Номер провадження: 22-ц/785/3448/18
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2018 року м. Одеса

Справа №522/19924/17

Провадження №22-ц/785/3448/18

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.,

суддів - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

розглянувши в порядку передбаченому статтею 369 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфоксводоканал» про списання нарахувань за неспожиту воду і не надані послуги водопостачання і водовідведення, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Загороднюка В.І. 11 грудня 2017 року в м. Одеса,-

встановила:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до філії ТОВ «Інфоксводоканал» про списання нарахувань за неспожиту воду і не надані послуги водопостачання і водовідведення в розмірі 1690,00 грн.

Позивач посилається на те, що йому з 19.11.2004 року на праві власності належить 353/1000 частин квартири АДРЕСА_1.

Співвласниками даної квартири є ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Вказані громадяни з листопада 2004 року перешкоджали проживанню ОСОБА_2 у вказаній квартирі та не виконували рішення, якими їх зобов'язано не чинити перешкод позивачеві у користуванню вказаною квартирою.

Лише в липні 2017 року позивач отримав можливість користуватися своєю квартирою та почав переоформлювати договори з організаціями, які надають комунальні послуги.

Після звернення позивача 01.08.2017 року до абонентського відділу Приморського району Управління «Водозбуд» і укладення договору про надання послуг, позивач дізнався про існування боргу за водопостачання і водовідведення у сумі 1690,00 гривень, які нараховані ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», який за рішенням ОМР від 01.09.2015 року визначений виконавцем послуг з водопостачання і водовідведення в житловому фонді комунальної власності ЖЕУ Ренесанс ЛТД-92, до якого належить і будинок.

Оскільки позивач договору на водопостачання і водовідведення з відповідачем не укладав, він звернувся до останнього з листом, на який філія «Інфоксводоканал» відповіла, що на момент передачі житлового фонду комунальної власності ЖЕУ Ренесанс ЛТД-92 жителі будинків були повідомлені про укладання договорів з ТОВ «Інфокс» за допомогою розклеєних оголошень.

На звернення позивача щодо списання боргу за фактично невикористані послуги, відповідач 31.08.2017 року відмовив позивачеві, посилаючись на те, що зміна розміру оплати проводиться в разі тимчасової відсутності споживача на підставі наданої ним в місячний термін заяви та офіційного підтвердження такої відсутності.

Позивач вважає такі дії відповідача порушенням своїх законних прав, так як відсутність його проживання в квартирі викликана неправомірними діями сусідів, позивач регулярно сплачував комунальні послуги до ЖЕУ Ренесанс ЛТД-92 до 04.04.2013 року та неодноразово звертався до ЖЕУ Ренесанс ЛТД-92 з вимогою не нараховувати на нього витрати, зокрема, за водопостачання та водовідведення, що ЖЕУ Ренесанс ЛТД-92 виконував, спираючись на незмінність показників водоміра у квартирі позивача.

Однак, при передачі квартири на обслуговування відповідача, факт наявності та показань водоміра не був зафіксований, в результаті чого на рахунок позивача була нарахована заборгованість.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Зобов'язано філію Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфоксводоканал» списати і зняти нарахування на особовий рахунок ОСОБА_2 № НОМЕР_1 у сумі 1690,00 гривень за неспожиту воду і ненадані послуги водопостачання і водовідведення.

Стягнуто з філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфоксводоканал» на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору в розмірі 640,00 гривень.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» подано апеляційну скаргу на вищевказане рішення, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, апелянт просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2017 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у період з 01.09.2015 року по 01.08.2017 року за відсутністю письмового договору нарахування здійснювалися на підставі ст. ст. 13, 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», за нормами яких споживачі зобов'язані сплатити отримані ними житлово-комунальні послуги, а відсутність договору не може бути підставою для не оплати наданих послуг, якими фактично користується споживач. Також на думку апелянта позивачем не надано доказів того, що він мав перешкоди в користуванні житлом тому не користувався водою, та не повідомив про це компанію яка надає послуги з водопостачання.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 274 ЦПК України зазначена справа відноситься до малозначних.

Справу розглянуто без виклику учасників справи, в порядку передбаченому статтею 369 ЦПК України.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції посилався на те, що позивач був позбавлений права користуватися своїм житлом, не отримував послуги, тому нарахування 1690,00 грн. за водопостачання за період з 01.09.2015 року по 01.08.2017 року за відсутністю письмово оформленого договору є незаконними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 19.11.2004 року на праві власності позивачу належить 353/1000 частин квартири АДРЕСА_1 /а.с. 6/. Співвласниками даної квартири є ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Вказані громадяни з листопада 2004 року перешкоджають проживанню ОСОБА_2 в квартирі та не виконують рішення судів, якими їх зобов'язано не чинити перешкод позивачеві у користуванню вказаною квартирою, що підтверджено матеріалами справи.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05.04.2005 року ОСОБА_2 вселений в квартиру АДРЕСА_1 /а.с. 10/.

Рішення про його вселення було виконане тільки після рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.04.2017 року, яким виділено в натурі частки із спільної часткової власності та припинено право спільної часткової власності в квартирі АДРЕСА_1 між ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 / а.с. 29-31/.

Після цього рішення в липні 2017 року ОСОБА_2 отримав можливість користуватися своєю квартирою та почав оформляти договори з організаціями, які надають комунальні послуги.

Договір про надання послуг з водопостачання між ОСОБА_2 та ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» був укладений 01.08.2017 року / а.с. 35/.

Після звернення позивача 01.08.2017 року до абонентського відділу Приморського району Управління «Водозбуд» і укладення договору про надання послуг, позивач дізнався про існування боргу за водопостачання і водовідведення у сумі 1690,00 гривень за період з 01.09.2015 року по 01.08.2017 року, які нараховані ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», який рішенням ОМР від 01.09.2015 року визначений виконавцем послуг з водопостачання і водовідведення в житловому фонді комунальної власності ЖЕУ Ренесанс ЛТД-92, до якого належить і будинок в якому розміщена вказана квартира позивача / а.с. 48/.

При цьому, судом встановлено, що попереднім виконавцем послуг водопостачання на рахунок позивача не нараховувався борг за спожиту воду з огляду на наявність водоміру в квартирі позивача, показники якого, через відсутність позивача в квартирі, не змінювалися що підтверджено актом № 5972 від 11.08.2017 року та роздруківкою знятих показників ЖЄУ Ренесанс ЛТД-92 станом на 29.10.2015 року / а.с. 49, 50/.

Відповідно до вимог ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач, зокрема, має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг.

Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно з зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Оскільки, позивач не мав доступу до свого житла з 2005 року по 2017 рік, що підтверджено документально, тобто фактично не користувався послугами ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», в квартирі був лічильник, то відповідач не вправі був робити нарахування боргу у розмірі 1690,00 грн. за період з 01.09.2005 року по 01.08.2017 року.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права,які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того, що хоча між сторонами не існувало договору на водопостачання , проте ОСОБА_2 фактично користувався послугами ,оскільки судом першої інстанції в мотивувальній частині повно, правильно надане правове обґрунтування підстав відмови у задоволенні позову.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того, що позов пред'явлений до філії ТОВ «Інфоксодоканал» , оскільки в судовому засіданні приймав участь представник головного підприємства ТОВ «Інфокс» Заржицька В.О. ,яка діяла на підставі довіреності від 17.03.2017 року (а.с.51). Представник ТОВ «Інфокс», у справі давала пояснення по суті позовних вимог ОСОБА_2 , реалізувала процесуальні права ,передбачені національним законом.

Інших доводів ,які спростовують законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено.

За таких обставин, відповідно до ст.375 ЦПК України, апеляційна скарга ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін, оскільки постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Керуючись ст. ст.274, 367, 368, 374, 375, 381-384,389 ЦПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає за винятками передбаченими п.2. «а» -2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 16.04.2018 року

Судді апеляційного суду

Одеської області: А.А. Калараш

С.О. Погорєлова

О.М. Таварткіладзе