Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 337/3520/17 Головуючий у 1-й інстанції Кучерук І.Г.
Номер провадження 22-ц/778/1038/18 Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2017 року у справі за позовом Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя до ОСОБА_3 про стягнення суми надміру виплаченої пенсії,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2017 року Правобережне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми надміру виплаченої пенсії.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в Правобережному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя та отримує пенсію за віком, призначену з 06.01.1985 року, яка з 01.01.2004 року розрахована за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Після призначення пенсії ОСОБА_3 продовжував працювати, у зв'язку з чим неодноразово звертався до управління за перерахунком пенсії.

У грудні 2016 року за результатами самоперевірки матеріалів пенсійної справи відповідача управлінням встановлено, що після перерахунку пенсії ОСОБА_3 з червня 2006 року страховий стаж для обчислення пенсії, який з 01.06.2006 року становив 38 років 03 місяці 15 днів, було некоректно розраховано в автоматичному режимі за допомогою програмного забезпечення. Відповідно при перерахунках пенсії відповідача у 2009, 2011, 2013 роках в автоматичному режимі за допомогою програмного забезпечення був також невірно розрахований загальний страховий стаж для обчислення пенсії, який з 01.01.2009 року становив 40 років 10 місяців 03 дні, з 01.02.2011 року - 42 роки 10 місяців 03 дні, з 01.02.2013 року - 44 роки 09 місяців 03 дні. Враховуючи, що змінився розрахунок пенсії, змінився її розмір. Тобто, розмір пенсії після приведення у відповідність її розрахунку, у порівнянні за попередній розрахунок, зменшився і з 01.01.2017 року становить 2564,96 грн., при страховому стажі - 43 роки 03 місяці 23 дні (для порівняння - розмір пенсії до коригування її розрахунку станом на 01.12.2016 року становив 2570,95 грн., при загальному стажі - 44 роки 09 місяців 03 дні).

Згідно з Рішенням комісії від 16.12.2016 № 49 про призначення пенсії: в управлінні взято на облік переплату пенсії в сумі 1250 грн. 21 коп., за період 01.01.2008 року по 31.12.2016 року, яка виникла у звязку з тим, що на час виконання розрахунку в автоматичному режимі некоректно розрахований страховий стаж. Про що управлінням і було повідомлено ОСОБА_3 листом-повідомленням від 29.12.2016 № 10429/03 та запрошено до управління для подальшого вирішення питання щодо повернення сум надміру виплаченої пенсії за період з 01.01.2008 року по 31.12.2016 року, в розмірі 1250 грн. 21 коп.

У березні 2017 року ОСОБА_3 перебував на особистому прийомі в управлінні, на якому його було поінформовано про взяття на облік в управлінні суми надміру виплаченої йому пенсії за період з 01.01.2008 року по 31.12.2016 року, зазначено розмір переплати (1250 грн. 21 коп.) та розяснено причини її виникнення. На що, згідно з особистою заявою від 24.03.2017 року відповідач відмовився від добровільного повернення суми надміру виплаченої йому пенсії. На даний час заборгованість з переплати пенсії в сумі 1250 грн. 21 коп. відповідачем добровільно не сплачується.

На підставі викладеного, позивач просив суд, стягнути з ОСОБА_3 суму надміру виплаченої йому пенсії за період з 01.01.2008 року по 31.12.2016 року, в розмірі 1250 грн. 21 коп.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Правобережне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Учасники справи, що беруть участь у справі, повідомлені про місце та час розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення ( судової повістки), які приєднанні до матеріалів справи до апеляційного суду не зявилися, від Правобережного обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя надійшло клопотання в якому останнє прохало розглядати справу без їх участі.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст. 371, ч. 2 ст. 372 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності учасників апеляційного розгляду, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в Правобережному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя та отримує пенсію за віком, призначену з 06.01.1985 р.

29.05.2006 року відповідач звертався до управління з заявою № 583 про перерахунок пенсії за віком, та управлінням проведено перерахунок з 01.06.2006 року. Також ОСОБА_3 звертався за перерахунками 05.01.2009 року, 24.01.2011 року, 24.01.2013 року, та управлінням проводився перерахунок за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 10-21).

Відмовляючи в задоволенні позову Правобережному обєднаному управлінню Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, суд першої інстанції виходив з того, що не встановлено факту недобросовісного набуття ОСОБА_3 коштів в сумі 1250,21 грн., які є пенсійною виплатою, також не встановлено наявності рахункової помилки з боку позивача, а тому відповідно до ст. 1215 ЦК України зазначена сума поверненню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов'язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку недобросовісності з боку набувача.

Безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

Згідно ч. 1 ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Статтею 102 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що пенсіонери зобов'язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Відповідно до ст. 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові стягуються лише у випадку зловживання з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями тощо).

Такий висновок суду узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України, які відображені в постановах Верховного Суду України №6-91цс14 від 02.07.2014 року та №6-151цс13 від 22.01.2014 року, які згідно з ст. 360-7 ЦПК України ( в редакції, чинної на час ухвалення судового рішення) є обов'язковими для судів.

У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач ОСОБА_3 скоїв будь-які зловживання зі свого боку або подав Управлінню недостовірні дані під час нарахування та виплати пенсії.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові № 13 від 24 грудня 1999 року, "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", до лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо.

Позивачем не доведено факту наявності рахункової помилки, не наведено розрахунку, оскільки відсутні докази (наприклад, висновки ревізії, акти перевірок чи службового розслідування тощо), по інформації яких можна було б відстежити шлях та причину виникнення помилки при нарахуванні пенсії та з'ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою як стверджує позивач, а не помилкою, пов'язаною, наприклад, з неналежним виконанням обов'язків службовими особами, відповідальними за обчислення та нарахування пенсії.

Окрім того, пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Рисовський проти України" від 20 жовтня 2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", у справі "Ґаші проти Хорватії" та у справі "Трґо проти Хорватії".

Доводи апеляційної скарги про наявність рахункової помилки та необхідність стягнення з відповідача суми позову на підставі ст.ст. 1212, 1215 ЦК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

У ст. 1215 ЦК України відсутнє визначення поняття "рахункова помилка". У Кодексі законів про працю України міститься згадка про лічильну помилку при виплаті заробітної плати, що на думку колегії суддів є синонімічним до поняття "рахункова помилка".

У постанові Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 2009 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" надається роз'яснення поняттю лічильної (рахункової) помилки - це помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків. До лічильних помилок, наприклад, належить неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період, тощо. Не можуть вважатися ними не пов'язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів.

Як вбачається із матеріалів справи позивачем не доведено, що переплата пенсії сталася внаслідок рахункової помилки та що відповідач набуваючи переплату у сумі 1250,21 грн. діяв недобросовісно.

Не коректне розрахування в автоматичному режимі не може вважатись рахунковою помилкою.

Зобов'язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абз. 2 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не довів факт недобросовісності щодо отримання спірних коштів з боку відповідача.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи, не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції правильно застосував правові норми та ухвалив правильне судове рішення, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи скарги такі висновки не спростовують і зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, яким суд першої інстанції надав належну оцінку.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення буде складено протягом 10 днів.

Головуючий

Судді: