Справа № 303/4088/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 квітня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кондора Р.Ю. і ОСОБА_1,

за участю секретаря Пилип Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 02 листопада 2017 року (у складі судді Пак М.М.) за позовом ОСОБА_4 до Страбичівської сільської ради та ОСОБА_3 про визнання незаконним рішенням органу місцевого самоврядування, визнання недійсною і скасування державної реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом у липні 2017 р.

Просив:

-визнати недійсним і скасувати рішення Страбичівської сільської ради 7 сесії 7 скликання №137 від 23.12.2016 р. у частині розгляду заяви ОСОБА_3 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу земельної ділянки у власність», яка розташована в с. Страбичево Мукачівського району, вул. Центральна, 249;

-визнати недійсною і скасувати реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на цю земельну ділянку.

На обґрунтування зазначив, що з 2012 р. є власником житлового будинку № 251 по вул. Центральній у с. Страбичево Мукачівського району Закарпатської області. ОСОБА_3 стала власником житлового будинку по сусідству (№ 249) у 2015 р. Оскарженим рішенням Страбичівської сільської ради затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано ОСОБА_3 у власність земельну ділянку площею 0.2126 га для будівництва та обслуговування указаного житлового будинку. Однак, до цієї земельної ділянки було незаконно включено двір загального користування, унаслідок чого ОСОБА_3 заборонила йому заїзд до житлового будинку. Про виміри земельної ділянки ОСОБА_3 не знав, акту погодження меж суміжних ділянок не підписував.

Вважає свої права як власника суміжної земельної ділянки та користувача двором порушеними.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 02 листопада 2017 р. позов задоволено: визнано недійсним і скасовано рішення Страбичівської сільської ради 7 сесії 7 скликання № 137 від 23 грудня 2016 р. у частині розгляду заяви ОСОБА_3 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості та передачу земельної ділянки у власність», яка розташована за адресою: с. Страбичово, вул. Центральна, 249, Мукачівського району. Визнано недійсною і скасовано реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно указаної земельної ділянки. Вирішено питання судових витрат.

Указане судове рішення мотивоване тим, що спірним рішенням Страбичівської сільської ради порушені права ОСОБА_4 як суміжного землекористувача.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_2 просять скасувати це рішення та ухвалити нове про відмову в позові. Узагальнені доводи скарги зводяться до неналежної оцінки доказів, безпідставного позбавлення ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку, відсутності документів про встановлення сервітуту, недоведеності факту порушення прав ОСОБА_4 як суміжного землекористувача.

Відзиву на апеляційну скаргу решта учасників справи не подали.

У судовому засіданні ОСОБА_4 і його представник адвокат ОСОБА_5, не визнали скарги як безпідставної і просять залишити рішення суду без змін.

Страбичівська сільська рада просить розглянути справу та прийняти рішення на розсуд суду за наявними в ній матеріалами та доказами.

Заява представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи через його участь у розгляді кримінальної справи в суді першої інстанції є необґрунтованою, оскільки в попередньому судовому засіданні (у справі оголошувалась перерва) як ОСОБА_3 так і ОСОБА_2 надали свої пояснення і необхідні, на їх думку, документи та матеріали. Тобто, їх правова позиція у спорі відома та зрозуміла.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення залишенню без змін, із таких мотивів.

Суд першої інстанції установив, що ОСОБА_4 є власником присадибної земельної ділянки площею 0.0834 га по вул. Центральній, 251, у с. Страбичово Мукачівського району (кадастровий номер :10:102:0029) і земельної ділянки площею 0.5215 га для ведення особистого селянського господарства за цією ж адресою (кадастровий номер :10:102:0036). Згідно з актом встановлення (поновлення) на місцевості (в натурі) та погодження меж земельної ділянки в с. Страбичово, вул. Центральна, 251, від 20.12.2013 р. претензій з боку суміжних землекористувачів (землевласників) щодо меж земельної ділянки не заявлено. У цьому ж акті зазначено про сервітут на право проходу-проїзду на користь ОСОБА_4 площею 0.0385 га.

ОСОБА_3 є власником житлового будинку № 249 по вул. Центральній у с. Страбичово на підставі укладеного з ОСОБА_6 і ОСОБА_7 договору купівлі-продажу від 11.08.2015 р. і власником присадибної земельної ділянки площею 0.2126 га (кадастровий номер :10:102:0068) на підставі рішення Страбичівської сільської ради № 137 від 23.12.2016 р., яке прийняте з порушенням вимог ст. 198 ЗК України без погодження меж земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_4

У справі не оспорюються право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на житлові будинки № 249 і № 251 відповідно, право власності останнього на присадибну земельну ділянку площею 0.0834 га, факт встановлення і погодження меж земельної ділянки ОСОБА_4 у грудні 2013 р. (у процесі приватизації) із суміжними землекористувачами ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та право користування останніми присадибною земельною ділянкою по вул. Центральній, № 249, у с. Страбичово.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції через відповідність такого обставинам, які мають значення для справи, нормам матеріального та процесуального права.

