Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 332/3146/17 Головуючий у 1 інстанції: Колесник С.Г.
провадження № 22-ц/778/1585/18 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

при секретарі: Бєловій А.В.

за участі: представника позивача ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_8,

представника Запорізької міської ради та одночасно районної адміністрації

Запорізької міської ради по Заводському району - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі адвоката ОСОБА_8 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29 січня 2018 року за позовом ОСОБА_3 до Територіальної громади в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, Запорізької міської ради, третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Швецова Оксана Сергіївна про визнання майна особистою приватною власністю,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Територіальної громади в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Швецова О.С. про визнання майна особистою приватною власністю.

В подальшому, до участі у розгляді справи в якості співвідповідача за клопотанням представника позивача залучено Запорізьку міську раду.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що з 14.11.1960р. вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, але з 1980 року вони проживали окремо, шлюб мав формальний характер. У 2012 році, вже після смерті чоловіка, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1, шлюб між подружжям було розірвано в судовому порядку за її заявою, що підтверджує той факт, що вони з чоловіком тривалий час не підтримують подружні стосунки, адже вона фактично мешкає у м. Запоріжжі, а чоловік мешкав та помер в с. Червоноселівка Куйбишевського району Запорізької області. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі нею був придбаний за особисті кошти житловий будинок АДРЕСА_1, та здійснено його реєстрацію на своє ім'я.

На теперішній час, маючи намір подарувати свій будинок, вона звернулася 07.06.2017 р. до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Швецової О.С., але отримала письмову відмову у посвідченні договору дарування з тих підстав, що спірне нерухоме майно було придбано в шлюбі, та відповідно до ст. 60 СК України вважається майном, набутим подружжям за час шлюбу, а тому належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, відтак їй запропоновано надати відповідні докази придбання будинку за особисті кошти.

Посилаючись на вказані обставини та враховуючи, що вказаний будинок був придбаний під час перебування у шлюбі, але за її власні кошти, ОСОБА_3 просила визнати житловий будинок АДРЕСА_1 її особистою приватною власністю.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29 січня 2018 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі адвоката ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представників сторін у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 та ОСОБА_7 перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.11.1960р.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер у с. Червоноселівка, Куйбишевського району Запорізької області. Спадкова справа після його смерті не заводилась.

Шлюб між подружжям ОСОБА_7 був розірваний на підставі позову ОСОБА_3 заочним рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01.10.2012р., тобто після смерті чоловіка, про що, як вказує позивач, їй не було відомо, оскільки з 1980р. подружні стосунки між ними були припинені.

З долученої до справи копії договору купівлі-продажу вбачається, що ОСОБА_3 17.12.2003р. придбала житловий будинок АДРЕСА_1, право власності на який зареєструвала на своє ім»я.

Встановлено, що підставою для звернення до суду з позовом про визнання майна особистою приватною власністю позивача ОСОБА_3 стала та обставина, що нотаріусом ставиться під сумнів належність будинку АДРЕСА_1 на праві приватної власності позивачу, оскільки цей будинок було придбано під час шлюбу позивача ОСОБА_3 з ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з чим позивач на даний час позбавлена можливості розпорядитися на свій розсуд нерухомим майном, яке належить їй на праві власності. Тому позивач звернулась до суду з позовом про визнання права особистої приватної власності на цей будинок, визначивши відповідачем територіальну громаду в особі районного адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, а також в ході розгляду за клопотання позивача в якості співвідповідача залучено у справу Запорізьку міську раду.

Судом першої інстанції встановлено, що визначені позивачем відповідачі у даній справі жодним чином не оспорюють право власності позивача ОСОБА_3 на житловий будинок, який за нею зареєстрований у встановленому законом порядку Тому районна адміністрація Запорізької міської ради по Заводському району та Запорізька міська рада не можуть бути належними відповідачами у цій справі внаслідок відсутності спору між ними та позивачем, та в ході розгляду справи не встановлено, щоб ними порушувались права та інтереси позивача. З цих підстав суд відмовив в задоволенні позову ОСОБА_3

В апеляційній скарзі зазначено, що в червні 2017 року ОСОБА_3 вже зверталася

до Заводського районного суду м. Запоріжжя з заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту належності майна на праві особистої приватної власності.

Ухвалою від 04.07.2017р. у відкритті провадження за вказаною заявою було відмовлено, оскільки суд вбачав існування спору про право. Також ця ухвала була залишена в силі після її перегляду судом апеляційної інстанції.

Тому вказує, що в порядку окремого провадження її питання не може бути вирішено, а оскаржуваним рішенням вона позбавляється захисту і в порядку позовного провадження через відсутність спору. Також зазначає, що спадщину після померлого ОСОБА_7 ніхто не прийняв, тому спадщина, з чого б вона не складалася, вважається відумерлою і переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням майна, з огляду на що нею правильно визначено в якості відповідача саме Запорізьку міську раду як орган місцевого самоврядування, який діє від імені та в інтересах територіальної громади.

Апеляційний суд з цього приводу враховує наступне.

Нормами ч.ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України (в редакції від 01.01.2004р.) передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Позивач ОСОБА_3 в установленому законом порядку зареєструвала своє право власності на житловий будинок, що підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.01.2004 року (а.с. 9).

Отже, суд першої інстанції правильно вважав, що, оскільки житловий будинок був придбаний позивачем у період зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_7, то саме ця особа мала б право оспорювати право власності позивача на цей будинок та ставити питання щодо визнання цього нерухомого майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Але у зв'язку із тим, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про його смерть, то на даний час відсутні підстави вирішувати питання про права особи, яка не є стороною у справі та у зв'язку зі смертю припинились його цивільна процесуальна правоздатність та дієздатність. Між тим, і за життя ОСОБА_7 таких вимог не заявив, право власності дружини на будинок не спорював з підстав приналежності йому частки як у майні подружжя.

Встановлено, згідно Спадкового реєстру, який перевірено судом, спадщину після нього ніхто не приймав, спадкова справа не заводилася.

Але суд з цього приводу в тексті оскаржуваного рішення зазначив, що відповідачами право власності позивача не оспорюється, і це відповідає дійсності, що підтвердила представник відповідачів ОСОБА_5 в апеляційному суді, зазначивши, що вони не претендують на будь-яку частку у будинку, оскільки він зареєстрований не за померлим чоловіком ОСОБА_7, частка якого могла б бути визнана відумерлою спадщиною, а лише за позивачем, що виключає можливості набуття частини будинку в такий спосіб територіальною громадою.

Отже, на теперішній час у особистому праві власності позивача на цей будинок сумнівається лише виключно третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу - Швецова О.С., що виключає можливість вирішити спір на підставі заявлених вимог позивача, спрямованих до неналежного відповідача в особі територіальної громади.

Зважаючи на вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно визнав, що позивачем не було надано об'єктивних, беззаперечних належних та допустимих доказів тим фактам, що саме зі сторони визначених нею відповідачів були допущені будь-які протиправні дії щодо невизнання або оспорювання її права особистої приватної власності на житловий будинок 152 по вул. Друкарській в м. Запоріжжі, яке ОСОБА_3 зареєструвала у встановленому законом порядку, або дії, посягаючі на її майно або на його частку, чи перешкоди у розпорядженні ним.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позов до заявлених відповідачів не може бути задоволеним. Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують, тому у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29 січня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 04 травня 2018р.

Головуючий:

Судді: