Справа № 279/604/18 У Х В А Л А
Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі: судді Невмержицької О.А., з секретарем Хомутовською М.А., розглянувши в приміщенні суду в м.Коростень скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця та зняття арешту з майна,
Сторони до суду не зявились, скаржник клопотала про розгляд справи за її відсутності, просила скаргу задовольнити. Представники ВАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_2», АТ «Комерційний індустріальний банк» та заінтересованої особи відділу ДВС Коростенського МУЮ заперечень проти скарги не подали, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином.
За таких обставин, суд проводить розгляд справи у відсутність сторін без фіксації технічними засобами, на підставі поданих доказів.
Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.
Відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна (а.с.11) містять данні про те, що 19.07.2010 року за реєстраційним №10046296 на підставі постанови відділу ДВС Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомиській області ОСОБА_2 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, зареєстровано обтяження на все майно, яке належить ОСОБА_1.
У відповідності до вимог ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження і примусового виконання судових рішень є сукупністю дій, визначених у цьому законі органів та осіб, що спрямовані на примусове виконання судового рішення. Стаття 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначає засади виконавчого провадження, як справедливість, неупередженість та обєктивність, а також співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.
На звернення позивача щодо зняття накладеного державним виконавцем арешту вона отримала відмову з посиланням на те, що арешт з майна може бути знятий за рішенням суду (а.с.14).
З наданої відповіді також слідує, що 29.03.2013 року виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання на підставі п.4 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема: «Стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа». Арешт окремо на спірну квартиру не накладався. Оскільки на момент завершення виконавчого провадження документальних підтверджень сплати боргу державному виконавцю надано не було, тому арешт не знімався. Повторно вищевказаний виконавчий документ на виконання не надходив та станом на 31.01.2018 року відкритих виконавчих проваджень про стягнення з ОСОБА_1 у відділі ДВС не перебуває, виконавче провадження знищено у звязку із закінченням строку зберігання.
Стягувачем доказів перебування виконавчого документу на виконанні у відділі державної виконавчої служби, наявності несплаченої заборгованості суду надано не було, доводів скаржника не спростовано.
На підставі ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Згідно із ст.451 ч.2 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця (поновити порушене право заявника).
У відповідності до ст.321 ЦК України право власності на майно є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
З цього слідує, що арешт на майно та заборона на відчуження майна ОСОБА_1, накладена відділом державної виконавчої служби, порушує права скаржника і позбавляє її можливості реалізувати своє право власності. При цьому, підставою для зняття арешту, у відповідності до діючого законодавства, може бути тільки рішення суду.
Приймаючи до уваги викладене, аналізуючи норми закону, суд дійшов висновку, що скарга обґрунтована та підлягає задоволенню, оскільки на теперішній час відпали обставини, які були підставою для накладення вказаного арешту, виконавче провадження закрито, виконавчий документ повернуто, накладений арешт не знятий, що перешкоджає скаржнику реалізувати свої права, як власника, які підлягають захисту в судовому порядку.
Керуючись ст.ст.447-452 ЦПК України, ст.321 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження»,
П О С Т А Н О В И В :
Скаргу задовольнити.
Визнати неправомірною бездіяльність в.о. начальника Коростенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області стосовно не зняття арешту з майна ОСОБА_1, скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні №19100594 винесену 18.05.2010 року старшим державним виконавцем відділу ДВС Коростенського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 та виключити є Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис від 19.06.2010 року за №10046296 про арешт ? частки квартири АДРЕСА_3.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Житомирської області в 15-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складання) ухвали.

Суддя: Невмержицька О.А.