Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/187/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2018 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді Ковальчука М.В.

секретаря Дворак Г.П.

з участю сторін та представників

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання майна придбаного під час шлюбу спільною сумісною власністю, визнання дій відвідача недійсними, визнання договорів купівлі-продажу недійсними, припинення права власності , витребування майна з незаконного володіння та визнання право власності на належну 1/2 частину майна,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить суд визнати спільною сумісною власністю майно придбане за час перебування у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, а саме:

автомобіль вантажний «DAF», модель ХF 95.380, 2004 року випуску, номер кузова (рами) XLRTE47XS0E651959, державний номерний знак НОМЕР_1;

причіп до вантажного автомобіля SCHMIZ, модель SPR24. державний номерний знак НОМЕР_2, номер кузова (рами) WSMS563, 1999 року випуску;

вантажний автомобіль «DAF», модель ХF 95.430, 2006 року випуску, номер кузова (рами) XLRTE47XS0E729586, державний номерний знак НОМЕР_3;

причіп до вантажного автомобіля НОМЕР_4, номер кузова (рами) WSMS0675, модель 5698, 2003 року випуску.

Крім того, просить суд визнати недійсними дії відповідача ОСОБА_2 щодо складання та подання документів для державної перереєстрації права власності зазначених транспортних засобів на ОСОБА_3, визнати недійсними договори купівлі-продажу зазначених транспортних засобів укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, припинити право власності відповідача ОСОБА_3 на зазначені транспортні засоби, визнати за ОСОБА_1 право власності на належну 1/2 частину майна у зазначених транспортних засобах та витребувати у ОСОБА_3 з незаконного володіння зазначені транспортні засоби.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що зазначені транспортні засоби були придбані під час шлюбу, є спільною сумісною власністю, були відчужені без її згоди, а тому просить суд позовні вимоги задовольнити, що і підтримав представник в судовому засіданні.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник відносно позову заперечують і пояснили, що ОСОБА_2 є фізичною-особою підприємцем, і основним видом його господарської діяльності є - оптова торгівля деревиною.

Для здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_2 необхідні були транспортні засоби, зокрема: вантажні автомобілі з причепами, однак коштів для їх придбання у відповідача не було, оскільки доходи від підприємницької діяльності на той час були незначними.

17 листопада 2014 року відповідач взяв в борг у ОСОБА_4 кошти у розмірі 30 000 доларів США з метою покупки вказаних автомобілів для використання у своїй підприємницькій діяльності, які зобовязався повернути до 18 лютого 2016 року.

Оскільки доходи від підприємницької діяльності суттєво зменшились, ОСОБА_2 не зміг віддати борг за вищевказаною розпискою, у передбачені в ній строки, а вищевказані автомобілі потребували значних витрат на пальне, ремонт, оскільки мали велику кількість несправностей і потреба у використанні цих автомобілів у підприємницькій діяльності відпала тому, ОСОБА_2 15 квітня 2017 року в Територіальному сервісному центрі № 1843 уклав договори купівлі-продажу вищевказаних транспортних засобів з метою повернення частини боргу за рахунок коштів, отриманих за договорами купівлі-продажу.

Відповідачка ОСОБА_3 неодноразово повідомлялась про день , час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилась, надала суду заперечення в якому просить суд розглянути справу у її відсутності.

Третя особа Територіальному сервісному центрі № 1843 неодноразово повідомлялись про день , час та місце розгляду справи, надала суду письмове заперечення відносно пазову та в судове засідання не зявилась, тому судом було ухвалене рішення щодо розгляду справи у відсутності зазначеної особи .

Суд в судовому засіданні заслухавши пояснення сторін їх представників, дослідивши та оцінивши докази наданих сторонами у їх сукупності та письмові заперечення відносно позову, вважає, що даний позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що сторони з 07.06.2003 року по 16 травня 2017 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.6).

16 травня 2017 року шлюб між сторонами за рішенням суду було розірвано (а.с.128-129).

