Постанова

Іменем України

04 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 755/30334/14-ц

провадження № 61- 4470св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Стрюкової ІриниОлександрівни нарішення Дніпровського районного суду м. Києва у складі судді Савлук Т. В. від 28 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Качана В. Я., Шиманського В. Й., Кравець В. А., від20 квітня 2016 року

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося до суду з позовом до

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 12 лютого 2008 року між відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» (правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ «КБ «Надра») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 229 576, 98 доларів США, в порядку та на умовах, визначених договором, за сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,69 % на місяць, зі строком повернення до 12 лютого 2027 року, а позичальник зобов'язувався погашати кредит та сплачувати проценти по кредиту, та повністю погасити заборгованість та сплатити за кредитом до його закінчення. Цього ж дня на забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором було укладено договори поруки між ПАТ «КБ «Надра» та

ОСОБА_3, а також між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_4

Проте у порушення умов кредитного договору, відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, допустив прострочення платежів, внаслідок чого утворилася заборгованість.

З урахуванням викладеного ПАТ «КБ «Надра» просило стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 331 920, 47 доларів США, що за національним курсом Національного банку України станом на 13 січня 2014 року становить

2 653 040, 34 грн, з яких: заборгованість по основній сумі кредиту -

220 761, 44 доларів США, що за національним курсом Національного банку України станом на 13 січня 2014 року становить 1 764 546,19 грн; заборгованість за відсотками - 111 159, 03 доларів США, що за національним курсом Національного банку України станом на 13 січня 2014 року становить

888 494, 15 грн; та штрафні санкції за порушення умов кредитного договору від 12 лютого 2008 року у вигляді пені та штрафу у розмірі 365 565, 46 грн, з яких: пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань по договору - 182 064, 58 грн; штраф за порушення вимог кредитного договору - 183 500, 88 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року в задоволенні позову ПАТ «КБ «Надра» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «КБ «Надра», суд першої інстанції виходив із того, що правовідносини між сторонами врегульовано в позасудовому порядку, тому підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення кредитної заборгованості відсутні.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив з того, що ОСОБА_2 виконав взяті на себе зобов'язання щодо позасудового врегулювання спору, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

У травні 2016 року ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію подалодо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 додаткової угоди про позасудове врегулювання спору. Усі домовленості між позивальником та банком мають укладатися у письмовій формі, недотримання якої не створює юридичних наслідків.

У липні 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали доВищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу,в яких зазначено, що рішення судів є законними і обґрунтованими, а доводи касаційної скарги не стосуються предмету позову та основані на формальних і безпідставних міркуваннях, не підтверджених фактичними даними і правовими нормами.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

22 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте вказаним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 12 лютого 2008 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 229 576, 98 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 13,69 % на місяць строком до 12 лютого

2027 року.

12 лютого 2008 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_3 поручився за виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором від 12 лютого 2008 року.

Цього ж дня між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_4 поручилася за виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором від 12 лютого 2008 року.

Згідно пункту 4.2.4 кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс чергові мінімально необхідні платежі у термін, визначений пунктом 3.3 цього договору, а також якщо не оформлено договір іпотеки, що визначений у пункті 2.1.3 цього договору, у строк визначений цим договором.

Відповідно до пунктів 5.2, 5.3 кредитного договору вбачається, що у випадку прострочення виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений пунктом 3.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. У разі порушення позичальником вимог пункту 4.3 за виключенням пунктів 4.3.8 та 4.3.9 цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10 % від суми кредиту, визначеної у пункті 1.1 цього договору, за кожен день.

ОСОБА_2 було погашено частину заборгованості за кредитним договором у розмірі 52 181 доларів США.

Згідно з протоколом засідання комітету по роботі з проблемною заборгованістю ПАТ «КБ «Надра» від 05 липня 2011 року погоджено питання взяття на баланс банку майна позичальника, а саме: квартиру АДРЕСА_1 у

с. Чайки Києво-Святошинського району Київської області та машиномісце за адресою: АДРЕСА_2, та самостійне погашення банком залишку заборгованості за рахунок вказаного майна, експертна вартість якого становить 85 500 грн та самостійне погашення позичальником частини заборгованості в розмірі

388 732,20 грн.

Відповідно до акта прийому-передачі від 01 березня 2012 року ОСОБА_2 передав, а ПАТ «КБ «Надра» в особі начальника відділу організації претензійно-позовної роботи по кредитам із забезпеченням в районному управлінні Управління проблемних активів із забезпеченням ДПАРБ отримав оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно, а саме, квартиру АДРЕСА_2 та машиномісце за адресою: АДРЕСА_2.

10 квітня 2012 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу

ОСОБА_6

19 серпня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А. М. вчинено виконавчий напис щодо звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_2 та машиномісце за адресою: АДРЕСА_2, в рахунок задоволення вимог кредитора на загальну суму 3 027 790,20 грн.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно з частиною першою 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє його від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 23 червня 2015 року № 6-1206цс15.

У пункті 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту.

У разі звернення кредитодавця до суду після вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки з вимогою про стягнення кредитної заборгованості суд має з'ясувати питання про виконання виконавчого напису і з урахуванням цього вирішити спір на підставі чинного законодавства та умов кредитного договору.

Наведеного суд апеляційної інстанції не врахував та дійшов передчасного висновку про врегулювання спору між сторонами у позасудовому порядку, оскільки не звернув уваги на положення частини третьої статті 10 ЦПК України 2004 року, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому суд апеляційної інстанції належним чином не встановив усі фактичні обставини, що мають суттєве значення належним чином не перевірив чи реалізовано предмет іпотеки та чи погашено кредит за рахунок реалізації предмета іпотеки.

Крім того, відповідно до пункту 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, зокрема, що кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю.

Проте апеляційний суд на вказане не звернув уваги та не дав належної оцінки доводам ПАТ «КБ «Надра» про відсутність укладених між сторонами додаткових угод до кредитного договору щодо затвердження нового графіку погашення заборгованості, що передбачено протоколом від 26 липня 2011 року засідання комітету по роботі з проблемною заборгованістю роздрібного бізнесу у ПАТ «КБ «Надра».

Отже, апеляційний суд у порушення статей 212-214, 303, 315 ЦПК України не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, належним чином не перевірив правильності й справедливості рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Стрюкової Ірини Олександрівни задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києвавід 20 квітня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк