Номер провадження: 22-ц/785/2401/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.,

ОСОБА_2,

за участю:

секретаря Цихиселі Л.Р.,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4,

представника ОСОБА_5 ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення в рахунок відшкодування вартості частки майна та припинення права власності, та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання спільним майном подружжя, стягнення грошової компенсації,

встановила:

11.12.2014 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, під час розгляду справи неодноразово уточнював та доповнював свої позовні вимоги, та згідно з останньою редакцією від 27.03.2017 року, просив суд: стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 70 628, 17 грн. в рахунок відшкодування вартості належної йому 1/4 частки квартири №23, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога №12, з урахуванням вартості 1/2 частки спільного ТЗ - MAZDA PREMACY, 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, JMZCP19R211125708.

Також просив стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування вартості належної йому частки вищевказаної квартири №23, по 129 766,67 грн. з кожного.

Крім того, просив припини право спільної власності ОСОБА_3 на 1/4 частку обєкту нерухомого майна вищевказаної квартири №23, визнавши за ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 право спільної власності в рівних частинах на 1/4 частку обєкту нерухомого майна - квартиру №23, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога №12, що належала позивачу ОСОБА_3

Просив виділити ОСОБА_31/2 частку транспортного засобу MAZDA PREMACY, 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, JMZCP19R211125708 - як обєкту майна, набутого за час шлюбу, та визнати за ним право власності на даний транспортний засіб.

Свої вимоги мотивував тим, щовін - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І- ИД №064625 від 16.04.2002 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Чортківського районного управління юстиції України, актовий запис №57.

Згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого 20.10.2005 року управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради на підставі відповідного розпорядження № 191485 від 20.10.2005р. та витягу про реєстрацію права власності від 16.11.2005 року, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_7, і ОСОБА_8 в рівних частках належить по 1/4 частини квартири №23 по Фонтанській дорозі 12 в м.Одесі, загальною площею 63,3 кв.м. що не заперечується сторонами у справі.

Оскільки виділити в натурі його частку у спільній власності, якою є вищевказана квартира, неможливо, просив його вимоги задовольнити.

В свою чергу, під час розгляду справи відповідач звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання спільним майном подружжя, стягнення грошової компенсації, та згідно з останньою редакцією, просила суд: визнати спільним майном подружжя автомобіль марки MAZDA PREMACY, 2001 року випуску, обєм двигуна 2000 куб.м, шасі (кузов, рама) JMZCP19R201125708, реєстраційний номер ВН7814, зареєстрований РЕВ 1-го МРВ ОСОБА_10 України в Одеській області, 16.12.2006 року; визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_5 право приватної власності по 1/2 частині об'єкту рухомого майна вказаного транспортного засобу, як такого, що набуте в порядку поділу майна подружжя. Виділити ОСОБА_3 в рахунок поділу майна, вищевказаний автомобіль; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 грошову компенсацію належної їй частки у спільному майні подружжя у розмірі 1/2 частини від вартості вказаного автомобіля, що складає 59138,50 грн.; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 1426,37 грн., та витрати на проведення судової експертизи №2423 в сумі 737,28 грн.

Справа була розглянута у відсутність відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено, а зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 було задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування зазначеного судового рішення із ухваленням нового про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5, та про задоволення його позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Суд, заслухавши сторони по справі, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення в рахунок відшкодування вартості частки майна та припинення право власності задоволенню не підлягає, зустрічна позовна заява ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання спільним майном подружжя, стягнення грошової компенсації підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І- ИД №064625 від 16.04.2002 року видане відділом реєстрації актів громадянського стану Чортківського районного управління юстиції України, актовий запис №57.

Згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого 20.10.2005 року управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради на підставі відповідного розпорядження № 191485 від 20.10.2005р. та витягу про реєстрацію права власності від 16.11.2005 року, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_7, і ОСОБА_8 в рівних частках належить по 1/4 квартира №23 по Фонтанській дорозі 12 в м.Одесі., загальною площею 63,3 кв.м. що не заперечується сторонами у справі.

З технічного паспорту вбачається, що вказана квартира складається з 3-х жилих кімнат: 13,3 кв.м., 15,1 кв.м., 11,5 кв.м.; кухні - 7,5 кв.м.; коридорів: 2,4 кв.м. та 7 кв.м.; балкону - 2,0 кв.м.; І» сан.вузла - 4,5 кв.м. Загальна площа квартири складає 63,3 кв.м., житлова - 39,9 кв.м.

Згідно довідки про склад сімї та реєстрацію № 1870 від 29.09.2017 року, за адресою АДРЕСА_1, зареєстровані та проживають ОСОБА_3,ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8 з 08.12.2004 року.

Відповідно до пунктів 1 та 3 Висновків судової будівельно-технічної експертизи №515/504 від 12.08.2016 року розподіл квартири №23, розташованої за адресою: м.Одеса, вул.Фонтанська дорога №12 в натурі, у відповідності до ідеальних часток співвласників по частці або частках близьких до ^ ідеальних, з технічної точки зору не надається можливим. Ринкова вартість ідеальних часток квартири №23, розташованої за адресою: м.Одеса, вул.Фонтанська дорога №12 складає 389 300 грн.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК Українизакріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України,кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян.

інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположнихсвободкожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практикиЄвропейського суду з прав людини"суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Протоколу № 1 Конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.355 LLK України,майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст. 356 ЦК України,як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК Україниправо спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

У частині 1 статті 346 ТІК України,наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ч. 1,2 ст.364 ЦK України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

В силу положень ст.ст.21.24.Конституції України, ст. ст.319.358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою26 ЦК України зурахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом.

У відповідності до ч.1ст.365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинено рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників та членам його сімї.

Всі зазначені підстави суд визнає актуальними у даному спорі.

Згідно з ч.2 ст.365 ЦК України,суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 3 частини співвласника та членам його сімї.

При цьому слід також враховувати, що в силу положень статей 21.24.41 Конституціїч України,статей 319.358 ІЖ Українивсі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК Україниз урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом.

Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

З правового висновку зазначеного у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року, вбачається, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбачених пунктами 13 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника і членам його сімї, а також у разі попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду'.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в п. 6 ст. З ЦКУкраїнизасад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суд має // встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ТТК України: чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становшйме це для них надмірний тягар.

Окрім того, з положень ч.2ст. 364 ІЖне випливає обовязок співвласника сплатити грошову або іншу матеріальну компенсацію вартості частки іншого співвласника, який бажає виділу.

Одночасно відповідно до ч.4 та ч.5ст.319 ЦК України власність зобовязує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам та свободам громадян.

Матеріали справи підтверджують, що в спірна квартира належить сторонам по справі, однак позивачем не надані докази того, що відповідачі створюють йому перешкоди в користуванні цією квартирою.

Позивачем не надані докази того, що він робив спроби користуватися належною йому часткою спірної квартири та має в ній потребу.

Як встановлено у судовому зсіданні, відповідачі ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8 не бажають сплатити позивачу ОСОБА_3грошову компенсацію за його % частку в квартирі.

Таким чином, оскільки відповідачі ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8 не дали згоду викупити у позивача ОСОБА_3В його % частку у праві власності, а примушувати їх до цього є також порушення їх прав, оскільки законодавством не передбачено можливості набуття права власності у примусовому порядку при відсутності тих юридично важливих обставин, які передбачені диспозицією зазначеної правової норми, зокрема, при відсутності перешкоджання з її боку проживанню іншому співвласнику позивачу в спірній квартирі.

Враховуючи викладене в сукупності, можна зробити єдиний висновок, що присудження позивачу, який бажає виділу, грошової компенсації 1/4 частики спірної квартири за рішенням суду з відповідачів, та визнання за відповідачами всупереч їх волі права власності на зазначену % частку позивача є використання одним співвласником свого права власності на шкоду іншим співвласникам, що є неприпустимим.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання спільним майном подружжя, стягнення грошової компенсації, суд зазначає наступне.

З технічного паспорту вбачається, що вказана квартира складається з 3-х жилих кімнат: 13,3 кв.м., 15,1 кв.м., 11,5 кв.м.; кухні - 7,5 кв.м.; коридорів: 2,4 кв.м. та 7 кв.м.; балкону - 2,0 кв.м.; І» сан.вузла - 4,5 кв.м. Загальна площа квартири складає 63,3 кв.м., житлова - 39,9 кв.м.

Згідно довідки про склад сімї та реєстрацію № 1870 від 29.09.2017 року, за адресою АДРЕСА_1, зареєстровані та проживають ОСОБА_3,ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 з 08.12.2004 року.

Відповідно до пунктів 1 та 3 Висновків судової будівельно-технічної експертизи №515/504 від 12.08.2016 року розподіл квартири №23, розташованої за адресою: м.Одеса, вул.Фонтанська дорога №12 в натурі, у відповідності до ідеальних часток співвласників по частці або частках близьких до ідеальних, з технічної точки зору не надається неможливим. Ринкова вартість ідеальних часток квартири №23, розташованої за адресою: м.Одеса, вул.Фонтанська дорога №12 складає 389 300 грн.

Позивач ОСОБА_3 та його представник у судовому засіданні уточнені та доповнені позовні вимоги від 27.03.2017 року підтримали в повному обсязі, та наполягали на їх задоволені у такій редакції.

Представник відповідача ОСОБА_5 у судовому засіданні зустрічний позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити, у задоволені первісного позову просив відмовити посилаючись на обставини та підстави викладені в письмових запереченнях.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 390 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено: 11.04.2018р.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_11

ОСОБА_2