Установлені обставини охоплюються сферою земельних правовідносин і регулюються положеннями ЗК Українита іншими нормативно-правовими актами.

Так,згідно з вимогами ст. 186 ч.11, ч.14 ЗК України технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право суборенди, сервітуту, погоджується землевласником та землекористувачем і затверджується особою, яка набуває право суборенди або сервітуту. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності.

За приписами ст. 55 Закону України "Про землеустрій" установлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів і здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Положеннями ст. 198 ЗК України передбачено, що кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану.

Процедура встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі врегульована наказом Державного комітету України із земельних ресурсів, від 18.05.2010за № 376 "Про затвердження Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками".

Тобто, погодження меж земельною ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі громадянам безоплатно земельних ділянок на праві приватної власності.

Установлено та не спростовано, що при виготовленні ОСОБА_3 технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0.2125 га (кадастровий номер :10:102:0068) по вул. Центральній, 249, у с. Страбичово межі земельної ділянки з ОСОБА_4 як суміжним землекористувачем не погоджувались.

При цьому доречно зауважити, що згідно з договором купівлі-продажу домоволодіння від 11.08.2015 р. між ОСОБА_6 і ОСОБА_7 (продавці) та ОСОБА_3 (покупець) домоволодіння, яке продається, розташоване на земельній ділянці площею 0.2116 га(а.с.115).

Окрім того, в акті встановлення (поновлення) на місцевості (в натурі) та погодження меж земельної ділянки в с. Страбичово, вул. Цетральна, 251, Мукачівського району від 20.12.2013 р. (а.с.21) та у збірному кадастровому плані земельної ділянки ОСОБА_4 від 20.12.2013 р. (а.с.74) за підписом, зокрема, сільського голови ОСОБА_8,зазначено про сервітут на право проходу-проїзду на користь ОСОБА_4 площею 0.0385 га.

Наданий у виді ксерокопії до апеляційної скарги ОСОБА_3 акт встановлення (відновлення) на місцевості (в натурі) та погодження меж земельної ділянки за адресою: с. Страбичово, вул. Центральна, 249, Мукачівського району не може бути визнаний належним і достовірним доказом у підтвердження факту погодження меж земельної ділянки ОСОБА_3 всіма суміжними землекористувачами, оскільки такий складений на замовлення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (попередніх користувачів земельної ділянки), не містить дати складення, не проглядаються місцезнаходження і розміри земельної ділянки (а.с.89).

Натомість із наданого представником ОСОБА_3 адвокатом ОСОБА_2, кадастрового плану земельної ділянки за кадастровим номером :10:102:0068 видно, що Страбичівська сільська рада (голова ОСОБА_8І.) надала у власність ОСОБА_3 також ту частину земельної ділянки,щодо якої у технічній документації ОСОБА_4 значився сервітут на право проходу-проїзду на користь останнього площею 0.0385 га (а.с.116).

Наданий ОСОБА_3 під час апеляційного розгляду лист відділу в Мукачівському районі Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області від 23.02.2018 р. про відсутність у державному земельному кадастрі відомостей щодо сервітутного договору на право проїзду-проходу за ОСОБА_4 не може слугувати єдиним і достатнім доказом відсутності такого сервітуту взагалі (а.с.122).

У контексті наведеного висновок суду першої інстанції про порушення прав ОСОБА_4 як суміжного землекористувача при здійсненні ОСОБА_3 приватизації присадибної земельної ділянки є правильним. Орган місцевого самоврядування, затвердивши ОСОБА_3 технічну документацію із землеустрою, не вжив необхідних заходів для дотримання прав та інтересів суміжних власників земельних ділянокі майна.

У звязку з цим доводи апеляційної скаргиз приводу відсутності документів про встановлення сервітуту та недоведеності факту порушення прав ОСОБА_4 як суміжного землекористувача є необґрунтованими.

Твердження ОСОБА_3 про безпідставне позбавлення її судом права власності на земельну ділянку (без зазначення розмірів і реєстраційного номеру), оскільки вона придбала таку від ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу домоволодіння від 11.08.2015 р., суперечить п.8 цього договору та суті спірних правовідносин, предметом доказування у яких є не сама земельна ділянка, а рішення органу місцевого самоврядування.

Доводи апеляційної скарги пропорушення судом першої інстанції норм процесуального права (ст.ст. 10, 60 ЦПК у попередній редакції) і розгляд справи за відсутності сторін не дають підстав для скасування рішення суду як суперечні обставинам справи, письмовим доказам і процесуальним документам.

За результатами розгляду апеляційної скарги та відповідно до вимог ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення.

2.Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 02 листопада 2017 року залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4.Повне судове рішення складено 06 квітня 2018 року.

Судді: