МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Пр. №2/521/1540/18
16 квітня 2017 року м. Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого - судді Сегеди О.М.,
при секретарі - Плєхової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Одеської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування,
У серпні 2017 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом, уточненим у подальшому до Одеської міської ради, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку по АДРЕСА_1, який належав йому на праві власності на підставі рішення Іллічівського районного народного суду м. Одеси від 30 вересня 1985 року та реєстраційного свідоцтва Одеського міжміського бюро технічної інвентаризації Одеського обласного відділу комунального господарства НОМЕР_1 від 05 жовтня 1987 року, про що внесено запис у реєстрову книгу №21 дом під реєстром №2332 стор.158 від 05 жовтня 1987 року. Зазначали, що при житті, а саме 22 травня 1999 року ОСОБА_4 оформив нотаріально посвідчений заповіт, яким належний йому на праві власності житловий будинок по АДРЕСА_1 заповідав в рівних частках їм, позивачам у справі. Спадкоємцями за заповітом після смерті ОСОБА_4 є вони, ОСОБА_2, ОСОБА_3, які своєчасно в установлений законом строк звернулися до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Калінюк Г.О. із заявами про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину їм було відмовлено у зв'язку з розбіжностями у правовстановлюючому документі на спадкове майно та заповіті, в яких спадкове майно зазначено різними типами майна, а саме в рішенні Іллічівського районного народного суду м. Одеси від 30 вересня 1985 року, яке набрало законної сили 10 жовтня 1985 року, спадкове майно вказане як домобудівля, а у заповіті від 22 травня 1999 року, як жилий будинок. Тому, приватним нотаріусом було рекомендовано їм звернутися до суду. Стверджували, що інших спадкоємців ні за законом ні за заповітом після смерті ОСОБА_4, немає. Посилаючись на вказані обставини позивачі просили суд визнати за ними в рівних частках по ? частини право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок по АДРЕСА_1.
Позивач ОСОБА_2, та представник ОСОБА_3, діючий на підставі довіреності від 13 червня 2017 року в судове засідання не з'явилися, надали заяви про підтримання позовних вимог та просили суд слухати справу за їх відсутністю, не заперечували проти розгляду справи в порядку заочного провадження у зв'язку з неявкою представника відповідача у судові засіданні (а.с.50, 162,163).
Представник Одеської міської ради в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся неодноразово, причини своєї неявки суду не повідомив (а.с. 158, 164).
Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв'язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивачів вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 84 книги шостої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.
Встановлено, що 22 травня 1999 року ОСОБА_4 оформив нотаріально посвідчений заповіт, яким належний йому на праві власності житловий будинок по АДРЕСА_1 заповідав в рівних частках ОСОБА_2 та ОСОБА_3, позивачам у справі (а.с. 31).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 32).
Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку по АДРЕСА_1, що належав йому на праві власності на підставі рішення Іллічівського районного народного суду м. Одеси від 30 вересня 1985 року та реєстраційного свідоцтва Одеського міжміського бюро технічної інвентаризації Одеського обласного відділу комунального господарства НОМЕР_1 від 05 жовтня 1987року, про що внесено запис у реєстрову книгу №21 під реєстром №2332 стор.158 від 05 жовтня 1987 року (а.с. 16).
Спадкоємцями за заповітом після смерті ОСОБА_4 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які прийняли спадщину, оскільки у встановлений законом строк звернулися до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Калінюк Г.О. з заявами про прийняття спадщини (а.с.100, 112).
Встановлено, що листом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Калінюк Г.О. від 13 червня 2017 року №260/01-16 позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з розбіжностями у правовстановлюючому документі на спадкове майно та заповіті, в яких спадкове майно зазначено різними типами майна, а саме в рішенні Іллічівського районного народного суду м. Одеси від 30 вересня 1985 року, яке набрало законної сили 10 жовтня 1985 року, вказане як домобудівля, а у заповіті від 22 травня 1999 року, як жилий будинок, та рекомендовано звернутися до суду (а.с.30).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 належало на праві власності на підставі рішення Іллічівського районного народного суду м. Одеси від 30 вересня 1985 року домобудівля АДРЕСА_1, яка складається з житлової кімнати площею 14,5 кв.м., кухні площею 9,1 кв.м., тамбура та сараю (а.с.14-15).
На підставі рішення Іллічівського районного народного суду м. Одеси від 30 вересня 1985 року Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації Одеського обласного відділу комунального господарства було видане реєстраційне свідоцтво НОМЕР_1 від 05 жовтня 1987року (а.с.16).
Встановлено, що право власності ОСОБА_4 на домобудівлю АДРЕСА_1 на 21 грудня 2012 року було зареєстроване в КП «БТІ та РОН» (а.с.87).
Згідно технічного паспорту від 01 вересня 2017 року житловий будинок АДРЕСА_1, складається одної житлової кімнати, площею 14,5 кв.м., кухні, площею 9,1 кв.м., тамбура, площею 4,3 кв.м., загальною площею 27,9 кв.м., у т.ч. житловою 14,5 кв.м., господарських споруд: сараїв під літ. «В». «Д», «Е», вбиральні під літ. «Ж», мостіння 1, огорожі №1-4 (а.с.62-64).
Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна від 28 березня 2017 року вартість житлового будинку АДРЕСА_1, складає 210603,00 грн. (а.с.33-48).
Згідно ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.
Виходячи з аналізу наданих до суду доказів, суд вважає, що ОСОБА_4 на праві власності належав житловий будинок АДРЕСА_1, який після смерті ОСОБА_4 вийшов до складу спадщини.
Суд вважає, що поняття «домобудівля», зазначене у правовстановлюючому документі на житловий будинок АДРЕСА_1, та поняття «житловий будинок», зазначене в заповіті є тотожними.
Таким чином, виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, судом встановлено, що ОСОБА_4 належав на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1.
Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Відповідно до норм ч.1,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Оскільки після смерті ОСОБА_4 позивачі прийняли спадщину, то в силу ст. 1268 ЦК України у них виникло право володіння та користування спадковим майном, а саме житловим будинком АДРЕСА_1.
Відповідно до правової позиції у справі за №6-164 цс12 в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України (Постанова Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 23.01.2013 року).
За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 підлягають задоволенню, і за ними необхідно визнати право власності у порядку спадкування за заповітом на спадкове майно, а саме в рівних частках по ? частини на житловий будинок АДРЕСА_1, що складається з однією житлової кімнати, площею 14,5 кв.м., кухні, площею 9,1 кв.м., тамбура, площею 4,3 кв.м., загальною площею 27,9 кв.м., у т.ч. житловою 14,5 кв.м., господарчих споруд: сараїв під літ. «В». «Д», «Е», вбиральні під літ. «Ж», мостіння 1, огорожі №1-4.
Відповідачем до суду не було надано жодних письмових заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень.
Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на свій розсуд.
Зважаючи на вимоги закону, щодо розумності строку розгляду цивільних справ, суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними у ній доказами.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Судовий збір у справі складає 2106,04 грн., що сплачений позивачами у повному обсязі при зверненні до суду.
Керуючись ст.ст.1261, 1267, 1268, 1269, 1296, 1297, 1299 ЦК України, ст.ст. 12,13, 81, 259, 264, 268, 273, 280, 284 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Одеської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_2 право власності у порядку спадкування за заповітом на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, та складається з однією житлової кімнати, площею 14,5 кв.м., кухні, площею 9,1 кв.м., тамбура, площею 4,3 кв.м., загальною площею 27,9 кв.м., у т.ч. житловою 14,5 кв.м., господарчих споруд: сараїв під літ. «В», «Д», «Е», вбиральні під літ. «Ж», мостіння 1, огорожі №1-4.
Визнати за ОСОБА_3 право власності у порядку спадкування за заповітом на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, та складається з однією житлової кімнати, площею 14,5 кв.м., кухні, площею 9,1 кв.м., тамбура, площею 4,3 кв.м., загальною площею 27,9 кв.м., у т.ч. житловою 14,5 кв.м., господарчих споруд: сараїв під літ. «В», «Д», «Е», вбиральні під літ. «Ж», мостіння 1, огорожі №1-4.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення суду виготовлено 16 квітня 2018 року.
Суддя: О.М. Сегеда