АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року

м. Харків

Справа № 619/1007/17

Провадження № 22ц/790/1701/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Коваленко І.П., Сащенка І.С.,

ім'я (найменування) сторін:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Державне підприємство «Завод ім. В.О. Малишева»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева» на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 26 грудня 2017 року в складі судді Остропілець Є.Р.,

у с т а н о в и в:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся у суд із уточненим в подальшому позовом до Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева» (далі - ДП «Завод ім. В.О. Малишева») та просив зобов'язати відповідача здійснити перерахунок заробітної плати відповідно до норм актів колишнього СРСР, Кабінету Міністрів УРСР, Держкомпраці України та Укрпрофради відносно його оплати праці в зоні відчуження ЧАЕС під час ліквідації наслідків аварії та видати для пред'явлення в Пенсійний фонд України довідку про заробітну плату встановленого зразка з 07 січня 1987 року по 24 квітня 1987 року, що складається з виплаченої заробітної плати за роботу в зоні відчуження в розмірі 718, 30 крб. та 400 крб. премії.

Позов мотивовано тим, що в січні 1987 року під час роботи на ДП «Завод ім. Малишева» його було призвано на військові збори як військовозобов'язаного для ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

У січні 2012 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 листопада 2011 року № 1210, якою передбачено перерахунок пенсії ліквідаторам наслідків аварії на ЧАЕС, виходячи із розміру заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1900 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

З метою перерахунку пенсії та отримання відповідної довідки він звернувся до відповідача, однак листом від 02 березня 2017 року за № 454/19 отримав відмову у зв'язку з тим, що вказана довідка йому вже видавалася в 2007 році. Оскільки розмір збереженого середнього заробітку ОСОБА_1 за дні роботи в зоні відчуження в 1986 -1990 роках не змінився, підстав для видачі нової довідки немає.

Позивач вказував, що попередню довідку йому було видано тільки з урахуванням премії на підприємстві, а не премії за роботу по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. У зв'язку з чим він звернувся до суду для вирішення питання щодо захисту своїх прав.

ДП «Завод ім. Малишева» позов не визнав, посилаючись на його безпідставність. В запереченнях зазначив, що підприємство має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у розрахунковому листі позивача за відповідний період. Зазначення в цій довідці даних, які відсутні в рахунковому листі позивача, вважаються необґрунтованими та непідтвердженими належними документами.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 26 грудня 2017 року позов задоволено.

Зобов'язано ДП «Завод ім. Малишева» здійснити перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 відповідно до нормативно - правових актів колишнього Союзу PCP, Кабінету Міністрів УРСР, Держкомпраці України та Укрпрофради відносно оплати праці в зоні відчуження ЧАЕС під час ліквідації наслідків аварії та зобов'язано видати для пред'явлення в Пенсійний фонд України довідку про заробітну плату за роботу в зоні відчуження Чорнобильської АЕС з 07 січня 1987 року по 24 березня 1987 року в загальному розмірі 1118,30 крб., що складається із 718,30 крб. виплаченої заробітної плати за роботу в зоні відчуження та 400 крб. премії.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позов ОСОБА_1 є доведеним, оскільки він як ліквідатор наслідків аварії на ЧАЕС мав право на виплату йому премії в розмірі 400 крб.

30 січня 2018 року ДП «Завод ім. Малишева» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції посилався на лист Міністерства праці, Міністерства України у справах захисту населення від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, Міністерства фінансів України від 29 жовтня 1992 року № 09-3751 щодо проведення перерахунку невірно нарахованої підприємством заробітної плати в зоні відчуження, однак не врахував, що такий перерахунок здійснюється на підставі первинних документів підприємства.

01 червня 2007 року ДП «Завод ім. Малишева» видав ОСОБА_1 довідку № 740 про розмір заробітної плати та премії, який підтверджується первісними документами підприємства та відповідає вимогам статті 49 КЗпП України, статті 15 Закону України від 28 лютого1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 153/10-43 та Постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 листопада 2011 року № 1210.

ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції не оскаржив, відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать, що позивач працював на ДП «Завод ім. Малишева». Даний факт підтверджується записами в трудовій книжці.

В січні 1987 року ОСОБА_1 було призвано на військові збори як військовозобов'язаного для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які він виконував до 24 березня 1987 року.

ОСОБА_1 є ліквідатором ЧАЕС І категорії, інвалідом ІІ групи по захворюванню пов'язаному з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується Посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи серії А № 105793 та довідкою Медико-соціальної експертної комісії від 19 лютого 2003 року № 019113.

08 лютого 2017 року позивач звернувся до ДП «Завод ім. Малишева» із заявою про видачу довідки для перерахунку пенсії.

Згідно наданої 02 березня 2017 року ДП «Завод ім. Малишева» відповіді за № 454 /19 у видачі довідки відмовлено. Зазначено, що розмір збереженого середнього заробітку ОСОБА_1 за дні роботи в зоні відчуження в 1986 -1990 роках не змінився, у зв'язку з чим підстав для видачі нової довідки немає (а. с. 9-10, 12-13, 23).

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 затверджено «Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Порядок обчислення).

Цей Порядок обчислення визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати одержаної в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Пунктом 7 Порядку обчислення передбачено, що призваним на військові збори військовозобов'язаним, які брали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та працювали у зоні відчуження в 1986-1990 роках, пенсії призначаються виходячи із заробітної плати, яку вони одержували за основним місцем роботи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня (незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, якщо такий розрахунок проведено на підставі первинних документів про місце роботи і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди за зонами небезпеки: у III зоні - 5, II - 4, І - 3).

