10 квітня 2018 року м.Токмак
Токмацький районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Коваленко П.Л., за участю секретаря судового засідання Королькової К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Токмак цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву, згідно якої просив справу розглядати без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідачі в судове засідання також не з'явились. Причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце судових засідань повідомлялись завчасно, належним чином, шляхом розміщення повідомлень про виклик на офіційному веб-порталі «Судова влада України» та сторінці Токмацького районного суду Запорізької області.
Виходячи з вищевикладеного, а також положень ст.223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що судовий розгляд справи можливий за відсутності осіб, які беруть участь у справі.
У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі, у відповідності до вимог ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.
Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Ухвалою судді Токмацького районного суду Запорізької області від 29 січня 2018 року позовну заяву залишено без руху та надано строк позивачу для усунення недоліків. В строк, визначений суддею, усунуто недоліки позовної заяви. Судом відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відзив на позовну заяву відповідачами до суду не надано. Суд вирішує справу за наявними матеріалами у справі.
Судом встановлено наступне.
16 липня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №700000471, за умовами якого позичальник отримав кредит в сумі 15 981,60 доларів США на придбання транспортного засобу зі сплатою 13,50% річних та датою остаточного повернення кредиту - 17.07.2013
Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» 19.08.2009 приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства» назву організаційно-правової форми, шляхом перейменування в Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію серії А01 №306405.
Відповідно до договору про внесення змін і доповнень №1 до кредитного договору №700000471 від 16.07.2007, укладеного 21.01.2009, сторони погодили, що остаточною датою повернення кредиту є 17.07.2017.
16 липня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №700000471-П, за умовами якого поручитель поручився за виконання боржником обов'язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Боржник та поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники.
Відповідно до договору про внесення змін і доповнень №1 до кредитного договору №700000471-П від 16.07.2007, укладеного 21.01.2009, сторони погодили, що остаточною датою повернення кредиту є 17.07.2017.
У відповідності до ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до вимог ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Зі змісту положень ч.1 ст.611 ЦК України вбачається, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до приписів ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Відповідно до п. 6.1 Розділу №2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб», який є невід'ємною частиною кредитного договору, сторони погодили, що банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань з повернення кредиту за договором, зокрема, у випадку затримання сплати частини кредиту та /або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць.
Відповідно до ч.2. ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі №6-116-цс13, у разі прострочення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст..1048 ЦК України), що підлягає сплаті.
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №700000471 від 16.07.2007 станом на 18 грудня 2017 року, ОСОБА_1 має заборгованість в сумі 10 516,14 доларів США (еквівалент за курсом НБУ 290 614,19 грн.) та складається з: заборгованості за кредитом - 10 440,91 доларів США та заборгованості за відсотками - 75,23 доларів США.
Відповідно до ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Законодавчими актами, що встановлюють право банку здійснювати операції в іноземній валюті, є Закон України «Про банки і Банківську діяльність» та Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Ці нормативно-правові акти можуть бути застосовані при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом і не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені, штрафу.
За таких обставин позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №700000471 від 16.07.2007 в сумі 10 516,14 доларів США (еквівалент за курсом НБУ 290 614,19 грн.), яка складається з: заборгованості за кредитом - 10 440,91 доларів США та 75,23 доларів США - заборгованості по відсотках, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 як з солідарного боржника суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.
Згідно зі ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсідарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором.
Згідно з ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).
Відповідно до правової позиції ВСУ у справі №6-2662цс15 від 20 квітня 2016 року, строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов'язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.
Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст.559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.
Як вбачається з Договору про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору №700000471 від 16.07.2007, дата остаточного повернення кредиту продовжена до 17 липня 2017 року. За таких обставин у банка виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 18 липня 2017 року і протягом наступних шести місяців.
У справі, яка розглядається, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що боржник зобов'язався повернути кредит у строк не пізніше 17 липня 2017 року, а оскільки банк звернувся з позовом 22 січня 2018 року (відповідно до поштового штемпеля на конверті), тобто із пропуском зазначеного в ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку, тому є підстави для відмови в позові в частині стягнення заборгованості за кредитом з поручителя як солідарного боржника, у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.
Суд не бере до уваги твердження позивача, що ним на виконання умов договору відповідачам направлена вимога про усунення порушення, так як це не підтверджено жодним доказом.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного.
Згідно з ч.1 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовів ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого НБУ на день сплати.
Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» порядок сплати судового збору за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, у випадках та на умовах, встановлених законом, передбачено в ч.1 ст.6 Закону України «Про судовий збір». У цьому випадку ціна позову визначається як в іноземній валюті, так і в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленому НБУ на день подання позову. Виходячи саме з такої ціни позову, визначається розмір судового збору, що підлягає сплаті. Однак якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачено раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого НБУ саме на день сплати, а не на день подання позову.
Згідно з оригіналом меморіального ордера №121762 від 09 лютого 2018 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4376,15 грн.
На 09.02.2018 офіційний курс долара США (кількість одиниць 100) до гривні складає 2712,4023 грн. Ціна позову складає 285 240,02 грн., 1,5% від цієї суми складає 4278,60 гривень, що не заперечується позивачем в його клопотанні від 09.09.2018 на виконання ухвали.
Згідно зі ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 4278,60 гривень.
Суд роз'яснює, що відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Відповідно до п.12 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.
На підставі викладеного, ст.ст.526, 553, 554, 559, 610-612, 1049, 1054, 1055 ЦК України, керуючись ст.ст.13, 76-80, 141, 258-260, 263-265, 268, 280-284 ЦПК України, ст.1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції», ст.12-1 Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», суд,
Стягнути з ОСОБА_1, рнокпп НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №700000471 від 16.07.2007 станом на 18.12.2017 в сумі 10 516,14 доларів США (еквівалент за курсом НБУ 290 614,19 грн.).
Стягнути з ОСОБА_1, рнокпп НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», судовий збір в розмірі 4278,60 гривень.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку для подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, передбаченому ЦПК України.
Заочне може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги з урахуванням п.15.5 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017, який набрав чинності 15.12.2017.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Розмісти заочне рішення на офіційному веб-сайті судової влади України з посиланням на веб-адресу даного заочного рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Суддя: