Справа № 344/9189/17
Провадження № 22-ц/779/429/2018
Головуючий у 1 інстанції Островський Л. Є.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за борговою розпискою, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене головуючим суддею Островським Л.Є. 01 лютого 2018 року, повний текс якого складено 06 лютого 2018 року,

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року ОСОБА_2 пред'явила до ОСОБА_3 позов про стягнення заборгованості за борговою розпискою, посилаючись на те, що 28.04.2016 року вона надала відповідачу в борг грошові кошти в сумі 1 500 грн, що підтверджується власноручною розпискою, які відповідач зобов'язався повернути до кінця 2016 року. Посилаючись на те, що станом на 06 липня 2017 року відповідач кошти не повернув, ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 1 500 грн та понесені нею судові витрати.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 01 лютого 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за борговою розпискою відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає апелянт, судом першої інстанції не було враховано заперечення на позовну заяву ОСОБА_3, в якому він вказав, що сплатив суму заборгованості по розписці, а також те, що оригінал розписки був знищений в присутності її адвоката. Дані обставини, на думку ОСОБА_2 свідчать про те, що відповідач визнав наявність заборгованості за розпискою та факт її існування, однак не надав суду докази того, що кошти були повернуті згідно розписки. Також судом першої інстанції не було прийнято до уваги те, що нею під час слухання справи були заявлені вимоги про зменшення позовних вимог, а саме про стягнення з ОСОБА_3 900 грн у зв'язку із частковим погашенням ним заборгованості за борговою розпискою у розмірі 600 грн. Посилаючись на вищенаведене, ОСОБА_2 просила оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення із ОСОБА_3 на її користь 900 грн заборгованості за борговою розпискою.

Відповідач ОСОБА_3 наданим йому правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у визначений апеляційним судом строк не скористався.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції прийшов до висновку, що долучена позивачем до матеріалів справи копія боргової розписки не може бути належним, достовірним, допустимим та достатнім доказом у справі. З цим висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини між сторонами виникли з договору позики.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із вимогами частини 2 ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.04.2016 року ОСОБА_2 надала ОСОБА_3 в борг грошові кошти в сумі 1 500 грн на строк до кінця 2016 року, про що була складена розписка. У якості доказу виникнення між сторонами вказаних спірних правовідносин, позивач надала ксерокопію боргової розписки від 28.04.2016 року (а.с.4).

Із змісту долучених до матеріалів справи пояснень дружини відповідача - ОСОБА_4 вбачається, що відповідач не заперечує укладення договору позики, однак вказує на те, що позичені її чоловіком кошти були повернуті в присутності адвоката ОСОБА_2, а боргова розписка - знищена.

Даний факт позивач та її представник в судовому засіданні суду першої інстанції частково визнали, що підтверджується звукозаписом їх пояснень у судовому засіданні. Однак вони вказали, що борг був повернутий лише частково - у розмірі 600 грн. Також позивач підтвердила відсутність у неї оригіналу боргової розписки.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

З огляду на вищенаведене, факт відсутності оригіналу боргової розписки у ОСОБА_2 не підлягає доказуванню.

Також апеляційний суд зауважує, що у відповідності до ч. ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Правовий аналіз ст.545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригіналу боргового документа є належним кредитором у зобов'язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий документ. Тобто наявність оригіналів документів у позивача може свідчити про наявність певних зобов'язань саме перед ним, однак це мають бути саме документи боргового характеру.

Таким чином, на думку апеляційного суду, оскільки у ОСОБА_2 відсутній оригінал боргової розписки, суд першої інстанції, прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позову.

Приймаючи до уваги вище викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в даній справі ухвалив рішення з дотриманням вимог норм матеріального і процесуального права. Доводи апелянта правильності висновків суду першої інстанції не спростовують. Тому підстав для скасування рішення немає.

Керуючись ст. ст. 274, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 01 лютого 2018 року в даній справі без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 13 квітня 2018 року.

Суддя-доповідач: В.А. Девляшевський

Судді: Л.В. Василишин

В.Д. Фединяк