АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/309/18 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

головуючої - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ткач З. Є.,

за участю секретаря - Шмигельська І.З.

з участю представника апелянта ПАТ «Європейський газовий банк» в особі уповноваженого фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію- Мушкало С.М., позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу №607/19121/15-ц за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» в особі уповноваженого фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 червня 2016 року, ухваленого суддею Братасюк В.М., повний текст якого складено14 червня 2016 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» в особі уповноваженого фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію, третя особа Територіальна державна інспекція з питань праці в Тернопільській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за порушення строків виплати заробітної плати,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду із даним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що з 05 червня 2012 року він працював на посаді економіста по роботі з юридичними особами Тернопільського відділення АТ «Єврогазбанк».

29 грудня 2014 року його було звільнено із займаної посади за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників. Зазначив, що на день звільнення йому не була виплачена заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку та вихідна допомога. Посилаючись на те, що зазначені виплати в сумі 2666 грн. 05 коп. він отримав на свій картковий рахунок лише 22 грудня 2015 року, тобто майже через рік після звільнення, з урахуванням уточнення позовних вимог просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з роботи у розмірі 29633 грн. 85 коп. та компенсацію втрати частини заробітної плати в розмірі 1117 грн. 35 коп.

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 14 червня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Єврогазбанк» в особі уповноваженого фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію на користь ОСОБА_2 29633 грн. 85 коп.- середнього заробітку за весь час затримки виплати сум при звільненні з роботи та 1117 грн. 35 коп. - компенсації втрати частини заробітної плати.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 10 листопада 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Єврогазбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію відхилено, а заочне рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду Касаційного цивільного суду від 30 січня 2018 року касаційну скаргу ПАТ «Єврогазбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію задоволено частково, ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 10 листопада 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У вересні 2016 року ПАТ «Єврогазбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Єврогазбанк»» ОСОБА_3 подало на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду від 14 червня 2016 року апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що наданий позивачем розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не відповідає вимогам закону та не враховує вимоги ст.52 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», положення якої передбачають, що оплата витрат, пов'язаних із здійсненням ліквідації банку здійснюється позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку в межах кошторису витрат, затвердженого Фондом, до яких належать, зокрема, витрати на виплату вихідної допомоги звільненим працівникам банку.

З вказаних підстав, апелянт просив заочне рішення суду першої інстанції скасувати та прийняте нове, яким у задоволені позову відмовити.

В судовому засіданні представник апелянта ПАТ «Європейський газовий банк» в особі уповноваженого фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію- Мушкало С.М. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Позивач ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечив, рішення суду вважає законним і обґрунтованим.

Інші сторони в судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце слухання справи.

У відповідності до вимог статтей 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Вирішуючи спір суд першої інстанції виходив з того, що оскільки при звільненні позивача з роботи 29 грудня 2014 року відповідач виплатив позивачу належні при звільненні суми лише у грудні 2015 року, то вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за порушення строків виплати заробітної плати підлягають до задоволення.

Однак з даним висновком колегія суддів не погоджується.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Судом установлено наступні обставини.

З 05 червня 2012 року ОСОБА_2 працював на посаді економіста по роботі з юридичними особами Тернопільського відділення АТ «Єврогазбанк».

29 грудня 2014 року він був звільнений з вказаної посади у зв'язку із скороченням чисельності та штату на підставі наказу №ІІІ-281-ОС про припинення трудового договору від 23 грудня 2014 року.

На підставі постанови Правління Національного Банку України від 16 липня 2014 року № 424 «Про віднесення ПАТ «Європейський газовий банк» до категорії неплатоспроможних з 17 липня 2014 року в банку розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в нього тимчасової адміністрації на строк до 17 жовтня 2014 року включно. Постановою Правління Національного банку України від 17 листопада 2014 року № 725 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ «ЄВРОГАЗБАНК» вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати банк. Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18 листопада 2014 року № 121 з 18 листопада 2014 року в банку розпочато процедуру ліквідації.

Згідно довідки про середню заробітну плату (дохід) №03/15 від 06.01.2015 року, виданої ПАТ «Єврогазбанк», за період з червня 2014 року по листопад 2014 року ОСОБА_2 отримав 13969,76 грн. [т.1 а.с.116].

Згідно платіжного доручення №4885 від 21 грудня 2015 року, на картковий рахунок НОМЕР_1 ОСОБА_2, здійснено виплату боргу по заробітній платі в сумі 2666 грн. 05 коп. [т.1 а.с.117].

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлено трудову книжку і провести з ним розрахунки в строки, передбачені цим кодексом.

Згідно ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно із ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, за положеннями ст. 117 КЗпП України, обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільнені є наявність вини підприємства.

У статті 4 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього

Відповідно до ч.3 ст.1 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Згідно п.6 ч.2 ст.52 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що оплата витрат, пов'язаних із здійсненням ліквідації, здійснюється позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку в межах кошторису витрат, затвердженого Фондом. До цих витрат, зокрема, належать і витрати на виплату вихідної допомоги звільненим працівникам банку.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів погоджується з посиланнями апелянта, що оскільки у ПАТ «Єврогазбанк» було запроваджено ліквідаційну процедуру, дана обставина унеможливлює стягнення з нього будь-яких коштів у жодний інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Таким чином, виплата вихідної допомоги звільненим працівникам банку здійснюється протягом всього періоду ліквідації банку, але в порядку черговості та в межах кошторису витрат, затвердженого Фондом.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З представлених в суд апеляційної інстанції розрахунків вбачається, що 14 грудня платіжним дорученням №169 перераховано на картковий рахунок НОМЕР_1 заробітну плату (оклад) за першу половину грудня 2014 року в розмірі 769,43 грн.

29 грудня 2014 року платіжним дорученням №256 перераховано на картковий рахунок НОМЕР_1 вихідну допомогу при звільненні у грудні 2014 року в розмірі 1778,00грн.

21 грудня 2015 року платіжним дорученням №4885 перераховано на картковий рахунок НОМЕР_1 кінцевий розрахунок при звільненні у грудні 2014 року, а саме: компенсація за невикористану відпустку та заробітну плату за другу половину грудня в розмірі 2666,05 грн.

Таким чином, розрахунок при звільненні з позивачем було проведено з дотриманням процедури, визначеної Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що застосовується до правовідносин, що виникли між сторонами, а тому відсутня винна поведінка відповідача у проведенні з позивачем несвоєчасного розрахунку при звільненні.

Отже, доводи позивача, що йому при звільненні не була виплачено заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу спростовуються вищезазначеним.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам частин 1-5 статті 263 ЦПК України, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що є підставою для скасування заочного рішення з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» в особі уповноваженого фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію - задовольнити.

Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 червня 2016 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» в особі уповноваженого фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію, третя особа Територіальна державна інспекція з питань праці в Тернопільській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за порушення строків виплати заробітної плати - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 17 квітня 2018 року.

Головуюча Г.М. Шевчук

Судді: О.Я. Міщій

З.Є. Ткач