Справа № 2а-4223/2011
УХВАЛА

іменем України

17 квітня 2018 року , м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Попової О.М.,

за участю секретаря судового засідання Крикунової Т.В.,

розглянувши питання про відновлення втраченого провадження по адміністративній справі № 2а-4223/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Ленінської районної в м. Луганську ради та ОСОБА_2 Державного казначейства України в Луганській області про визнання дій протиправними та стягнення недоплаченої одноразової щорічної допомоги на оздоровлення особі, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Сватівського районного суду Луганської області із заявою про видачу дублікату виконавчого листа по справі № 2а- 4223/11 від 14 березня 2012 року виданого Ленінським районним судом м. Луганська про зобовязання ОСОБА_2 праці та соціального населення Ленінської районної в м. Луганську ради здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення передбачену статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2011 рік в розмірі 5 (пяти) мінімальних заробітних плат з урахуванням вже проведеної виплати.

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 20 листопада 2017 року дана справа про видачу виконавчого листа була зупинено та ініційовано питання про відновлення втраченого судового провадження.

Суд зазначає, що у зв'язку з відсутністю доступу до будівлі Ленінського районного суду м. Луганська за адресою: м. Луганськ, вул. Новосьолова, 2, на даний час вказана справа у суді відсутня.

На підставі розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 2710/38-14, справи, підсудні Ленінському районному суду м. Луганська підсудні Сватівському районному суду Луганської області.

В судове засідання учасники справи не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені.

Відповідно до ст. 384 Кодексу адміністративного судочинства України, відновлення повністю або частково втраченого судового провадження в адміністративній справі, закінченій ухваленням судового рішення або в якій провадження закрите, проводиться в порядку, встановленому цим Кодексом.

Втрачене судове провадження в адміністративній справі може бути відновлене за заявою осіб, які беруть участь у справі, або за ініціативою суду, що визначено ч. 1 ст. 385 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ч. 1, 2 ст. 390 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі зібраних і перевірених матеріалів справи суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого провадження повністю або частково, яку, на його думку, необхідно відновити. В ухвалі суду про відновлення втраченого провадження зазначається, на підставі яких конкретних даних, поданих до суду і досліджених у судовому засіданні за участю всіх учасників адміністративного процесу з втраченого провадження, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувалися судом і які процесуальні дії вчинялися з втраченого провадження.

Дослідивши матеріали справи, надані ОСОБА_3 до заяви про видачу дубліката виконавчого листа, суд вважає за можливе відновити втрачене судове провадження, зокрема в частині постанови Ленінського районного суду м. Луганська від 19 серпня 2011 року (суддя Кравченко Н.О., справа № 2а-4223/11).

Згідно АСДС Д-3 Ленінського районного суду м. Луганська, яка закріплена за Сватівським районним судом Луганської області, адміністративна справа за № 2а-4223/11 розглядалась судом та за результатами розгляду була ухвалена постанова від 19 серпня 2011 року якою позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Ленінської районної в м. Луганську ради та ОСОБА_2 Державного казначейства України в Луганській області про визнання дій протиправними та стягнення недоплаченої одноразової щорічної допомоги на оздоровлення особі - задоволено. До судового засідання особи, що брали участь у справі, не зявились, про дату, час та місце розгляду питання про відновлення втраченого провадження повідомлялись судом належним чином. На підставі ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд дійшов висновку про можливість розгляду вказаного питання у письмовому провадженні. За приписами ст. 384 Кодексу адміністративного судочинства України відновлення повністю або частково втраченого судового провадження в адміністративній справі, закінченій ухваленням судового рішення або в якій провадження закрите, проводиться в порядку, встановленому цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 389 КАС України при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги: частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо); документи, надіслані (видані) адміністративним судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи; будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; відомості Єдиного державного реєстру судових рішень; дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел. Частиною 1 ст. 390 КАС України передбачено, що на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість відновлення втраченого судового провадження в частині постанови Ленінського районного суду Луганської області від 19 серпня 2011 року.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість відновлення втраченого судового провадження в частині постанови Ленінського районного суду Луганської області від 19 серпня 2011 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 248, 256, 384, 386, 389, 390 КАС України, суд,

ухвалив:

Відновити втрачене судове провадження в адміністративній справі № 2а-4223/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Ленінської районної в м. Луганську ради та ОСОБА_2 Державного казначейства України в Луганській області про визнання дій протиправними та стягнення недоплаченої одноразової щорічної допомоги на оздоровлення особі в частині постанови суду від 19 серпня 2011 року:

«справа № 2а- 4223/11

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 серпня 2011 року Суддя Ленінського районного суду м. Луганська Кравченко Н.О. розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Ленінської районної в м. Луганську ради та ОСОБА_2 Державного казначейства України в Луганській області про визнання дій протиправними та стягнення недоплаченої одноразової щорічної допомоги на оздоровлення особі,-

В С Т А Н О В И В :

09 червня 2011 позивач звернулася до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Ленінської районної в м. Луганську ради та ОСОБА_2 Державного казначейства України в Луганській області про визнання дій протиправними та стягнення недоплаченої одноразової щорічної допомоги на оздоровлення особі, мотивуючи тим, що вона є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а тому відповідно до ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних зваробітних плат, однак відповідач у 2011 році виплатив вказану допомогу в розмірі, значно меншому аніж передбачено законом, чим грубо порушив права позивача .

Представник відповідача ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Ленінської районної в м. Луганську ради у судове засідання не зявився. Заступник Начальника управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_4 направив до суду свої письмові заперечення, відповідно до яких позов не визнав, заперечував проти його задоволення, вказав, що відповідно до ст. 63 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи фінансування витрат, повязаних з реалізацією цього закону, здійснюється за рахунок Державного бюджету. Виконання зазначеного закону, у тому числі в частині виплат у розмірах, встановлених від мінімальної заробітної плати, залежить від фінансування ресурсів доходної частини Державного бюджету України. Згідно з бюджетними призначеннями Кабінет Міністрів України встановлює розмір окремих видів компенсацій та допомоги, зокрема Постановою КМУ від 12.07.2005 року № 562 Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи . Збільшення розміру виплат, передбачених законом, можливе за умови суттєвого збільшення фінансування з державного бюджету, який приймається Верховною Радою України. Відповідно до ст. 11 Закону України Про Державний бюджет України на 2011 рік затверджені бюджетні призначення головним розпорядникам коштів Державного бюджету України на 2011 рік у розрізі відповідальних виконавців за бюджетними програмами.

В заперечені також зазначив , що позивачці у лютому 2011 року було нараховано та виплачено щорічну допомогу на оздоровлення за 2011 рік в сумі 120 гривень. В задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі та справу розглянути за його відсутності.

Представник Головного управління Державного казначейства України в Луганській області в судове засідання також не з»явився, надав суду заперечення, в якому просив у задоволенні позовних вимог позивачки відмовити та справу розглядати без їхньої участі.

На підставі того, що сторони подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, суддя розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суддя, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Ленінської районної м. Луганську ради , оскільки має статус особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (Категорія-1), що підтверджується посвідченням серії А №007250, вкладкою до посвідчення № 122746 від 26 лютого 2002 р. (а.с. 6).

23.05.2011 року позивачка звернулася до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Ленінської районної в м. Луганську ради з заявою про нарахування та виплату одноразової допомоги на оздоровлення, відповідно до ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи , проте відповідачем зазначена допомога була призначена та нарахована їй в розмірі 120 грн., відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, якою встановлено такий розмір щорічної допомоги на оздоровлення.

В листі ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Ленінської районної в м.Луганську ради № 09/2241 від 25.05.2011 року, зазначено, що ОСОБА_1, як учаснику ліквідації наслідків аварії Чорнобильської катастрофи 1 категорії, виплачена щорічна одноразова допомога на оздоровлення за 2011 рік в розмірі 120,00 грн.

Суддя, повно і всебічно зясувавши обставини адміністративної справи, дослідив надані сторонами докази, дійшов висновку, що відповідачем були порушені, передбачені ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофиправа особи, в інтересах якої поданий позов, в зв'язку з чим вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обовязки громадянина.

Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року в супереч Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи , якій встановив конкретні розміри усіх доплат, пенсій та компенсацій як величину, кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати, визначену законом на час здійснення виплати, установлені конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі.

Між тим, з моменту прийняття вказаної постанови встановлені нею розміри одноразової компенсації залишалися незмінними, у той час як Верховною Радою України неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати, щорічно затверджувався новий державний бюджет.

Суддя вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, оскільки правова норма про розмір одноразової компенсації, встановлений ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи були діючі, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, при вирішенні даного спору підлягає застосуванню ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а не постанова Кабінету Міністрів України.

Згідно статті 71 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи , дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Як встановлено, у відповідності до ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року N 796-XII ОСОБА_1, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС 1 категорії має право на отримання щорічної грошової допомоги на оздоровлення, що дорівнює пяти мінімальним заробітним платам. Постановою КМУ від 12.07.2005 року № 562 Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачений інший розмір такої допомоги, що дорівнює 120,00 грн. та відповідає сумі, яка була сплачена позивачці ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Ленінської районної в м. Луганську ради , як щорічна компенсація на оздоровлення за 2011 рік.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, враховуючи пріоритетність законів над підзаконним актами, позивачка має право на допомогу на оздоровлення у 2011 в розмірі, встановленому вищезгаданим Законом, а не постановою КМУ.

Крім цього, відсутність бюджетного фінансування на виплату, передбаченої Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи допомоги, не може бути поставлено у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі Кечко проти України).

Згідно постанови КМУ від 30.05.2007 р. № 790 Про затвердження типових положень про Головне управління праці та соціального захисту населення обласної, Київської міської, управління правці та соціального захисту населення Севастопольської міської і про управління праці та соціального захисту населення районної, районної у м. Києві та Севастополі державної адміністрації призначення та виплата соціальної допомоги, компенсацій та інших соціальних виплат, установлених законодавством, здійснюється органами праці та соціального захисту населення за місцем проживання їх отримувача.

Таким чином, суддя вважає, що відповідачем було порушене право позивача на отримання щорічної допомоги на оздоровлення, як передбачено ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи , в розмірі пяти мінімальних заробітних плат.

В зв'язку з цим, суд вважає, що дії відповідача стосовно неповного нарахування та виплати щорічної допомоги на оздоровлення не ґрунтуються на законі, порушують законні інтереси особи, в інтересах якої поданий позов, отже є протиправними.

З огляду на викладене, суддя дійшов висновку про задоволення позову шляхом зобовязання відповідача зробити перерахунок та виплатити не донараховані суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2011 рік з розрахунку пяти мінімальних заробітних плат (941 грн. х 5) за урахуванням сплачених позивачу у 2011 році 120,00 грн.

Відповідно до п. 5 ст. 94 КАС України суддя покладає судові витрати на рахунок Державного бюджету України оскільки позивачка звільнена від сплати судових витрат Декретом КМУ Про державне мито.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 23, 71, 94, 161-163,183-2 КАС України, ст.ст. 9, 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Ленінської районної в м. Луганську ради та ОСОБА_2 Державного казначейства України в Луганській області про визнання дій протиправними та стягнення недоплаченої одноразової щорічної допомоги на оздоровлення особі задовольнити .

Визнати дії Ленінської районної в м. Луганську ради та ОСОБА_2 Державного казначейства України в Луганській області щодо неповного нарахування та виплати ОСОБА_1 у 2011 році одноразової щорічної допомоги на оздоровлення як особі, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи протиправними.

Зобовязати ОСОБА_2 праці та соціального населення Ленінської районної в м. Луганську ради здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення передбачену статтею 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи " за 2011 рік в розмірі 5 (пяти) мінімальних заробітних плат з урахуванням вже проведеної виплати.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається до Донецького адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Особи, які брали участі у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення.

Суддя: Н.О. Кравченко»

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Донецького апеляційного адміністративного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне провадження.

Суддя О.М. Попова