Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №333/3893/17 Головуючий у 1 інстанції: Кулик В.Б.
Провадження № 22-ц/778/673/18 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«18» квітня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він проходив службу у Демократичній Республіці Афганістан з 15.03.1980 року по 29.06.1980 року.

При виконанні своїх службових обов'язків отримав вогнепальні осколкові поранення голови та обох ніг, згідно з випискою акта огляду МСЕК йому була встановлена III група інвалідності безстроково, що є підтвердженням того, що його стан здоров'я з кожним роком тільки погіршується. Його постійно турбують головні болі, які підсилюються при фізичному навантажені, часто виникає запаморочення, похитування при ходьбі, погіршення пам'яті та слуху, порушення сну, дискомфорт в області серця, підвищений АТ, постійне відчуття тривоги, дратівливість, болі в хребті та ногах.

Перебування на стаціонарному лікуванні призводило до нетривалого покращення.

У зв'язку із захворюваннями, які отримані під час захисту Вітчизни, порушено нормальний життєвий стан позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої нормальні життєві функції, звички та бажання. Він не має можливості працювати, що поставило його у незручне становище через неможливість матеріально забезпечувати його родину.

Внаслідок вказаних обставин позивач не може вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт; порушена його душевна рівновага, виражена у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, страху, що постійно негативно позначається на душевному стані позивача.

Тривале лікування позначилося на його психіці, він постійно знаходиться у пригніченому стані, оскільки є проблеми з придбанням ліків, які є занадто дорогими, а також через те, що здоров'я неможливо відновити.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що внаслідок інвалідності порушено його нормальні життєві зв'язки, йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя, просив стягнути з Міністерства оборони України моральну шкоду, яка завдана йому у результаті ушкодження здоров'я при виконанні обов'язків військової служби, яку він оцінює у 240 000 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_3 суму 25000 грн. моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з Міністерства оборони України в дохід держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Аналогічні норми містились в ст. 213 ЦПК України в редакції, чинній на час ухвалення рішення суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив із положень ст. ст. 23, 1167 ЦК України, зазначаючи про наявність правових підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди, оскільки сам факт поранень, одержаних в період проходження військової служби, та їх наслідки спричинили позивачеві втрати немайнового характеру у вигляді психологічного дискомфорту (переживаннях та хвилюваннях), душевних стражданнях, оскільки тривале лікування позначилося на здоров'ї позивача.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 проходив військову службу в лавах Збройних Сил СРСР та приймав участь в складі діючої армії на території Демократичної Республіки Афганістан в бойових діях з 15.03.1980 року по 29.06.1980 року на посаді стрілка.

Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК серії АВ № 0550996 від 28.03.2016 року, позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково, поранення (контузія) та захворювання пов'язані з проходженням військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії.

Відповідно до витягу з Протоколу № 4743 від 11.12.2015 року засідання Центральної ВЛК по встановленню причинного зв'язку захворювань, поранень контузій, травм, каліцтв - «захворювання колишнього військовослужбовця ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, які виникли в перші десять років після участі у бойових діях, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого та які у подальшому призведи до розвитку посттравматичної дисцикуляторної енцефалопатії 2 ступеня, дифузний кардіосклероз, облітеруючий атеросклероз артерій нижніх кінцівок, поширений остеохондроз хребта, ангіопатія сітківки обох очей - захворювання, так, пов'язані з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

За висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 15.03.2016 року - рубці в лобній ділянці зліва від середньої лінії над волосистою частиною, на задній поверхні лівої вушної раковини, на передній поверхні лівого колінного суглобу та на поверхні правого колінного суглобу є наслідком загоєння ран, які внаслідок розривної дії снаряду, могли бути спричинені у 1980 році.

Згідно з медичними виписками позивач додатково має наступні захворювання: ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба 2 ступеня, посттравматичну дисцикуляторну енцепалофатію 2 ступеня, остеохондроз хребта з больовим синдромом, хронічний гепатит, хронічний панкреатит, мікроліти нирок і простати, простатит, переніс ЗЧМТ в 1980 році.

Статтею 17 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться в установленому законодавством порядку.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ст. ст. 23, 1167 ЦК України).

Відповідно до ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Статтею 3 Закону України "Про Збройні Сили України" передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Отже, обов'язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2014 року у справі № 3-86гс14.

Застосовуючи вказані норми матеріального права до спірних правовідносин, суд першої інстанції посилався на те, що позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, внаслідок отримання поранень, хронічних захворювань та стійкої втрати працездатності, які пов'язані із проходження військової служби в період з 15.03.1980 року по 29.06.1980 року в Демократичній Республіці Афганістан, і таке право на звернення до суду в нього виникло лише у зв'язку з певними юридичними фактами, а саме встановленням висновком МСЕК причинного зв'язку, саме: захворювання пов'язане з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах де проходили воєнні дії.

Проте з указаним висновком суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Суд не звернув увагу на те, що на час проходження військової служби у період з 15.03.1980 року по 29.06.1980 року не діяв Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", прийнятий 20 грудня 1991 року та ЦК України 2003 року.

Крім того, для військовослужбовців (за наявністю підстав) передбачено відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 17 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" військовослужбовці - це особи, які проходять військову службу.

Однак суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач не є на час звернення до суду військовослужбовцем.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У відповідності із п.п. 2, 3 рішення Конституційного Суду України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно- правовий акт, під час якого вони настали або мали місце. Проте надання зворотної сили в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди.

Законодавство, що було чинним на момент отримання позивачем ушкодження здоров'я (1980 рік), не містило положень щодо відшкодування моральної шкоди.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які особа зазнала у зв'язку з ушкодженням її здоров'я.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди" при вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди, необхідно з'ясовувати коли виникли правовідносини сторін, коли заподіяна моральна шкода.

Враховуючи те, що позивач отримав поранення при виконанні службових обов'язків в Демократичній Республіці Афганістан у період з 15.03.1980 року по 29.06.1980 року, тобто до набрання чинності Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (який набув чинності після 20 грудня 1991 року) та ЦК України, коли діючим законодавством взагалі не передбачалось регулювання правовідносин з відшкодування моральної шкоди, тому слід прийти до висновку, що позовні вимоги позивача не ґрунтуються на законі і задоволенню не підлягають, оскільки шкода заподіяна позивачеві ще до 1991 року.

Вказані висновки відповідають висновкам, викладеним у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2018 року у аналогічній справі №332/3368/16-ц, провадження №61-143св17.

Оскільки допущені судоми порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з зазначених підстав.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2017 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 квітня 2018 року.

Головуючий

Судді: