Справа № 161/8403/17
Провадження № 2/161/221/18
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Ярмолюк В.С.

за участю:

представників відповідача ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про вселення, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_5, про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом виселення, визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації

В С Т А Н О В И В:

30.05.2017 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що з 11.06.1994 року перебував у шлюбі з відповідачем ОСОБА_6 Від шлюбу мають сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 У травні 1999 року відповідач поїхала на тимчасову роботу до Італії, на його утриманні залишився малолітній на той час син ОСОБА_7 та неповнолітній син відповідачки від першого шлюбу ОСОБА_6. В 2001 році відповідач приїхала додому і попросила його дати згоду на фіктивне розлучення, ніби-то для отримання документів для проживання в Італії. При цьому відповідач пояснила, що вони і надалі залишаються сімєю, розлучення є тільки формальністю. З того часу стосунки між ними не змінилися, він продовжував виховувати та утримувати дітей, вести спільне господарство. 23.02.2005 року, з метою покращення житлових умов сімї, вони з відповідачем спільно уклали договір на участь у пайовому будівництві на квартиру АДРЕСА_1. Договір на будівництво був укладений на імя відповідача. Квартира у реєстраційній службі також була зареєстрована на імя відповідача. В квартирі за свій рахунок він зробив капітальний ремонт, привів її у стан придатний для проживання, купив меблі. Після закінчення будівельних робіт він з сином ОСОБА_7 вселилися у спірну квартиру та зареєстрували там місце свого проживання. До теперішнього часу він за власний рахунок утримує квартиру та сплачує всі комунальні платежі. У травні 2017 року позивач приїхала додому та поставила йому ультиматум, щоб він терміново виселився з квартири, оскільки власником квартири є вона. Фактично вона вигнала його зі спірної квартири, заявила, що замінює у квартирі замки, щоб він не міг потрапити до квартири. Він був вимушений тимчасово оселитися у своєї тітки за адресою: м. Луцьк, вул. Захарова, 5/27. Він неодноразово звертався до відповідача пояснюючи їй, що має право на користування квартирою, оскільки вселився в неї як член сімї власника, вклав у будівництво свої кошти, зареєстрований та проживає в квартирі з часу її придбання, тобто з 2006 року. Проте, відповідач не бажає пускати його в квартиру. Просить суд вселити його в квартиру АДРЕСА_2, як особу, яка набула право користування жилим приміщенням в зазначеній квартирі.

Відповідач ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3 на обґрунтування вказавши, що у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 вона перебувала з 11.06.1994 року по 20.03.2001 року. Договір у пайовому будівництві на квартиру АДРЕСА_1 вона уклала без участі відповідача. На придбання вказаної квартири вона витратила особисті кошти і отримала свідоцтво про право власності на вказану квартиру 30.05.2006 року, зареєструвала право власності 01.06.2006 року. Таким чином, відповідач не має будь-якого відношення до права власності на спірну квартиру. Для покращення свого матеріального стану вона вимушена була виїхати на заробітки до Реступліки Італія. Оскільки в квартирі залишився проживати їх з відповідачем неповнолітній син ОСОБА_7, відповідач дійсно проживав разом з ним у квартирі, яка належить їй на праві власності. На даний час вона має намір вїхати та постійно проживати в своїй квартирі. Відповідач є їй чужою людиною і своїм проживанням та реєстрацією у квартирі створює їй перешкоди у користуванні своєю власністю. Зважаючи на те, що відповідач не є членом її сімї, не проживає спільно з нею, не веде з нею спільне господарство, вона має всі підстави звернутися з позовною заявою для захисту своїх порушених прав. Просить суд усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням квартирою № 8 по вул.. Чорновола, 22 в м. Луцьку шляхом виселення, визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням та зняти з реєстрації ОСОБА_3

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.07.2017 року зустрічна позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом виселення, визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації була обєднана в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про вселення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 заявлені ним позовні вимоги підтримав, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 не визнав, надав пояснення аналогічні до викладених у первісній позовній заяві. Крім того, позивач суду пояснив, що у травні 2017 року відповідач в телефонному режимі йому повідомила, що має намір приїхати з Італії в м. Луцьк і щоб на час її приїзду він покинув спірну квартиру. Щоб не сваритися з відповідачкою за день до її приїзду він залишив спірну квартиру і переїхав проживати до своєї тітки. Квартиру він залишив тимчасово, хотів дочекатися, коли позивач знову поїде до Італії, щоб повернутися до квартири. Вважає, що він проживав однією сімєю з відповідачем ОСОБА_4 та вів з нею спільне господарство під час її приїзду в Україну. В Україну відповідач приїздить один раз на рік. Той факт, що в Італії відповідач уклала шлюб з іншими чоловіком, на його думку, не спростовує того, що він має сімю з відповідачкою, оскільки вказаний шлюб є фіктивним. Про заміну замків у квартирі він дізнався зі слів сина ОСОБА_7, який повідомив йому, що відповідач поміняла замки на вхідних дверях і заборонила давати йому ключі від них. Спроби вселитися у квартиру до подання позову до суду він не здійснював. До поліції з заявою про створення перешкод відповідачкою щодо його вселення він звернувся в червні 2017 року, тобто після подання позову до суду.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_1 первісні позовні вимоги ОСОБА_3 не визнав, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 І,І. підтримав та пояснив суду, що всі обставини викладені позивачем як у позовній заяві, так і в судовому засіданні не відповідають дійсності. Так, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.06.1994 року по 20.03.2001 року. Після розірвання шлюбу сторони перестали бути однією сімєю. Відповідач ОСОБА_4 виїхала на заробітки до республіки Італії, де уклала шлюб з іншим чоловіком. Твердження позивача про те, що цей шлюб є фіктивним не відповідає дійсності. З 2001 року не є членом сімї ОСОБА_4 вони разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Відповідач ОСОБА_4 приїздить в Україну лише один раз на два роки. Квартира АДРЕСА_1 придбана відповідачкою після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 за її власні кошти, частину з цих коштів їй дав її новий чоловік. Дійсно, під час знаходження відповідачки в Італії позивач проживав у спільній квартирі разом з сином ОСОБА_7, проте він лише як батько виконував свій обовязок щодо виховання та догляду за неповнолітнім сином. Тільки у звязку з цією обставиною і до досягнення сином повноліття ОСОБА_8 був зареєстрований у спірній квартирі. Станом на травень 2017 року домовленості між позивачем та відповідачем закінчилися, відповідач має намір повернутися до України та проживати у належній їй квартирі. Проживання у спірній квартирі та реєстрація в ній позивача створює відповідачці ОСОБА_4 перешкоди у користуванні належним їй нерухомим майном.

