АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2118/18 Справа № 207/3677/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2018 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_2,

відповідач (скаржник) ОСОБА_3

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 серпня 2017 року у складі судді Бистрової Л.О., -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що до 19 липня 1995 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 Від шлюбу мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є інвалідом 2 групи з дитинства. На підставі рішення суду відповідач сплачував аліменти на утримання дитини, але останній потребує стороннього догляду у звязку із чим, вона залишила роботу та на даний час вимушена утримувати його одна. Позивач зазначає, що відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина, не надає.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_4 аліменти на утримання сина у розмірі 1 000 грн. щомісячно до збереження другої групи інвалідності, тобто до 01 січня 2019 року.

РішеннямБаглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 серпня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1 000 грн. щомісячно на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 01 січня 2017 року до збереження другої групи інвалідності, тобто до 01 січня 2019 року. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що згідно положень ст.198 СК

України на відповідача покладено зобов'язання утримувати свого повнолітнього

непрацездатного сина, який потребує такої допомоги та враховуючи наявність у

відповідача можливості надавати матеріальну допомогу, визначив відповідний розмір

аліментів.

У апеляційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до апеляційного суду Дніпропетровської області, ОСОБА_4 посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Судом не враховано його майновий стан та неможливість надання матеріальної допомоги сину. Вважає, що позивач не довела необхідність надання такої допомоги.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Судом встановлено, що сторони до 19 липня 1995 року перебували у зареєстрованому

шлюбі (а.с. 5). Від шлюбу мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.

6), який проживає з матірю та перебуває на її утриманні (а.с. 11).

З наданих позивачем доказів, а саме довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії № 633884 вбачається, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 є інвалідом другої групи з дитинства, вказана група інвалідності встановлена повторно на строк до 01 січня 2019 року, до трудової діяльності не придатний (а.с. 8).

З 01 січня 2011 року ОСОБА_5Д призначена державна соціальна допомога, як інваліду дитинства другої групи у розмірі 1 074 грн. (а.с. 7).

Позивачка не працює, оскільки здійснює догляд за сином, який має інвалідність.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка потребує матеріальної допомоги.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх непрацездатних дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу, згідно з якою звільнення батьків від обовязку утримувати повнолітнього сина чи дочку на підставі ст. 188 СК України не передбачено.

Змістом ст. 201 СК України визначено, що до відносин між батьками і дочкою, сином, щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187,189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

З урахуванням викладених норм права, суд першої інстанції врахував обставини, які підтверджують потреби дитини-інваліда в матеріальній допомозі, перевірив обставини справи та дійшов правильного висновку про стягнення аліментів у розмірі 1 000 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що судом не було враховано його скрутний майновий стан, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і апеляційної скарги, відповідач не подав письмових підтверджень щодо скрутного майнового становища.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про погіршення його здоровя, у звязку із чим він потребує лікування та значних затрат, не заслуговують на увагу, оскільки він не позбавлений права звернутися до суду з позовом у порядку ст.192 СК України.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування до спірних правовідносин ст.46 Конституції України, не заслуговує на увагу, оскільки стосується гарантованого права громадян на соціальний захист, який підлягає захисту, у тому числі в судовому порядку.

Крім того, не заслуговують на увагу посилання апеляційної скарги про незастосування судом Закону України «Про соціальний захист інвалідів» від 21 березня 1991 року, оскільки спростовуються положеннями ст.8 Конституції України, за змістом якої Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про необхідність залучення до участі у справі ОСОБА_5, оскільки в даному випадку позов може подати той з батьків, з ким він проживає (п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

За таких обставин, доводи апеляційної скарги необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

За змістом статті ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального права, а тому відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України рішення суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргуОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_6

ОСОБА_7