Постанова

Іменем України

11 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 2-108/11

провадження № 61-8967св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представники позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

представники відповідача: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу апеляційного суду Львівської області у складі судді Мельничук О. Я. від 5 вересня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, уточнивши його, до ОСОБА_6 про визнання недійсним заповіту, посвідченого 8 травня 2003 року в Стрілківській сільській раді Стрийського району Львівської області на користь ОСОБА_6 і визнання за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на таке спадкове майно: 3/4 частини житлового будинку і господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею будинку 51,2 кв. м; 1/2 частину земельної частки (паю) розміром 1,37 умовних кадастрових гектарів без контурних визначень меж на місцевості, яка розташована на території Стрілківської сільської ради Стрийського району Львівської області в ССГ «Прикарпаття»; грошових вкладів, які знаходяться на рахунках у філіях ощадного банку.

Позовна заява мотивована тим, що згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27 вересня 2002 року йому належить 1/4 частини житлового будинку і господарських будівель, що знаходяться на АДРЕСА_1. Решта частин цього будинку належала його матері ОСОБА_10 (прізвище після укладення шлюбу - ОСОБА_10). ІНФОРМАЦІЯ_1 року його мати померла. Після її смерті відкрилася спадщина. Весною 2009 року він звернувся до нотаріуса для оформлення та прийняття спадщини, але дізнався, що за життя, а саме 8 травня 2003 року його мати уклала заповіт, посвідчений у Стрілківській сільській радіСтрийського району Львівської області, яким заповіла все належне їй на час смерті майно ОСОБА_6

Однак ОСОБА_10 багато років хворіла психічним захворюванням, з 2002 року спостерігалася у лікаря-психіатра з приводу атеросклеротичної деменції, в подальшому була взята на диспансерний облік і неодноразово лікувалася в психіатричних закладах, була неорієнтована у часі і просторі, мала провали в пам'яті, тому через хворобу вона не могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області у складі судді Микитчина І. М. від 27 березня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано недійсним заповіт, посвідчений 8 травня 2003 року в Стрілківській сільській раді Стрийського району Львівської області, відповідно до якого ОСОБА_10 все своє майно, яке за законом на день її смерті їй буде належати, заповіла ОСОБА_6 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_10 хворіла стійким хронічним психічним захворюванням і не могла на день складання заповіту (8 травня 2003 року) розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 5 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 березня 2017 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ухвалою апеляційного суду від 19 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 березня 2017 року залишено без руху та надано заявнику строк для сплати суми судового збору у передбаченому чинним законодавством розмірі - п'ять днів з дня отримання ним копії зазначеної ухвали.Копію цієї ухвали ОСОБА_6 отримав 15 липня 2017 року, але до 5 вересня 2017 року доказів про виконання цієї ухвали до апеляційного суду Львівської області не подав, так само, як і не надав будь-яких пояснень з цього приводу.

У вересні 2017 року ОСОБА_6 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу апеляційного суду та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що, порушуючи вимоги статті 9 Закону України «Про судовий збір», суд апеляційної інстанції не перевірив, що 14 липня 2017 року він виконав вимоги ухвали суду апеляційної інстанції від 19 червня 2017 року про залишення його апеляційної скарги без руху та сплатив судовий збір в сумі 423 грн 69 коп., як і було вказано в зазначеній ухвалі суду апеляційної інстанції.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

13 березня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом встановлено, що ухвалою апеляційної суду Львівської області від 19 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 березня 2017 року залишено без руху та надано заявнику строк для оплати судового збору в розмірі 423 грн 69 коп. за такими реквізитами: рахунок отримувача 0006, код бюджетної класифікації 22030101.

Згідно з копією квитанції від 14 липня 2017 року № 157 та довідки Управління Державної казначейської служби України у Личаківському районі м. Львова Львівської області ОСОБА_6 сплатив судовий збір у сумі 423 грн 69 коп., яка зарахована до спеціального фонду Державного бюджету на рахунок 0006 за кодом бюджетної класифікації доходів 22030101.

Відповідно до частини другої статті 297 ЦПК України в редакції, що була чинною на час подання до суду апеляційної скарги, до апеляційної скарги в разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою та другою статті 121 ЦПК України в редакції, що була чинною на час подання до суду апеляційної скарги, суддя, встановивши, що не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про судовий збір» суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Згідно зі статтею 129 Конституції України в редакції, що була чинна на час подання до суду апеляційної скарги, однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

У зв'язку із цим суд апеляційної інстанції, вважаючи апеляційну скаргу неподаною та повернувши її без перевірки зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, порушив статтю 6 Конвенції, статтю 129 Конституції України та статтю 9 Закону України «Про судовий збір».

Ураховуючи викладене, оскаржувана ухвала суду апеляційного суду про визнання апеляційної скарги неподаною та її поверенння ОСОБА_6, який виконав вимоги суду апеляційної інстанції про доплату суми судового збору, не може вважатись законною та підлягає скасуванню, а справа - передачі до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Згідно з частиною четвертою статті 406 ЦПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Відповідно до частин четвертої та шостої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

За таких обставин ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалена з порушення норм процесуального права, що в силу частини четвертої статті 406, частин четвертої та шостої статті 411 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргуОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 5 вересня 2017 року скасувати, справу передати до цього суду для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк