Провадження № 2/161/137/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2018 року місто ОСОБА_1

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Філюк Т.М.,

при секретарі Бортнюк А.В.,

з участю позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання недійсним договору міни та визнання права власності на ? частину квартири,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання недійсним договору міни та визнання права власності на ? частину квартири.

Свій позов мотивують тим, що під час перебування у шлюбі між ним і ОСОБА_4 31 серпня 2007 року був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_1А та зареєстрований за № 2061, відповідно до якого позивач відчужив ОСОБА_4 ? частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами №21 по вул. Декабристів у місті Луцьку. Шлюб розірвано було 26 червня 2009 року. Вказує, що під час перебування у шлюбі за спільні сімейні кошти до ? частини будинку ними здійснено добудову площею 91.5 кв.м., в зв»язку з чим загальна площа нерухомого майна збільшилась і становить 113.4 кв.м. Саме на дане нерухоме майно ОСОБА_4 23 жовтня 2015 року отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 46166157. В подальшому, без його згоди, відповідач уклала договір міни, відповідно до якого відчужила по ? частці вищезазначеної квартири ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Вважає, що квартира є спільною сумісною власністю, а тому позивач не мала права без його згоди її відчужувати.

На підставі викладеного просить, визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 23 жовтня 2015 року, визнати недійсним договір міни від 29 червня 2016 року та визнати за ним право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1. Судові витрати по справі покласти на відповідача.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову повністю. Вказував, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 25.07.2013 року ? частина житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами №21 з проведенням відповідної добудови по вул. Декабристів у місті Луцьку виділено ОСОБА_4 в натурі на праві особистої приватної власності, а тому дана квартира не є сумісною власністю подружжя. Крім того, рішенням Апеляційного суду від 23.12.2014 року в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя було відмовлено. Договір міни від 29.06.2016 року укладений відповідачем правомірно, оскільки вона є законним власником вищезазначеного майна, а отже має право розпоряджатись ним на власний розсуд та вчиняти будь які дії, які не суперечать закону, в тому числі й відчужувати це майно.

Від відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності. Вказували, що позов не визнають, вважають, що договір міни був укладений правомірно та на законних підставах, просять у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення сторін, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги безпідставні і до задоволення не підлягають.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 12 липня 2013 року, який 26 червня 2009 року було розірвано, що стверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 26.06.2009 року, серія І-ЕГ №024224 (а. с. 13).

Як вбачається з копії договору купівлі-продажу від 31 серпня 2007 року ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_8 ? частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами №21 по вул. Декабристів у місті Луцьку (а.с. 12).

Відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.07.2013 року, що набрало законної сили, виділено ОСОБА_4 в натурі на праві особистої приватної власності ? частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами №21 по вул. Декабристів у місті Луцьку, а саме приміщення будинку 1-9 площею 13,2 кв.м., 1-10 площею 6,0 кв.м, 1-11 площею 2,7 кв.м. з проведенням відповідної добудови.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.07.2013 року встановлено, що станом на 25.07.2013 року ОСОБА_4 в житловому будинку №21 по вул. Декабристів у місті Луцьку належали приміщення 1-9 площею 13,2 кв.м., 1-10 площею 6,0 кв.м, 1-11 площею 2,7 кв.м., що становлять площу 21.9 кв.м.

23 жовтня 2015 року за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 113,4 кв.м., про що видано відповідне свідоцтво про право власності ( а.с.14)

29 червня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 і ОСОБА_7 було укладено договір міни, відповідно до якого відповідач ОСОБА_4 відчужила по ? частці вищезазначеної квартири ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ( а.с.15-18).

Також встановлено, що рішенням Апеляційного суду Волинської області від 23 грудня 2014 року в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя відмовлено.

Частиною першою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 78,79,80,81 ЦПК України встановлені вимоги щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів.

Як на підставу своїх вимог позивач покликався на ту обставину, що добудова до житлового будинку №21 по вул. Декабристів у місті Луцьку, внаслідок якої збільшилась загальна площа належної відповідачу частини до 113, 4 кв.м. , проведена була ще в 2006 році під час перебування ОСОБА_4 в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 і за спільні їх кошти.

Однак, позивачем, всупереч вимог ст. 81 ЦПК України, дані обставини доведено не було, та не надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили факт проведення добудови за спільні кошти та в період, який вказує ОСОБА_2

Суд не приймає до уваги показання свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, оскільки вони спростовуються дослідженими по справі доказами. Дані свідки не підтвердили факту проведення добудови за спільні кошти ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Крім того, не заслуговують на увагу суду надані позивачем на підтвердження своїх вимог накладні про купівлю будівельних матеріалів, оскільки зі змісту даних накладних вбачається, що вони були придбані ОСОБА_9

Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені по справі докази , суд прийшов до висновку, про безпідставність вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23 жовтня 2015 року, визнання недійсним договору міни від 29.06.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_12 та визнання за позивачем права власності на ? частину квартири АДРЕСА_3.

За змістом ч.1 ст. 261 ЦК позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Застосування строку позовної давності можливе лише за наявності порушення відповідачем прав позивача. Якщо ж судом встановлено, що відповідачем не порушено право відповідача, то застосування строку позовної давності не можливе, а необхідно відмовляти у задоволенні позовних вимог саме з підстав необґрунтованості позовних вимог. Оскільки судом не встановлено порушення прав позивача, то заява представника відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 7,10,77, 78,79, 80,81, 8289,258,259,263-265, 279, 280, 281 ЦПК України, ст.ст. 203, 215 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання недійсним договору міни та визнання права власності на ? частину квартири відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення буде складено 05 квітня 2018 року.

Суддя

Луцького міськрайонного суду ОСОБА_13