РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/1275/16-ц

Провадження № 2/643/118/18

11.04.2018 Московський районний суд міста Харкова в складі: головуючого судді Букреєвої І.А. , при секретарі Саілян Д.В., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 комунального майна та приватизації Харківської міської ради , ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло, видане відділом приватизації житлового фонду ОСОБА_4 комунального майна та приватизації Виконавчого комітету Харківської міської ради 13 вересня 2002 року, реєстраційний номер 5-02-226887 на імя ОСОБА_5, зареєстроване в комунальному підприємстві «Харківське бюро технічної інвентаризації» 19.02.2002 року, номер запису П-5-59361.

На обгрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилається на те , що згідно ордеру на житлове приміщення, виданого 29 вересня 1995 року Виконавчим Комітетом Харківської міської ради за №1725 Серія Д на імя його діда ОСОБА_5 , його сімя у складі -ОСОБА_5, донька ОСОБА_1, онук ОСОБА_3, онука ОСОБА_6 були вселені у трикімнатну ізольовану квартиру площею 45,02 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

13 вересня 2002 року відділом приватизації житлового фонду управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради на імя діда -ОСОБА_5 було видане свідоцтво про право власності на житло за реєстраційним номером 5-02-226887, згідно якого він став одноосібним власником трикімнатної квартири АДРЕСА_2.

На момент приватизації квартири йому було 19 років, і він згідно закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» мав право на участь в приватизації, але в той час йому було повідомлено, що він не має права на приватизацію, оскільки вже приймав участь у приватизації двокімнатної квартири АДРЕСА_3. В 2013 році між ним та ОСОБА_5 виникли спірні відносини щодо володіння квартирою, яку він отримав у власність шляхом приватизації. За таких обставин він звернувся до Ощадбанку України з метою зясування фактів повного використання прав на приватизацію житла.

13 жовтня 2015 року Ощадбанком України йому була надана довідка про те, що його житлові чеки не використані.

Таким чином, при приватизації квартири АДРЕСА_4 в 1995 році він отримав у власність 11,4 кв.м житлової площі замість передбачених законом 21 кв.м. і за таких обставин мав право на участь у приватизації квартири АДРЕСА_2 у 2002 році, оскільки постійно проживав в цій квартирі і був зареєстрований разом з сімєю.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 комунального майна та приватизації Харківської міської ради у судове засідання не зявився. Про час і місто розгляду справи повідомлений належним чином. Про що свідчить повідомлення про отримання повістки . На а.с.39 є письмово викладена позиція відповідача що до позову. В якої він просить відмовити у позові у звязку з пропуском позивачем строку позовної давності для звернення до суду за захистом порушених прав.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_2 позов визнав у повному обсязі.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно зі свідоцтвом про право власності від 13 вересня 2002 року квартира АДРЕСА_5 на праві приватної власності належить ОСОБА_5, яку він за договором купівлі-продажу від 6 вересня 2013 року продав.

Судом, згідно наданих доказів встановлено, та не оспорюється те, що ОСОБА_3 разом з членами своєї сім'ї , в порядку Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» відповідно Свідоцтва про право власності на житло від 3 травня 1995 року набув право власності на частину квартири №31 пр пр.Тракторобудівників ,108 у м.Харкові на умовах спільної сумісної власності на загальну площу 45,5 кв.м.

На час приватизації квартири АДРЕСА_6 а у м.Харкові у 2002 році він був зареєстрований та мешкав у цій квартирі разом з матір'ю, сестрою та дідом ОСОБА_5

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає вищезазначеній площі зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім'ї безоплатно.

Якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім'я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім'ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра.

Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Також у рішенні Конституційного Суду України від 10 червня 2010 року №15-рп/2010 дано тлумачення розуміння ч. 5 ст. 5 зазначеного Закону та визначено, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо: громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; у власність наймача і кожного члена його сім'ї передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановлену санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла; у власність наймача і кожного члена його сім'ї передано загальну площу житла, меншу ніж встановлена санітарна норма, а залишок житлового чека використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду; весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду.

Приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною.

Але, відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Так, представником відповідача було заявлено про застосування судом строку позовної давності відповідно до вимог ст. 267 ЦК України (а.с. 39 ).

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Між тим, позивач в позовній заяві не зазначив причини пропуску строку позовної давності. Як вбачається із позовної заяви, ОСОБА_3 просить суд визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 13.09.2002 року, тоді як позов до суду подано у 2016 році. У судовому засіданні були оглянуті матеріали приватизаційної справи П-5-59361 по приватизації спірної квартири на а.с.9 є заява ОСОБА_5 , в якої він просить передати йому у приватну власність квартиру АДРЕСА_7 а , заява датована 29 липня 2002 року та має паспортні данні та погоджувальні підписи повнолітніх членів сім'ї , а саме позивача ОСОБА_3 та його представника - ОСОБА_1 Крім того , на а.с.14 є власноруч ОСОБА_1 мати позивача та його представника по данній справі написана заява про те , що вона не заперечує про приватизацію квартири її батьком ОСОБА_5 без її участі та участі її детей ОСОБА_3 та ОСОБА_6 На цій заяві є погоджувальна підпис позивача з датою 06.08.2002 року.

Судом також не встановлено поважних причин пропущення позивачем строку позовної давності.

Враховуючи обставини викладені вище, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, внаслідок спливу строку позовної давності на звернення до суду з даним позовом.

Керуючись ст.ст. 259, 265, 315-317, 319 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 комунального майна та приватизації Харківської міської ради , ОСОБА_5 про визнання недійсним та скасування розпорядження центру ( відділу) приватизації житлового Фонду ОСОБА_4 комунального майна та приватизації виконавчого комітету Харківської міської Ради від 13 вересня 2002 року № 5167 та свідоцтва про право власності на житло, реєстраційний номер 5-02-226887 на ім'я ОСОБА_5 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 12 квітня 2018 року

Суддя