АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2018 року

м. Рівне

Справа № 562/571/14-ц

Провадження № 22-ц/787/447/2018

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Хилевича С. В., Шеремет А. М.,

секретар судового засідання - Вихотень Я. В.

учасники справи:

апелянти - ОСОБА_1, ОСОБА_2

заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія»

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на ухвалу Здолбунівського районного суду від 26 жовтня 2017 року в складі судді Мички І.М., постановлену у м. Здолбунові Рівненської області,

в с т а н о в и в :

Відповідно до п.9 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» звернулося до Здолбунівського районного суду Рівненської області про заміну сторони виконавчого провадження по справі за позовом Публічного акціонерного «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Свою заяву обґрунтовувало тим, що 17 листопада 2016 року між ТзОВ «Українська факторингова компанія» та ПАТ «Укрсиббанк» укладено договір факторингу №49, за умовами якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту №00 від 18.02.2008 року, укладеним між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «Українська факторингова компанія», враховуючи і право вимоги за договором поруки. Зважаючи на те, що стягнення за рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14.07.2014 року відбувається в примусовому порядку, відкрито виконавче провадження, у зв'язку із вибуттям однієї його сторони, просило замінити сторону виконавчого провадження.

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 жовтня 2017 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» задоволено. Замінено стягувача з виконання рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14.07.2014 року у справі №562/571/14-ц на Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» відповідно до договору факторингу №49 від 17.11.2016 року.

Ухвала суду першої інстанції вмотивована ч.1 ст. 378 ЦПК України (в редакції, чинній на момент постановлення ухвали), яка передбачає, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Судом взято до уваги, що заявником надано належні та достовірні докази такого правонаступництва.

Вважаючи ухвалу суду незаконною, необґрунтованою, ОСОБА_2 та ОСОБА_1оскаржили її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказують, що заявником не було надано суду належних та допустимих доказів того, що до нього перейшли права та обов'язки за кредитним договором від 18.02.2008р., адже доданий до матеріалів справи договір нотаріально не посвідчений. Додають, що ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 23.06.2017р. витребувано від заявника оригінал договору факторингу та договорів відступлення права вимоги, яка не була виконана. Зауважують, що в цьому випадку суд мав би залишити заяву без розгляду в силу п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. Доводять, що законодавець розмежовує поняття заміни кредитора внаслідок відступлення права вимоги та правонаступництва, та пояснює, що заявник не є правонаступником ПАТ «УкрСиббанк», адже останній не був реорганізований, не припинив свою діяльність, не вибув з виконавчого провадження, що в сукупності свідчить про неможливість застосування до даних правовідносин положень ст. 378 ЦПК України. Вказують, що норми, на які покликається заявник, передбачають обов'язковість судового рішення, проте у разі заміни сторони виконавчого провадження буде змінено суть рішення, оскільки рішенням стягнуто за кошти на користь ПАТ «УкрСиббанк», а не ТзОВ «Українська факторингова компанія». Звертають увагу, що договір факторингу був укладений після закінчення дії договору кредиту, який закінчився 17.02.2015р., а чинне законодавство не передбачає передачу прав за договором, який припинив свою дію. З наведених підстав просять скасувати ухвалу суду першої інстанції та залишити без розгляду заяву про заміну сторони виконавчого провадження.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

ТОВ «Українська факторингова компанія» подало клопотання про розгляд справи без участі їхнього представника.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14.07.2014 року по справі №562/571/14-ц за позовом ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 стягнуто солідарно заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 18.02.2008 року в розмірі 122 796, 89 грн., а також 1227,00 грн. судового збору.

Після перегляду в апеляційному порядку рішення набрало законної сили.

Постановою державного виконавця ВП № 45844820 від 12.12.2014 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 562/571/14-ц виданого Здолбунівським районним судом 25.11.2014р. про солідарне стягнення із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості в сумі 122796,89 грн. та судового збору в сумі 1227,97 грн. (а.с. 139).

Стягувачем у даному виконавчому провадженні є ПАТ «УкрСиббанк».

17 листопада 2016 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Українська факторингова компанія» укладено договір факторингу №49, за умовами якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту №00 від 18.02.2008 року, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1, перейшло до ТОВ «Українська факторингова компанія», у тому числі враховуючи право вимоги за договором поруки.

Згідно ч. 1, 2 ст. 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Не заслуговують на увагу посилання апеляційної скарги про безпідставність заміни сторони виконавчого провадження її правонаступником з огляду на те, що Банк не припинив свою діяльність. Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно положень ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Саме такий перехід прав і відбувся при укладенні між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Українська факторингова компанія» вищезазначеного договору факторингу від 17 листопада 2016 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов'язковими тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Таким чином, заміна сторони у виконавчому провадження оскаржуваною ухвалою відповідає нормам закону та не порушує жодних прав боржника.

Норми процесуального права передбачають, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б заслуговували на увагу і спростовували висновки суду, апелянтом не надано.

За наведених обставин, апеляційний суд приходить до переконання про те, що оскаржувана ухвала постановлена місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 травня 2018 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шеремет А. М.