Постанова

Іменем України

03 травня 2018 року

м. Київ

справа № 751/9830/16-ц

провадження № 61-12604св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - державне спеціалізоване підприємство «Чорнобильський спецкомбінат»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 та державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильський спецкомбінат» на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 лютого 2017 року в складі судді Цибенко І. В. та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 25 квітня 2017 року в складі суддів: Шитченко Н. В., Бобрової І. О., Мамонової О. Є.,

встановив:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильський спецкомбінат» (далі - ДСП «Чорнобильський спецкомбінат») про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 працював у відповідача на посаді охоронника 4 розряду загону охорони № 1 відділення забезпечення фізичного захисту та охорони об'єктів зони відчуження, проте 15 вересня 2016 року був звільнений із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням чисельності працівників. ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» порушено вимоги трудового законодавства при звільненні позивача, оскільки він мав переважне право на залишення на роботі, а про наявність вакантних посад його було повідомлено несвоєчасно і без зазначення повної інформації про ці посади.

На підставі викладеного ОСОБА_4 просив: поновити його на роботі на посаді охоронника 4 розряду загону охорони № 1 відділення забезпечення фізичного захисту та охорони об'єктів зони відчуження у ДСП «Чорнобильський спецкомбінат»; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 4 000 грн.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 лютого 2017 року позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_5 на посаді охоронника 4 розряду загону охорони № 1 відділення забезпечення фізичного захисту та охорони об'єктів зони відчуження ДСП «Чорнобильський спецкомбінат». Стягнуто з ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 25 200,70 грн (сума визначена без утримання прибуткового податку й інших обов'язкових платежів) та моральну шкоду в розмірі 500 грн. У задоволенні решти позову відмовлено. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. Стягнуто з ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» на користь державни судовий збір у розмірі 1 653,60 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що звільнення позивача відбулось з порушенням вимог частини другої статті 40 та статті 49-2 КЗпП України, оскільки на підприємстві були вакантні посади на які позивач погодився. Крім того, позивачу не були запропоновані всі вакантні на підприємстві посади. Середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15 вересня 2016 року до 06 лютого 2017 року складає 25 200,70 грн.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 25 квітня 2017 року рішення суду першої інстанції змінено в частині визначеного розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зменшено його розмір з 25 200,70 грн до 23 148 грн. У решті рішення місцевого суду залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» 49,42 грн судового збору.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивача звільнено з порушенням норм трудового законодавства, оскільки йому не було запропоновано всі вакантні на підприємстві посади. Позивач погодився на запропоновані йому посади, проте відповідач безпідставно його звільнив. Разом з тим, обраховуючи розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції не врахував, що у ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» запроваджено підсумований облік робочого часу, що відповідно до статей 50, 51 КЗпП України визначає робочий час у годинах. Середньогодинна заробітна плата позивача становила 32,15 грн.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позову та апеляційної скарги, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції, у решті судові рішення залишити без змін.

Касаційна скарга представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 мотивована тим, що під час ухвалення судових рішень судами не враховано всі факти, що є предметом доказування. Місцевим судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про відвід, вказані обставини апеляційним судом також залишені поза увагою. Апеляційним судом не правильно обраховано середній заробіток за час вимушеного прогулу. Судами позбавлено позивача права змінити підставу позову. Також позивач був позбавлений можливості подати заяву про збільшення розміру позовних вимог. Крім того, відповідач надавав суду недостовірну інформацію.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ДСП «Чорнобильський спецкомбінат», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» мотивована тим, що звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства. Позивача попереджено про вивільнення за два місця та запропоновано вакантні посади, проте він не подав заяву про переведення його на конкретну посаду.

У липні 2017 року ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» подало відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6, вказуючи на те, що звільнення позивача відбулося з дотриманням норм трудового законодавства. Рішення суду першої інстанції про визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу є правильним.

У березні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції у незміненій частині та рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суди встановили, що ОСОБА_4 з 13 березня 1995 року працював на різних посадах, пов'язаних з охороною об'єктів, які належали до інфраструктури Чорнобильської атомної електростанції в містах Славутич та Чорнобиль, а 08 грудня 2013 року був переведений охоронником 4 розряду загону охорони № 1 комплексу з охорони об'єктів зони відчуження та фізичного захисту ДСП «Чорнобильський спец комбінат».

ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» 31 березня 2016 року був виданий наказ № 122, відповідно до якого зі штатного розпису підприємства виводилось 306 штатних одиниць відділення забезпечення фізичного захисту та охорони об'єктів зони відчуження.

21 квітня 2016 року позивач був ознайомлений з попередженням про звільнення та пропозицією переведення на інші вакантні посади у разі їх наявності.

Наказом Державного агентства України з управління зоною відчуження від 06 червня 2016 року № 65 припинення здійснення охорони двох об'єктів перенесено на 01 вересня 2016 року.

21 червня 2016 року до штатного розпису ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» були внесені зміни та скорочено 306 штатних одиниць, про що виданий відповідний наказ за № 216.

Попередження про звільнення від 22 червня 2016 року, в якому міститься пропозиція про переведення на вакантні посади, було вручене ОСОБА_5 24 червня 2016 року, про що свідчать його підписи в графах «З попередженням ознайомлений» та «Згоден на переведення на посаду».

30 серпня 2016 року ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» видано наказ № 298, яким внесені зміни до штатного розпису відділення забезпечення фізичного захисту та охорони об'єктів зони відчуження та введено з 01 вересня 2016 року посади в кількості 205 штатних одиниць.

На засіданні профспілкового комітету від 07 вересня 2016 року вирішено дати згоду на звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України ОСОБА_5

Наказом від 12 вересня 2016 року № 563-ос ОСОБА_4 був звільнений з посади охоронника 4 розряду загону охорони № 1 відділення забезпечення фізичного захисту та охорони об'єктів зони відчуження з 15 вересня 2016 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, за скороченням чисельності працівників.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Суди встановили, що 22 червня 2016 року позивач своїм підписом засвідчив, що згоден з переведенням на роботу на іншу посаду.

Суди також встановили, що на підприємстві на час звільнення ОСОБА_5 були вакантні посади охоронників 2 та 3 розряду, які йому не були запропоновані.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

На підставі викладеного суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що звільнення позивача, який погодився на запропоновані вакантні посади, відбулося з порушення норм трудового законодавства, оскільки роботодавцем не вжито заходів для працевлаштування працівника, який погодився з переведенням на іншу роботу чи посаду.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, з дотриманням засад розумності, виваженості та справедливості дійшов обґрунтованого висновку про стягнення моральної шкоди у розмірі 500 грн.

Судом апеляційної інстанції, керуючись положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, вірно визначено середній заробіток за час вимушено прогулу. Разом з тим, апеляційним судом наведено розрахунок при задоволенні грошової вимоги, досліджено його обґрунтованість та правильність.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 щодо порушення судами норм процесуального права під час вирішення справи, оскільки місцевим судом обґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання позивача про відвід судді, вказані обставини також були перевірені судом апеляційної інстанції. Також судами досліджено подані сторонами докази у їх сукупності та їм надана належна правова оцінка.

Доводи касаційної скарги представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6, що суди першої та апеляційної інстанцій позбавили позивача права змінити підставу позову та збільшити розмір позовних вимог не заслуговують на увагу, оскільки в силу вимог частини другої статті 31 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, змінити підставу позову позивач має право до початку розгляду судом по суті шляхом подання письмової заяви. У матеріалах справи відсутні докази, що позивач до початку розгляду справи судом справи по суті подав письмову заяву про зміну підстави позову. Судами відповідно до норми частини першої статті 11 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи, розглянуто справу в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги ДСП «Чорнобильський спецкомбінат», що позивача, який не подав заяву про переведення на вакантну посаду, звільнено з дотриманням норм трудового законодавства, оскільки вжиття заходів для працевлаштування працівника, який погодився на запропоновані вакантні посади, є обов'язком роботодавця.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції у незмінені частині та рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

постановив:

Касаційні скарги представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 та державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильський спецкомбінат» залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 лютого 2017 року в незміненій частині та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 25 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. С. Висоцька В. В. Пророк