Справа № 180/429/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2018 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Нанічкіної Н.М.,

з секретарем судового засідання Ганоченко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Марганець в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтувавши його тим, що 10 квітня 2015 року вона передала під розписку 8000 гривень відповідачу, яка зобовязалася повернути їй всю суму позики до 10 квітня 2016 року. Коли настав час повертати грошові кошти, ОСОБА_2 повідомила, що борг не поверне. 15 лютого 2018 року відповідачу запропоновано досудове врегулювання спору, але пропозицію було проігноровано. У звязку з тим, що борг за договором позики до теперішнього часу не повернуто, просить стягнути з ОСОБА_2 на її, ОСОБА_1, користь 13288 гривень, зокрема, 8000 гривень заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 2088,00 гривень за період 10 квітня 2016 року по 10 квітня 2018 року. Крім того, просить стягнути 20% річних за період простроченого зобовязання, що становить 3200,00 гривень, а також судові витрати.

Відповідач повідомлена про час та місце розгляду справи належним чином. Відзиву на позовну заяву, заяв і клопотань до суду не надала.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та наведені у позовній заяві доводи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Дослідивши та проаналізувавши докази, що містяться в матеріалах справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено судом, 10 квітня 2015 року ОСОБА_2 взяла у ОСОБА_1 в борг 8000,00 гривень і зобовязалася повернути дану суму грошей до 10 квітня 2016 року (а.с.21).

Станом на день предявлення позову термін повернення займу минув, і як зазначає позивач в своєму позові гроші відповідачем не повернуто.

Стаття 1046 ЦК України визначає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та порядку, що встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ч.1 ст.1050 ЦК).

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

ОСОБА_2 своєчасно, тобто в термін до 10 квітня 2016 року, не повернула ОСОБА_1 суму позики, тому зобовязана сплатити останній суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Розрахунок інфляційних витрат.

Інфляційні витрати за період з 10 квітня 2016 року по 10 квітня 2018 року:

Рік, місяцьІндекс інфляції (за даними Міністерства фінансів України)Розмір інфляційних витрат
Квітень-грудень 2016 року, в тому числі:110,2816
Квітень, 21 день103,5280
Травень100,18
Червень99,8-16
Липень99,9-8
Серпень99,7-32
вересень101,8144
Жовтень102,8224
Листопад101,8144
Грудень100,972
2017 рік, в тому числі:113,71096
Січень101,188
Лютий101,080
Березень101,8144
Квітень100,972
Травень101,3104
Червень101,6128
Липень100,216
Серпень99,9-8
Вересень102,0160
Жовтень101,296
Листопад100,972
Грудень101,080
Січень-березень 2018 року, в тому числі:103,5280
Січень101,5120
Лютий100,972
Березень101,188
Квітень, 10 днівСтаном на 16 квітня 2018 року не визначений -
РАЗОМ 2192,00

Також, відповідно до ст.625 ЦК України з відповідача необхідно стягнути 3% річних, що становить 480,00 грн., зокрема:

з 10 квітня 2016 року по 09 квітня 2017 року: 8000 х 3% = 240,00 грн.

з 10 квітня 2017 року по 09 квітня 2018 року: 8000 х 3% = 240,00 грн.

Разом з тим, в задоволенні вимог позивача про стягнення з ОСОБА_2 20% річних за прострочення виконання грошового зобовязання необхідно відмовити, оскільки позивачем не обґрунтовано такий розмір річних та не зазначено норми матеріального права, на підставі якої його обчислено.

Таким чином, суд вбачає законні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача за договором позики 10672,00 грн., а саме:

- борг в розмірі 8000,00 грн.;

- 3% річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 480,00 грн.;

- інфляційні втрати в розмірі 2192,00 грн.;

Крім того,згідно з положеннями ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, що складаються з:

- 800 грн. послуги адвоката, що підтверджено квитанцією про сплату грошових коштів адвокату ОСОБА_3;

- 704,80 грн. судового збору,

які підтверджені належними доказами.

Враховуючи викладене, керуючись статтями ст.ст.12, 13, 77-81, 141, 259, 263-265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП невідомий, паспорт серія АК 176590, виданий Марганецьким МВ УМВС України в Дніпропетровській області 16 червня 1998 року, зареєстрована та мешкає: Дніпропетровська область, м.Марганець, вул.Бульварна, 3/30) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1, паспорт серія АК 322717, виданий Марганецьким МВ УМВС України в Дніпропетровській області 13 жовтня 1998 року, мешкає: Дніпропетровська область, м.Марганець, вул.Київська, 147/49) заборгованість за договором позики 10672 гривень, яка виникла станом на 10 квітня 2018 року і складається з боргу в розмірі 8000 гривень, 3% річних 480 гривень, інфляційних витрат 2192,00 гривень, а також судові витрати у розмірі 1504,80 гривень, разом 12176 (дванадцять тисяч сто сімдесят шість) гривень 80 копійок.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Марганецький міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20 квітня 2018 року.

Суддя: Н. М. Нанічкіна