Справа № 483/2011/17
Провадження № 2/483/87/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2018 року м.Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі: головуючого - судді Куцарова В.І.,

за участю секретаря судового засідання Басової Н.Г.,

за участю позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Очакові Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 16 травня 2017 року до неї звернувся відповідач ОСОБА_3 з проханням позичити гроші в сумі 40000 грн. на придбання господарства. Знаючи відповідача, вона вирішила йому допомогти та погодилася позичити йому кошти за умови повернення до 16 жовтня 2017 року. На підтвердження передачі грошей відповідач власноруч написав розписку та зазначив терміни повернення частково коштів. На виконання умов даної розписки, відповідач повернув 3000 грн., однак в подальшому свої зобов'язання в повному обсязі не виконав. Вона неодноразово зверталася до нього з вимогою повернути гроші, однак відповідач гроші не повертає. Посилаючись на викладене, просила стягнути з відповідача на свою користь 36000 грн. В подальшому позов уточнила, та просила стягнути 37000 грн.

У судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_4 позов підтримали у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 позов визнав не визнав. Вказав суду, що у березні 2017 року отримав у позивачки гроші у сумі 20000 грн. для придбання худоби, та які повинен був повернути у травні 2017 року. Однак у зв'язку з скрутним фінансовим становищем та тяжкими пологами дружини, яка на той час знаходилась у пологовому будинку разом з новонародженою дитиною, він був не в змозі повернути борг. Розписка написана їм на суму 40000 грн. у зв'язку неможливістю повернути кошти у зазначений термін.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. А також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, порушення, невизнання, оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення кожної особи до суду за захистом свого особистого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 16 травня 2017 року відповідач взяв у борг у позивачки гроші в сумі 40000 грн., для придбання господарства, які зобов'язався повернути до 16 жовтня 2017 року згідно зазначеного графіку, що підтверджується наданою розпискою (а.с. 39).

Згідно розписки від 23 червня 2017 року, наданої представником позиваки ОСОБА_4, останній отримав від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 3000 грн. в рахунок боргу за придбання худоби, отриманий від ОСОБА_1 (а.с.62).

Крім того, згідно розписки від 19 липня 2017 року ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_3 2000 гривень(а.с.№ 63).

Таким чином, відповідачем повернуто позивачці лише 5000 грн.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні вказала, що у січні 2017 року відповідач вселився в будинок, що належить ОСОБА_1 В березні 2017 року він позичив у останньої 20000 грн. на придбання господарства, потім ще 5000 грн. на сплату боргів за спожитий газ та світло, а в травні 2017 року, коли дружина потрапила до пологового будинку і потрібні були кошти, відповідач позичив ще 15000 грн. Все це їй розповіла ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що від ОСОБА_1 довідалася, що відповідач позичив у неї 20000 грн. на придбання господарства і 15000 грн. на лікування дружини.

Свідок ОСОБА_7 вказала, що від самої ОСОБА_1 довідалася, що остання позичила відповідачеві гроші на придбання господарства, потім ще 5000 грн., а коли ОСОБА_9 (дружина відповідача) потрапила до лікарні, ще 15000 грн.

Свідок ОСОБА_9 вказала, що її чоловік та ОСОБА_1 уклали договір про наміри придбати будинок. В лютому 2017 року вони всією сім'єю заїхали для проживання в будинок. В травні 2017 року ОСОБА_1 дала їм 20000 грн. на придбання господарства. З квітня по червень 2017 року вона перебувала у лікарні у зв'язку з тяжкими пологами. Також пояснила суду, що вони з чоловіком віддавали гроші ОСОБА_1 неодноразово, а саме двічі по 200 доларів США, 2000 грн., 3000 грн., 4000 грн. Сама вона віддала ОСОБА_1 особисто чотири тисячі гривень в рахунок боргу з 20000 грн.

За вимогами ст.1046 ЦК України за договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 р. по справі № 6-79цс14 за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Висновок Верховного Суду України, викладений у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, зазначає, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору (ст. 526 ЦК України).

Отже факт перебування у позивача оригіналу розписки, яка надана суду (а.с. 39), свідчить про отримання відповідачем від позивачки 16 травня 2017 року позики у сумі 40000 грн. зі строком повернення до 16 жовтня 2017 року.

Відтак суд відхиляє доводи відповідача про отримання ним лише 20000 грн.

Судом не приймаються твердження відповідача про те, що розписка про отримання їм коштів у сумі 40000 грн. написана ним з загрозою насильства, так як в матеріалах справи міститься лише висновок № 1644 з Очаківського ВП ГУНП в Миколаївської області про результати розгляду заяви від 31 серпня 2017 року, з якого вбачається, що ОСОБА_9 звернулася до чергової частини Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області з проханням провести роз'яснювальну профілактичну бесіду з ОСОБА_1, яка пригнічує її та не дає змоги проживати в с.Іванівка. За результатами даного повідомлення ознак, які б підтвердили наявність адміністративного правопорушення на момент перевірки звернення ОСОБА_9 до органів поліції встановлено не було. Також розписка про отримання коштів у сумі 40000 грн. була написана відповідачем ОСОБА_3 16 травня 2017 року, а звернення до поліції відбулося лише 31 серпня 2017 року.

Також в судовому засіданні при огляді оригіналу розписки від 16 травня 2017 року відповідач ОСОБА_3 підтвердив той факт, що гроші у сумі 200 доларів США (17.02.2017 р.), 200 доларів США (08.04.2017 р.), 4000 грн.(травень 2017 р.) та 3000 грн. (червень 2017 р.) віддавались ним особисто ОСОБА_1 за договором про завдаток (між фізичними особами) від 17 січня 2017 року в рахунок викупу будинку, про що міститься його особистий підпис у розписці на звороті.

Також судом не приймаються твердження позивачки про те, що розписка про отримання нею коштів у сумі 2000 грн. від 19.07.2017 року та самі гроші отримані для сплати комунальних послуг та приведення домогосподарства в попередній стан, так як у всіх попередніх розписках зазначено, за що саме от римані кошти.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення суми боргу за договором позики є обґрунтованими, такими та підлягають частковому задоволенню в сумі 35000 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, викладене, з відповідача підлягають стягненню судові витрати на користь держави, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, заборгованість за договором позики від 16 травня 2017 року в сумі 35000 (тридцять п'ять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на корись держави судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок гривень).

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної

скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної

скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги

рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Повний текст рішення виготовлено 11 квітня 2018 року.

Суддя