Під час перебування у шлюбі ОСОБА_2 придбав за договором купівлі-продажу від 17 грудня 2014 року вантажний автомобіль «DAF», модель ХF 95.430, 2006 року випуску, номер кузова (рами) XLRTE47XS0E729586, державний номерний знак НОМЕР_3, причіп до вантажного автомобіля НОМЕР_4, номер кузова (рами) WSMS0675, модель 5698, 2003 року випуску, що стверджується записом в договорах купівлі продажу від 15.04.2017 року (а.с.217-220) та 18 травня 2016 року автомобіль вантажний «DAF», модель ХF 95.380, 2004 року випуску, номер кузова (рами) XLRTE47XS0E651959, державний номерний знак НОМЕР_1 за ціною 5000 грн., причіп до вантажного автомобіля SCHMIZ, модель SPR24. державний номерний знак НОМЕР_2, номер кузова (рами) WSMS563, 1999 року випуску за ціною 1000 грн., що стверджується ксерокопією договорів купівлі продажу (а.с. 201-202).

Відповідно до декларацій ОСОБА_1Л за 2014, 2015 та 2016 роки нею задекларовано вантажний автомобіль «DAF», модель ХF 95.430, 2006 року випуск та автомобіль вантажний «DAF», модель ХF 95.380, 2004 року випуску у, як транспортні засоби, що перебувають у власності членів сімї декларанта. Сукупний дохід ОСОБА_1 складає у 2014 році 34927,98 грн., сума коштів на рахунку в банку 9156,59 грн. а членів сімї від підприємницької діяльності 320 000 грн., у 2015 році 51504.24 грн., членів сімї від підприємницької діяльності 280 000 грн., у 2016 році 93004, членів сімї від підприємницької діяльності 295 000 грн. (а.с.164-183).

Зазначені обставини, а саме: доходи ОСОБА_5 та ОСОБА_2 від підприємницької діяльності, договорі купівлі-продажу від 17 грудня 2014 року про купівлю ОСОБА_2 вантажного автомобіль «DAF», модель ХF 95.430, 2006 року випуску, номер кузова (рами) XLRTE47XS0E729586, державний номерний знак НОМЕР_3, причепа до вантажного автомобіля НОМЕР_4, номер кузова (рами) WSMS0675, модель 5698, 2003 року випуску та договори купівлі продажу від 18 травня 2016 року про купівлю ОСОБА_2 автомобіля вантажного «DAF», модель ХF 95.380, 2004 року випуску, номер кузова (рами) XLRTE47XS0E651959, державний номерний знак НОМЕР_1 за ціною 5000 грн. та причіпа до вантажного автомобіля SCHMIZ, модель SPR24. державний номерний знак НОМЕР_2, номер кузова (рами) WSMS563, 1999 року випуску за ціною 1000 грн. вказують на те, що зазначені транспортні були придбані за спільні кошти подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_2. в інтересах сім'ї та є об'єктами права спільної сумісної власності подружжя, оскільки їх фінансовий стан дозволяв придбати транспортні засоби за ціною зазначеною в договорах купівлі-продажу. Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям є спільною власністю чоловіка та дружини (частина 3 статті 61 СК України).

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 укладаючи договори купівлі-продажу транспортних засобів № 1843/2017/419401, № 1843/2017/419539 № 1843/2017/419458 та 1843/2017/419345 від 15 квітня 2017 року в інтересах матери ОСОБА_3 про продаж автомобіля вантажного «DAF», модель ХF 95.380, 2004 року випуску, номер кузова (рами) XLRTE47XS0E651959, державний номерний знак НОМЕР_1, про продаж причепу до вантажного автомобіля SCHMIZ, модель SPR24. державний номерний знак НОМЕР_2, номер кузова (рами) WSMS563, 1999 року випуску, про продаж вантажного автомобіль «DAF», модель ХF 95.430, 2006 року випуску, номер кузова (рами) XLRTE47XS0E729586, державний номерний знак НОМЕР_3, про продаж причепу до вантажного автомобіля НОМЕР_4, номер кузова (рами) WSMS0675, модель 5698, 2003 року випуску, без письмової згоди ОСОБА_1, при цьому знаючи, що на розгляді в суді перебуває позов про поділ майна придбаного за час перебування у шлюбі, він та його мати-відповідач ОСОБА_3 діяли не добросовісно, оскільки остання знала, що дані транспортні засоби є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та останній не мав згоди ОСОБА_1 на відчуження зазначеного майна, оскільки на розгляді в суді перебуває позов про поділ зазначеного майна і що транспортні засоби за договором купівлі-продажу підлягають державної реєстрації.

Згідно із частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Отже, згода одного з подружжя на відчуження спільного сумісного майна, яке підлягає державній реєстрації має бути надана в письмовій формі і відповідати моральним засадам.

Однак відповідно до положень частин першої та другої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку можна зробити висновок, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Факт ненадання згоди на відчуження транспортних засобів ОСОБА_1 та недобросовісності відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 встановлений та наведений вище.

У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам роз'яснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (пункт 3 частини 1 статті 388 ЦК України). За змістом зазначеної норми майно, яке вибуло з володіння власника на підставі недобросовісності відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, слід вважати таким, що вибуло з володіння ОСОБА_1 поза її волею, а тому підлягає витребуванню з незаконного володіння у ОСОБА_3.

Не підлягають до задоволення вимоги позивача в частині визнання дії відповідача ОСОБА_2 недійсними щодо складання та подання документів для державної перереєстрації права власності на ОСОБА_3 на спірні транспортні засобі, оскільки в силу ст. 81 ЦПК України позивачем не надано таких доказів, крім того при визнанні договорів купівлі-продажу транспортних засобів недійсними, така вимога самовиключає таку вимогу.

Крім того, не підлягає до задоволення вимога позивача про припинення права власності на спірні транспортні засоби, оскільки визнання недійсними договорів купівлі-продажу спірних транспортних засобів , припиняє право власності на спірні транспортні засоби, тому дана вимога є також самовиключаючою.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію є фізичною особою - підприємцем (ФОП) з 23.06.2004 року та платником єдиного податку (а.с. 125-126)

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України.

Одним з видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (стаття 320 ЦК України).

Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України.

Так, згідно зі статтею 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

ФОП, який перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме йому при поділі цього майна.

Отже, майно ФОП, яке використовується для його господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Використання зазначеного майна одним з подружжя для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано під час обрання способу поділу цього майна.

Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що майно ФОП може бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя.

А тому відповідно до наведеного суд не бере до уваги доводи відповідача ОСОБА_2 та його представника , що спірні транспортні засобі були особистою власністю ОСОБА_2

Крім того, суду в силу ст. 81 ЦПК України не надано належних і допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_2 придбав спірні транспортні засобі, як фізична особа - підприємець.

Суд не бере до уваги розписку ОСОБА_2 (а.с.127) про взяття в борг коштів у сумі 30 000 доларів США для купівлі "Фур" (спірних транспортних засобів), які на думку відповідача ОСОБА_2 були його особистою власністю, оскільки враховуючи майновий стан ОСОБА_6 та ОСОБА_2, який зазначений у декларація ОСОБА_6 за 2014-2016 роки та відсутність даних про зобовязання фінансового характеру перед третіми особами за цей період, а також договори купівлі продажу від 18 травня 2016 року про купівлю ОСОБА_2 автомобіля вантажного «DAF», модель ХF 95.380, 2004 року випуску, номер кузова (рами) XLRTE47XS0E651959, державний номерний знак НОМЕР_1 за ціною 5000 грн. та причепа до вантажного автомобіля SCHMIZ, модель SPR24. державний номерний знак НОМЕР_2, номер кузова (рами) WSMS563, 1999 року випуску за ціною 1000(одна тисяча) грн., то зазначені обстави вказують на те що у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був достатній фінансовий стан для купівлі спірних транспортних засобів.

Крім того, суд не бере до уваги доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що автомобіль вантажний «DAF», модель ХF 95.380, державний номерний знак НОМЕР_1 2004 року випуску та причеп до вантажного автомобіля SCHMIZ, модель SPR24. державний номерний знак НОМЕР_2, , 1999 року випуску, були їм придбані під час припинення фактичних шлюбних відносин, оскільки в договорах купівлі-продажу транспортних засобів від 15.04.2017 року (а.с.221-224) зазначена дата реєстрації за продавцем - відповідачем ОСОБА_2 23.03.2017 року, однак ці обставини спростовуються ксерокопією договорів купівлі-продажу зазначених транспортних засобів від 18 травня 2016 року в яких зазначена дата придбання 18 травня 2016 року (а.с.201-202).

