Справа № 755/2537/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2018 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Бурячек О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Головний державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кидонь Євген Вікторович, ОСОБА_4, про визнання неправомірними дій та рішень державного виконавця,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись до суду зі скаргою на дії Головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кидонь Є. В., просив визнати неправомірними дії Головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кидонь Євгена Вікторовича при винесенні постанови про скасування процесуального документу від 17.01.2018 року та зобов'язати його скасувати вказану постанову.

Обгрунтовуючи підстави звернення з скаргою до суду, заявник ОСОБА_1 посилається на наступне, що 18 липня 2006 року Дніпровським районним судом міста Києва видано судовий наказ №2-н-119/06 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 заборгованості у сумі 337250,00 грн та судового збору у розмірі 850,00 грн.. 22 червня 2015 року Головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Торбинською О. М. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. 16 грудня 2016 року Головним державним виконавцем Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Торбинською О. М. винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». 17.01.2018 року Головний державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кидонь Є. В., керуючись абзацом 4 частини 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», виніс постанову про скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 17.12.2016 року. Заявник вважає дії державного виконавця щодо винесення постанови від 17.01.2018 року незаконними, оскільки за змістом постанови убачається, що державним виконавцем не вказано найменування відділу; прізвище ім.'я та по батькові начальника відділу; відсутня дата винесення постанови начальником відділу та номер виконавчого провадження, крім того, заявник звертає увагу суду на те, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачу була винесена ще 16 грудня 2016 року, а постанова про скасування даного процесуального документу датована 17 січня 2018 року, тому за навдених обставин є підстави для скасування оскаржуваної постанови.

Під час розгляду справи, судом постановлено ухвалу від 26 березня 2018 року, яка занесено до журналу судового засідання, про залучення до участі у справі у якості заінтересованої особи ОСОБА_4, стягувача в процедурі виконавчого провадження.

Представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_6, в судовому засіданні вимоги підтримав в повному обсязі, просив скаргу на дії державного виконавця задовольнити на підставі доводів, наведених у змісті поданої до суду скарги.

Заінтересована особа - Головний державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кидонь Є. В.в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) не скористався.

Заінтересована особа ОСОБА_4 в судове засідання не з'явися, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виходячи із засад цивільного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження.

Підставою для відкриття виконавчого провадження по виконанню судового рішення є пред'явлений до відповідного відділу державної виконавчої служби виконавчий документ разом із заявою стягувача про відкриття виконавчого провадження.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження». Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

Положеннями статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачені обов'язки і права державного виконавця, зокрема, виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.Державний виконавець має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 січня 2018 року Головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кидонь Євгенієм Вікторовичем винесено постанову про скасування процесуального документа, щодо примусового виконання судового наказу №2-н-119/06, виданого Дніпровським районним судом міста Києва 18.07.2006 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 заборгованості у сумі 438100,00 грн.. (а. с.6).

Скасовано документ «Постанова про повернення виконавчого документа стягувачу» від 17.12.2016 року, що видав Торбинська Оксана Миколаївна при примусовому виконанні судового наказу №2-н-119/06, виданого Дніпровським районним судом міста Києва 18.07.2006 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 заборгованості у сумі 438100,00 грн..

Підставою для винесення постанови від 17.01.2018 року слугувала постанова начальника відділу без зазначення дати винесення постанови, номеру виконавчого провадження, повного найменування посади керівника та його прізвища за положенням абз. 3 ч. 3 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження»

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до абз.1-2, 4 ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.

Таким чином, скасування процесуальних документів (в т.ч. і постанов) в рамках виконавчого провадження у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, є виключною компетенцією начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Службова особа органу ДВС, яка займає посаду старшого державного виконавця, правом скасовувати процесуальні документи в рамках виконавчого провадження, в разі, якщо вони суперечать вимогам закону, законом не наділена.

Граматична помилка це помилка в структурі мовної одиниці, в структурі слова, словосполучення, пропозиції-це порушення будь-якої граматичної норми - словотворчої, морфологічної, синтаксичної.

Арифметична помилка це помилка у визначенні результату підрахунку: пропуск цифри, випадкова перестановка цифр, спотворення результату обчислення у звязку із використанням несправної техніки.

Виходячи з приписів вищенаведеної норми Закону, суд враховує, що винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 17.12.2016 не може вважатися помилкою, в той же час скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу мав право лише начальник відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а не сам державний виконавець, оскільки Законом України «Про виконавче провадження» він не наділений відповідними повноваженнями.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази з приводу того, що Головний державний виконавець Дніпровського районного відділу виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Київ Кидонь Євгеній Вікторович станом на 17.01.2018 року виконував обов'язки начальника відділу та мав відповідні повноваження на скасування постанови.

Крім того, як убачається із змісту оскаржуваного рішення, головним державним виконавцем встановлено: скасування постанови від 17 грудня 17.12.2016 року за постановою начальника відділу, однак в матеріалах справи відсутня постанова керівника органу державної виконавчої служби, як того вимагає абз. 4 ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Дії державного виконавця, його відмова від вчинення певної виконавчої дії, зволікання з вчиненням виконавчих дій, а також відмова у задоволенні заяви про відвід державного виконавця можуть бути оскаржені особами, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до виконання виконавчих дій у встановленому цим Законом порядку.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18 грудня 2009 року № 11 "Про судове рішення у цивільній справі", у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обгрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може грунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України).

У цій частині рішення має міститися обгрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Верховний суд України в ухвалі від 20.01.10 у справі № 6-10798св09 зробив висновок, що справедливий судовий розгляд передбачає також і обгрунтування кожного доводу сторін по суті позову. Інакше має місце порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Цивільного - процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. ( ст. 12 ЦПК України)

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1, заінтересовані особи: Головний державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кидонь Євген Вікторович, ОСОБА_4, про визнання неправомірними дій та рішень державного виконавця,є обґрунтованою, та такою що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 1, 5, 18, 74 Законом України "Про виконавче провадження", п.18 Постанови № 6 від 07 лютого 2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «"Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», , ст.ст. 4, 12, 89, 257, 260, 261, 353, 447, 451 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи: Головний державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кидонь Євген Вікторович, ОСОБА_4, про визнання неправомірними дій та рішень державного виконавця, - задовольнити.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кидонь Євгена Вікторовича щодо винесення постанови про скасування процесуального документу від 17 січня 2018 року в межах процедури виконавчого провадження ВП №47913545.

Скасувати постанову про скасування процесуального документу від 17 січня 2018 року, яка винесена головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кидонь Євгеном Вікторовичем, в межах виконавчого провадження ВП №47913545 щодо примусового виконання судового наказу №2-Н-119/06, виданий 18 липня 2006 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 заборгованості в сумі 438100,00 грн.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

С у д д я