Представник відповідача ОСОБА_2 надав суду пояснення по суті аналогічні поясненням наданим представником відповідача ОСОБА_1

Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що вважає первісні позовні вимоги ОСОБА_3 такими, що не підлягають задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_4 таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі, Крім того, вказав, що позивач зі спірної квартири виселився добровільно за 1-2 дні до приїзду ОСОБА_4 ОСОБА_9 сказала позивачу, що повертається в Україну та хоче жити у своїй квартирі. Позивач приїхав до квартири разом зі своїми знайомими та забрав з квартири всі свої речі,а також побутову техніку. У травні 2017 року позивач вселитися у квартиру не намагався, до поліції звернувся вже у червні 2017 року, тобто після того як мати знову поїхала до Італії. Замки на вхідних дверях в квартиру були замінені у червні 2017 року. Позивач неодноразово казав йому, що має намір вселитися в спірну квартиру разом зі своєю новою жінкою.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено що позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.06.1994 року по 20.03.2001 року (а.с. 39).

Від шлюбу сторони мають спільну дитину сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8).

12.02.2004 року ОСОБА_4 в м. Неаполь Республіки Італія уклала шлюб з ОСОБА_9 (а.с. 61-63).

Жодних доказів на підтвердження того, що вказаний шлюб є фіктивним позивачем ОСОБА_3 суду не надано, а тому це таке його твердження суд до уваги не бере.

Квартира АДРЕСА_3 належить на праві приватної власності відповідачці ОСОБА_4 Право власності на вказану квартиру за ОСОБА_4 зареєстроване 01.08.2006 року (а.с. 38).

На день розгляду даної справи судом, право власності на спірну квартиру (її частку) за ОСОБА_3 не визнано.

В квартирі, розташованій за адресою; м. Луцьк, вул. В. Чорновола, 22/8 зареєстровані: відповідач ОСОБА_4 (власник), позивач ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_5 (а.с. 3).

Судом встановлено, що в травні 2017 року позивач ОСОБА_3 добровільно виселися зі спірної квартири та забрав всі свої речі.

Зазначене знаходить своє обєктивне підтвердження, як в показаннях представника відповідача ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_5, так і в показаннях самого позивача ОСОБА_3, наданих в судовому засіданні.

Позивач в судовому засіданні не заперечував, що виселився лише за усним (по телефону) проханням відповідача, ніяких активних дій щодо його виселення відповідач з квартири не вчиняла, до заміни у червні 2017 року замків на вхідних дверях він, при бажанні, мав можливість безперешкодно потрапити до квартири.

Доводи наведені позивачем на підтвердження вимушеності його виселення із спірної квартири, а саме: звернення до поліції з цього приводу, суд до уваги не приймає, оскільки сам позивач повідомив суду, що з такою заявою до правоохоронних органів він звернувся 08.06.2017 року, тобто після звернувся до суду з даним позовом.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуватися ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Одночасно з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб, будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак, за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України, слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16.

Позивач ОСОБА_10 з березня 2001 року, у тому числі на момент набуття відповідачкою ОСОБА_4 права власності на квартиру у 2006 році, а також на момент розгляду судом даної справи, не є членом сім»ї власника житла відповідача ОСОБА_4, а тому відповідач має права вимагати усунення перешкод у користуванні належним їй майном з підстав статей 383 та 391 ЦК України шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації

Проте, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом виселення ОСОБА_3 з квартири не підлягають до задоволення, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_3 з травня 2017 року в спірній квартирі фактично не проживає.

За таких обставин суд приходить до висновку, що первісний позов ОСОБА_3 до задоволення не підлягає, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 є такими? що підлягають частковому задоволенню.

На підставі ст.ст. 383, 391 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про вселення відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом виселення, визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_4 перешкоди у користуванні житловим приміщенням - квартирою № 8 по вул. Чорновола, 22 в м. Луцьку шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття його з реєстрації за вказаною адресою.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 відмовити

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи.. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ріішення в повному обсязі складено 16 квітня 2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_11