Абзацом 1 пункту 1 Постанови ЦК КПРС № 524-156 від 07 травня 1986 року та постанови Ради Міністрів України від 08 травня 1986 року № 168-5 надано право керівникам підприємств і організацій проводити оплату праці працівників, безпосередньо зайнятих на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, за підвищеними до 100 % тарифними ставками (відрядними розцінками) та посадовими окладами.

Однак, відповідно до розпорядження СМ УСССР № 199-рс від 27 квітня 1988 року абзац 1 пункту 1 Постанови ЦК КПРС № 524-156 від 07 травня 1986 року втратив силу.

В той же час, розпорядженням Ради Міністрів СРСР № 964-рс від 17 травня 1986 року були встановлені зони небезпеки, де оплата праці робітників підприємств, установ і організацій, розташованих в межах 30-кіометрової зони ЧАЕС, розподілена на III, II, I зону небезпеки, проводилася відповідно в 5-, 4- 3- кратному розмірі тарифних ставок.

Постановою Ради міністрів Української РСР та Української республіканської Ради професійних спілок «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та запобіганням забруднення навколишнього середовища» від 10 червня 1986 року № 207-7 установлено, що оплата праці робітників, зайнятих на роботах в третій, другій, першій зони небезпеки, проводиться відповідно в 4-, 3-,2- кратному розмірі, понад розмір середньомісячної заробітної плати, виходячи із тарифної ставки (окладу), установленого за основним місцем роботи.

Крім того, підвищена в кратних розмірах оплата праці не утворювала нових тарифних ставок (посадових окладів), це була доплата за особливі умови праці (роз'яснення Держкомпраці СРСР, Міністерства енергетики і електрифікації СРСР і ЦК профспілки робітників електростанцій і електротехнічної промисловості від 26 травня 1986 року, Тимчасовий порядок оплати праці працівників підприємств, організацій і установ Міненерго СРСР, які приймали участь в роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища).

Відповідно до пункту 16 додатка 1 до постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 17 вересня 1986 року № 1115 премії по новій системі преміювання, яка вводилась з 01 січня 1987 року, нараховувались на заробіток за відрядними розцінками, тарифними ставками, за фактично відпрацьований час, з врахуванням доплат за суміщення професій, розширення зони обслуговування або збільшення обсягу робіт, за роботу з важкими і шкідливими і з особливо важкими і особливо шкідливими умовами праці, за інтенсивність праці, за ненормований робочий день у водіїв автомобілів, за перевезення небезпечних вантажів річковим транспортом, за роботу в нічний час бригадирам із робітників, не звільнених від основної роботи за керівництво бригадою; надбавки: за високу професійну майстерність, високі досягнення в праці, класність, за виконання особливо важливої роботи на строк її виконання, за вчену ступінь, а також на оклад, установлений з врахуванням вченого ступеня, персональні надбавки (постанова Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 18 листопада 1986 року № 491/26-175 із доповненнями, затвердженими постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 10 серпня 1987 року № 477/23-80).

Запроваджувалась одноразова премія за рахунок коштів, що виділялись Мінфіном СРСР і Держпланом СРСР в розпорядження Міненерго СРСР для заохочення працівників підприємств, незалежно від їх відомчого підпорядкування. Розмір премії, що виплачувалась одному працівнику, не повинен був перевищувати 400 крб. (підпункт 3 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7, порядок виплати премії визначено розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 24 червня 1986 року № 1512).

У відповідності з постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 1986 року № 523, зазначена премія (не більше 400 крб. на місяць) додається до суми заробітку, із розміру якого призначається пенсія.

Отже призначення пенсії та її розмір ставиться у залежність від заробітної плати та нарахованої премії, які фактично отримані працівником у період роботи у зоні відчуження.

Відповідно до пункту 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, передбачено, що довідка про заробітну плату особи, видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював заявник.

Підставою для внесення до довідок даних про кількість днів роботи у зоні відчуження, номер зони, де проводилися такі роботи, кратність оплати праці, про нараховану та виплачену заробітну плату є первинні документи.

Згідно із довідкою ДП «Завод ім. Малишева» від 01 червня 2007 року № 740 за роботу по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з січня 1987 року по березень 1987 року ОСОБА_1 була виплачена заробітна плата та премія (50%) за діючими системами преміювання в загальній сумі 718,30 крб. (а. с. 15).

Матеріали справи не містять первинних документів, які б спростовували правильність вказаної довідки.

Доказів щодо отримання премії в розмірі 400 крб. ОСОБА_1 не надано, а тому висновок суду першої інстанції щодо здійснення перерахунку заробітної плати позивача з її урахуванням не відповідає вимогам закону та обставинам справи.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 6 статті 141 ЦПК України).

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

ДП «Завод ім. Малишева» при зверненні до суду апеляційної інстанції сплатив судовий збір в розмірі 1 920 грн., що документально підтверджено платіжним дорученням № 348 від 17 січня 2018 (а. с. 191).

ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору в усіх судових інстанціях на підставі пунктів 9, 10 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір».

Таким чином, вимога апеляційної скарги щодо стягнення з позивача на користь ДП «Завод ім. Малишева» судового збору за подання апеляційної скарги задоволенню не підлягає.

Судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева» - задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 26 грудня 2017 року - скасувати, та ухвалити нову постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Компенсувати Державному підприємству «Завод ім. В.О. Малишева» витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 930 (одна тисяча дев'ятсот тридцять грн.) за рахунок держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складене 10 квітня 2018 року.

Головуючий - А.В. Котелевець

Судді - І.П. Коваленко

І.С. Сащенко