Апеляційний суд Житомирської області
Справа №286/1722/17 Головуючий у 1-й інст. Невмержицький С. С.
Категорія 27 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №286/1722/17 за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1,

на рішення Овруцького районного суду Житомирської області, яке ухвалено 18 грудня 2017 року суддею Невмержицьким С.С. у м.Овручі,

в с т а н о в и в :

У червні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду із позовом у якому, посилаючись на невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору №б/н від 02 березня 2010 року, просило стягнути з останнього заборгованість в сумі 94540,45 грн., яка складається з: 18004,13 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 5122,09 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 66436,11 грн.- заборгованість за пенею, 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина), 4478,12 грн. - штрафу (процентна складова).

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 18 грудня 2017 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 02 березня 2010 року в сумі 41130,35 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати зазначене рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

На його думку, суд першої інстанції не врахував його доводів про те, що невстановлені особи у червні 2015 року шахрайським шляхом заволоділи кредитними коштами в сумі 18287,36 грн, списавши їх з його карткового рахунку. За даним фактом відкрито кримінальне провадження. Тому, вважає, що він має бути звільнений від обов'язку погашати заборгованість за кредитним договором. Крім того, ухвалюючи рішення про стягнення процентів та пені, суд не врахував, що підписаною ним анкетою-заявою нарахування пені та її розмір визначено не було, як і не було передбачено право Банку в односторонньому порядку змінювати розмір плати за користування кредитом. Тому вважає безпідставним висновок суду про стягнення з нього процентів за користування кредитом за підвищеною до 42% річних ставкою та пені.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, представники Банку ОСОБА_2 та ОСОБА_3- не визнали, посилаючись на її безпідставність.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається, що 02.03.2010 між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 18500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% на рік на залишок заборгованості, а відповідач прийняв на себе зобов'язання щодо повернення грошових коштів Банку та плати за користування ними.

Такий договір укладено між сторонами шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Своїм підписом відповідач підтвердив, що був повідомлений про зміст цих Умов та про розміщення їх тексту на офіційному сайті Банку, про що зазначено у тексті анкети (а.с. 8-24).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач зобов'язання за кредитним договором не виконав, а тому ухвалив рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості за кредитним договором в сумі 41130,35 грн., з яких: тіло кредиту - 18004,13 грн, відсотки за користування кредитом - 5122,09 грн., пеня - 66436,11 грн.

Суд апеляційної інстанції не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно наданих Банком виписки із карткового рахунку та розрахунку суми заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 до червня 2015 року виконував зобов'язання перед Банком у частині сплати тіла кредиту та процентів за користування ним, які на час укладення договору становили 30% (а.с. 6).

З червня 2015 року відповідач припинив сплату кредиту та процентів за користування ним, у зв'язку із чим станом на 05.06.2017 виникла заборгованість по тілу кредиту - 18004,13 грн., процентам за користування кредитом - 5122,09 грн., пені - 66436,11 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 4478,12 грн. Проценти за користування кредитом з червня 2015 року Банком нараховувались за ставкою 42 % річних (а.с. 7).

Проте, доказів домовленості або належного повідомлення позичальника про підвищення процентної ставки за договором чи визнання її відповідачем шляхом сплати процентів у такому розмірі, Банком суду не надано.

Крім того, підстави для стягнення з відповідача неустойки за порушення зобов'язань за кредитним договором відсутні, у зв'язку з недоведеністю цих вимог. Під час розгляду справи позивачем не надано суду безспірних доказів, які б підтверджували, що саме згідно долучених до позовної заяви Умов і Правил, Тарифів ОСОБА_1 брав на себе зобов'язання зі сплати неустойки (пені і штрафу) або визнавав її розмір.

На зазначені обставини, суд першої інстанції уваги не звернув, та дійшов передчасного висновку про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом за підвищеною Банком в односторонньому порядку процентною ставкою 42 % річних та пені.

Тому, суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове судове рішення про часткове задоволення позову та стягує з відповідача на користь позивача заборгованість по процентам за користування кредитом, виходячи із процентної ставки 30% річних, в сумі 3902,54 грн. та тіло кредиту 18004,13 грн. за період з 28.06.2015 по 05.06.2017, а всього 21906,67 грн.

Посилання ОСОБА_1 у апеляційній скарзі на відсутність в Умовах та Правилах його підпису, не звільняє його від обов'язку повернути проценти за користування кредитними коштами у розмірі, визначеному на момент укладення договору - 30%, оскільки такий розмір процентів він визнав, виконуючи зобов'язання у цій частині.

Доводи ОСОБА_1 про звільнення його від виконання зобов'язання за кредитним договором з огляду на те, що невстановлені особи у червні 2015 року шахрайським шляхом заволоділи його кредитними коштами в сумі 18287,36 грн, списавши їх з його карткового рахунку, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, враховуючи наступне.

Так, відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

У такому випадку встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що йому телефонували невідомі особи, представлялись представниками банку, повідомляли про наявність у нього на рахунку коштів, проте ніякої інформації він їм не надавав. Після надходження на його телефон смс-повідомлень про зняття з його рахунку грошових коштів, за його заявою Банком рахунок було заблоковано. Крім того, щодо незаконного заволодіння його грошовими коштами він звернувся в органи внутрішніх справ.

Матеріалами справи підтверджується, що органами внутрішніх справ 02.07.2015 зареєстровано в ЄРДР кримінальне провадження за заявою ОСОБА_1 щодо заволодіння невстановленими особами шляхом обману 27.06.2015 близько 21 години його грошовими коштами в сумі 18500 грн. По справі триває досудове розслідування.

Разом з тим, із матеріалів, наданих Банком (а.с. 87-95) вбачається, що грошові кошти з карти відповідача були переказані о 20 годині 44 хвилини та 20 годині 47 хвилин 27.06.2015 в сумі 14650 грн. та 2934 грн. через сторонній інтернетресурс шляхом оплати на сайті CARD2CARD UA IPAY. При цьому були введені номер карти, срок, свв2 і це була 3DS транзакція.

Таким чином, переведення коштів було підтверджено введенням смс-коду, який надходить лише на телефонний номер держателя карти. Зазначене свідчить про надання інформації відповідачем третім особам, за допомогою якої вони заволоділи кредитними коштами.

Оскільки, відповідачем не доведено обставин, які спростовують сприяння ним у повідомленні інформації іншим особам, яка дала змогу ініціювати платіжні операції на його картковому рахунку, підстави для звільнення його від обов'язку з погашення заборгованості по кредиту відсутні. Проте, встановлення органами внутрішніх справ осіб, які заволоділи його коштами, не позбавляє його права ставити питання про відшкодування такими особами цих коштів.

Вирішуючи питання нового розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції стягує з відповідача на користь позивача понесені останнім витрати по сплаті судового збору за подання до суду позовної заяви пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 370,75 грн. Крім цього, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені останнім витрати по сплаті судового збору, пов'язані з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, пропорційно розміру задоволених вимог, що становить 1121,72 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 18 грудня 2017 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1, (місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) заборгованість за кредитним договором №б/н від 02 березня 2010 року в сумі 21906,67 грн., з яких 18004,13 грн. - тіло кредиту, 3902,54 грн. - проценти за користування кредитом.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) судовий збір в сумі 370,75 грн.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір в сумі 1121,72 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді:

Повний текст постанови складений 23 квітня 2018 року.