Постанова

Іменем України

04 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 138/327/15-ц

провадження № 61-6934св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротун В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: комунальне підприємство «Престелерадіоцентр «Краяни», ОСОБА_4,

треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю редакція газети «33-й канал», ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 19 січня 2016 року у складі судді Жикевич Т. Б. та рішення апеляційного суду Вінницької області від 06 травня 2016 року у складі колегії суддів: Стеблюк Л. П., Колоса С. С., Якименко М. М.,

встановив:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 лютого 2017 року справу № 138/327/15-ц призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 138/327/15-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до КП «ПТРЦ «Краяни», ОСОБА_4, треті особи: ТОВ редакція газети «33-й канал», ОСОБА_5, про захист честі, гідності, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року в Могилів-Подільській міськрайонній газеті «Краяни» НОМЕР_1 надрукована та розповсюджена стаття під назвою: ІНФОРМАЦІЯ_2, яка частково є передруком статті з аналогічним заголовком, опублікованої в газеті «33-й канал» НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3, та супроводжена фото ОСОБА_6. Автор цієї статті ОСОБА_5.

У статті автор, зокрема, зазначає таке висловлювання колишнього командира 24 батальйону територіальної оборони «Айдар», народного депутата України ОСОБА_4, який в ексклюзивному інтерв'ю газеті «33-й канал» надав неправдиву інформацію стосовно позивача ОСОБА_3, а саме: «А щодо ОСОБА_3... Як запахло смаженим, він втік з підрозділу. Ми виявили його хованку - майно, яке він продавав і міняв на ринках, на це є відповідні пояснювальні записки, акти огляду тих приміщень, де він знаходився і що переховував. Потім ОСОБА_3 намагався повернутися і кров'ю спокутувати свою вину, так і сталося в перший же вихід. Правда, своє поранення він отримав за мискою борщу. Почався обстріл, а він з ложкою сидів, от куля рикошетом потрапила у щелепу. Ніяких контузій у нього не було. Ні в якій 18-й сотні він не був на Майдані. Може, в якійсь іншій, не знаю... Про ОСОБА_7 він взагалі не має права нічого розповідати. ОСОБА_3 - це, на мою думку, нещира людина, ось і все, що про нього можу сказати...».

Позивач стверджує, що розповсюджена відповідачами інформація в частині «...Як запахло смаженим, він втік з підрозділу. Ми виявили його хованку - майно, яке він продавав і міняв на ринках, на це є відповідні пояснювальні записки, акти огляду тих приміщень, де він знаходився і що переховував. Потім ОСОБА_3 намагався повернутися і кров'ю спокутувати свою вину, так і сталося в перший же вихід. Правда, своє поранення він отримав за мискою борщу. Почався обстріл, а він з ложкою сидів, от куля рикошетом потрапила у щелепу. Ніяких контузій у нього не було» є неправдивою, не підкріплена фактичними доказами, її поширення серед невизначеного кола осіб принижує його честь та гідність, а також ділову репутацію.

З урахуванням наведеного ОСОБА_3 просив суд визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порушує права, свободи, ганьбить його честь, гідність, ділову репутацію, інформацію, опубліковану в газетах «Краяни» НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року та «33-й канал» НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3 в статті під назвою: ІНФОРМАЦІЯ_2 в частині «…Як запахло смаженим, він втік з підрозділу. Ми виявили його хованку - майно, яке він продавав і міняв на ринках, на це є відповідні пояснювальні записки, акти огляду тих приміщень, де він знаходився і що переховував. Потім ОСОБА_3 намагався повернутися і кров'ю спокутувати свою вину, так і сталося в перший же вихід. Правда, своє поранення він отримав за мискою борщу. Почався обстріл, а він з ложкою сидів, от куля рикошетом потрапила у щелепу. Ніяких, контузій у нього не було...»; визнати наклепом дії відповідачів з виготовлення та поширення інформації стосовно позивача у вказаній статті; зобов'язати відповідачів МКП «ПТРЦ «Краяни» та ТОВ редакція газети «33-й канал», спростувати відомості, поширені ними в газетах «Краяни» НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року та «33-й канал» НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3, у спосіб, найбільш близький до способу поширення, шляхом публікації офіційного вибачення перед позивачем за те, що поширили недостовірну інформацію, що не відповідає дійсності, порушує права свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію позивача, не пізніше п'ятнадцяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили; стягнути на його користь спричинену йому моральну шкоду, а саме: з відповідача МКП «ПТРЦ «Краяни» в розмірі 1 000 000 грн; з відповідача редакції газети «33-й канал» в розмірі 5,00 грн; з відповідача ОСОБА_4 1 000 000 грн.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 18 січня 2016 року за заявою позивача, провадження у справі закрито в частині позовних вимог, пред'явлених до відповідача ТОВ редакція газети «33-й канал», та залучено останнє до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 19 січня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано недостовірною та такою, що ганьбить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3, інформацію, опубліковану в газеті «33-й канал» НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3, в статті під назвою ІНФОРМАЦІЯ_2, в частині «…він втік з підрозділу. Ми виявили його хованку - майно, яке він продавав і міняв на ринках, на це є відповідні пояснювальні записки, акти огляду тих приміщень, де він знаходився і що переховував. Потім ОСОБА_3 намагався повернутися. Правда, своє поранення він отримав за мискою борщу. Почався обстріл, а він з ложкою сидів, от куля рикошетом потрапила у щелепу. Ніяких контузій у нього не було...».

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що інформація, опублікована в газеті «33 Канал» від ІНФОРМАЦІЯ_3 НОМЕР_1 в статті під назвою ІНФОРМАЦІЯ_2, є такою, що ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію позивача, а тому на користь останнього підлягає відшкодуванню завдана йому моральна шкода.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 06 травня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач відмовився від позову до газети «33-й канал», яка перша опублікувала статтю, а КП «ПТРЦ «Краяни» звільняються від будь-якої відповідальності за її передрук.

Крім того, висловлювання ОСОБА_4, які наведені в статті ОСОБА_5, є оціночними судженнями і не є такою інформацією, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача.

У червні 2016 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_3, у якій він просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_4, в інтерв'ю газеті «33-й канал» поширив неправдиву інформацію стосовно позивача та фактично звинуватив останнього у вчиненні злочинів, при цьому пославшись на наявність у нього підтверджувальних документів, які суду не надав.

У листопаді 2016 року КП «ПТРЦ «Краяни» подало заперечення на касаційну скаргу, зазначаючи про те, що рішення суду апеляційної інстанції є обґрунтованим та ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, а тому просило суд касаційної інстанції залишити його без змін.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд установив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в газеті «33-й канал», у номері НОМЕР_2 на 4 шпальті, було опубліковано статтю під назвою ІНФОРМАЦІЯ_2. Як випливає з тексту статті, після вступного слова автора цієї статті, у ній було відображено інтерв'ю командира батальйону «Айдар», народного депутата ОСОБА_4.

У статті, зокрема, зазначено «...Як запахло смаженим, він втік з підрозділу. Ми виявили його хованку - майно, яке він продавав і міняв на ринках, на це є відповідні пояснювальні записки, акти огляду тих приміщень, де він знаходився і що переховував. Потім ОСОБА_3 намагався повернутися і кров'ю спокутувати свою вину, так і сталося в перший же вихід. Правда, своє поранення він отримав за мискою борщу. Почався обстріл, а він з ложкою сидів, от куля рикошетом потрапила у щелепу. Ніяких контузій у нього не було».

ІНФОРМАЦІЯ_1 року стаття аналогічного змісту, в тому числі і частина тексту, на яку вказує позивач, була надрукована в газеті «Краяни» НОМЕР_1 на 2 шпальті. В кінці тексту статті зазначено, що спілкувалась ОСОБА_5 «33 канал» від ІНФОРМАЦІЯ_3 НОМЕР_1.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України та статті 277 ЦК України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 21 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачено, вільне використання, тобто без згоди автора (чи іншої особи, яка має авторське право), але з обов'язковим зазначенням імені автора і джерела запозичення, зокрема, відтворення у пресі, публічне виконання чи публічне сповіщення попередньо опублікованих у газетах або журналах статей з поточних економічних, політичних, релігійних та соціальних питань чи публічно сповіщених творів такого ж самого характеру у випадках, коли право на таке відтворення, публічне сповіщення або інше публічне повідомлення спеціально не заборонено автором.

Відповідно до статті 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» редакція, журналісти не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо, крім іншого, вони є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб'єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб або вони є дослівним відтворенням матеріалів, опублікованих іншим друкованим засобом масової інформації з посиланням на нього.

Суд установив, що в газеті МКП «ПГРЦ «Краяни» в номері НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_1 було здійснено дослівне відтворення інформації про позивача з посиланням на джерело «33-й Канал».

Вказане не суперечить вимогам статті 21 Закону України «Про авторське право і суміжні права» та звільняє МКП «ПГРЦ «Краяни» від відповідальності на підставі статті 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні».

Оскільки позивач відмовився від позову в частині вимог до ТОВ редакція газети «33-й канал», яка перша опублікувала статтю, а МКП «ПТРЦ «Краяни» звільняються від будь-якої відповідальності за її передрук, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову.

Аргументи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Вінницької області від 06 травня 2016 року, оскільки судове рішення законне та обґрунтоване.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 06 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І.Журавель

В.М. Коротун

В.І. Крат