України (п. п. 11.2.15., 11.2.16. Інструкції).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2011 року «Деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету» контролюючим органом за кодом класифікації доходів 22070000 є Державна виконавча служба.

У відповідності до ч. 2 ст. 45 Бюджетного кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Як встановлено вище Жовтневим відділом ДВС ДМУЮ сума виконавчого збору у розмірі 123558,57 грн. перерахована до державного бюджету України, за кодом бюджетної класифікації 22070000 та 108 грн. на користь відділу як витрати на проведення виконавчих дій згідно із постановою № 48706256.

Згідно із ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог, зокрема, про повернення виконаного за недійсним правочином.

Ураховуючи те, що рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2015 року було скасовано, та беручи до уваги те, що виконавчий збір перераховано на рахунок Державного бюджету України, тому суд вважає, що саме Управління державної казначейської служби України у Соборному районі м. Дніпрі повинне здійснити повернення коштів в розмірі 123558,57 грн. виконавчого збору та 108 грн. витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, як коштів сплачених органу державної влади, повернення яких повинно здійснюватися через органи державної казначейської служби України.

Судові витрати слід розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Управління державної казначейської служби України у Соборному районі міста Дніпра про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями державного виконавця задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України через Управління державної казначейської служби України у Соборному районі міста Дніпра на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) грошові кошти в сумі 123666, 57 грн.

Стягнути з Державного бюджету України через Управління державної казначейської служби України у Соборному районі міста Дніпра на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1236,67 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська.

Повний текст рішення складено 27 квітня 2018 року.

Суддя М.П.Ходаківський