Керуючись вимогами ст. ст. 7, 10, 13, 89, 141 , 259, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання майна придбаного під час шлюбу спільною сумісною власністю, визнання дій відвідача недійсними, визнання договорів купівлі-продажу недійсними, припинення права власності , витребування майна з незаконного володіння та визнання право власності на належну 1/2 частину майна - задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю майно придбане за час перебування у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а саме:

автомобіль вантажний «DAF», модель ХF 95.380, 2004 року випуску, номер кузова (рами) XLRTE47XS0E651959, державний номерний знак НОМЕР_1;

причіп до вантажного автомобіля SCHMIZ, модель SPR24. державний номерний знак НОМЕР_2, номер кузова (рами) WSMS563, 1999 року випуску;

вантажний автомобіль «DAF», модель ХF 95.430, 2006 року випуску, номер кузова (рами) XLRTE47XS0E729586, державний номерний знак НОМЕР_3;

причіп до вантажного автомобіля НОМЕР_4, номер кузова (рами) WSMS0675, модель 5698, 2003 року випуску.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 1843/2017/419401 від 15 квітня 2017 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про продаж автомобіля вантажного «DAF», модель ХF 95.380, 2004 року випуску, номер кузова (рами) XLRTE47XS0E651959, державний номерний знак НОМЕР_1.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 1843/2017/419539 від 15 квітня 2017 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про продаж причепу до вантажного автомобіля SCHMIZ, модель SPR24. державний номерний знак НОМЕР_2, номер кузова (рами) WSMS563, 1999 року випуску;

Визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 1843/2017/419458 від 15 квітня 2017 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про продаж вантажного автомобіль «DAF», модель ХF 95.430, 2006 року випуску, номер кузова (рами) XLRTE47XS0E729586, державний номерний знак НОМЕР_3;

Визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 1843/2017/419345 від 15 квітня 2017 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про продаж причипу до вантажного автомобіля НОМЕР_4, номер кузова (рами) WSMS0675, модель 5698, 2003 року випуску.

Визнати за ОСОБА_1 право власності належну 1/2 частину майна, а саме:

автомобіль вантажний «DAF», модель ХF 95.380, 2004 року випуску, номер кузова (рами) XLRTE47XS0E651959, державний номерний знак НОМЕР_1;

причіп до вантажного автомобіля SCHMIZ, модель SPR24. державний номерний знак НОМЕР_2, номер кузова (рами) WSMS563, 1999 року випуску;

вантажний автомобіль «DAF», модель ХF 95.430, 2006 року випуску, номер кузова (рами) XLRTE47XS0E729586, державний номерний знак НОМЕР_3;

причіп до вантажного автомобіля НОМЕР_4, номер кузова (рами) WSMS0675, модель 5698, 2003 року випуску.

Витребувати у ОСОБА_3 з незаконного володіння: автомобіль вантажний «DAF», модель ХF 95.380, 2004 року випуску, номер кузова (рами) XLRTE47XS0E651959, державний номерний знак НОМЕР_1;

причіп до вантажного автомобіля SCHMIZ, модель SPR24. державний номерний знак НОМЕР_2, номер кузова (рами) WSMS563, 1999 року випуску;

вантажний автомобіль «DAF», модель ХF 95.430, 2006 року випуску, номер кузова (рами) XLRTE47XS0E729586, державний номерний знак НОМЕР_3;

причіп до вантажного автомобіля НОМЕР_4, номер кузова (рами) WSMS0675, модель 5698, 2003 року випуску.

В решті позову відмовити за безпідставністю.

ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі п.9 ст.5 Закону України "Про судовий збір"

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розміри 2819.20 грн.

Повне рішення суду буде виготовлене на протязі п'яти днів.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Житомирської області через Олевський районний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: ОСОБА_7