Провадження № 22-ц/780/734/18 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 47 12.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 квітня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Мережко М.В., Мельника Я.С.,

за участі секретаря Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Святошинської районної державної адміністрації в місті Києві, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди та супроводу батька, -

встановив:

У жовтні 2017 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з зазначеним позовом, у якому просила суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України, в супроводі матері ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії на періоди з 20.08.2018 року по 01.08.2019 року та з 20.08.2019 року по 01.08.2020 року.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 грудня 2017 року позов задоволено частково.

Надано дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України в супроводі матері ОСОБА_3 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії за періоди з 20.08.2018 року по 01.08.2019 року.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, перший заступник прокурора Київської області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, а також на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 23 серпня 2008 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб.

Від шлюбу сторони мають малолітню дочку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

21 листопада 2013 року згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва шлюб між сторонами був розірваний.

Згідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.09.2015 року визначено постійне місце проживання дитини ОСОБА_4 разом з матір'ю за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07.05.2014 року, з ОСОБА_2, стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4.

ОСОБА_2 кошти на утримання дочки не сплачує, по виконанню рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07.05.2014 року «Про стягнення аліментів» та має значну заборгованість.

27.08.2015 року між ОСОБА_3 та громадянином Сполученого королівства Великої Британії та Північної Ірландії - ОСОБА_10 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 27.08.2015 року.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

У відповідності до вимог ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до п. 3, пп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Частиною третьою статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Судом першої інстанції також встановлено, що 02.03.2016 року через приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Красовського Олега Олександровича, ОСОБА_3, ОСОБА_2 було передано заяву з проханням з'явитись за вказаною в заяві адресою 16 березня 2016 року для надання дозволу на виїзд малолітньої доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії на навчання.

16.03.2016 року відповідач прибув за вказаною адресою, та відмовився від підписання заяви про згоду.

ОСОБА_3 була вимушена подати позовну заяву до суду з вимогами про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_2 на період з 01.08.2016 р. по 01.06.2017 р. до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії.

Заочним рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.04.2016 року по справі №369/3045/16-ц позовні вимоги задоволено у повному обсязі надано дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_2 на період з 01.08.2016 р. по 01.06.2017 р. до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії.

Рішення набрало законної сили 18.10.2016 року відповідно до ухвали Апеляційного суду Київської області.

Також 18 січня 2017 року ОСОБА_2 було надано заяву (згоду) на тимчасовий виїзд дочки за кордон на час навчання у період з 01.08.2017 р. по 01.06.2018 р. до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії.

Згідно положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Зазначені норми регулюють порядок тимчасового виїзду дитини за кордон, однак, вирішуючи зазначене питання заявнику необхідно зазначати державу прямування та відповідний проміжок часу перебування дитини в країні до якої особа має намір виїхати.

Згідно вимог ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон.

У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути лише на підставі рішення суду.

Згідно п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.

Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

З огляду на зазначене, суд має визначитись із правовою підставою надання дозволу на виїзд дитини без згоди матері, зазначити конкретну країну, до якої дозволяється виїзд дитини без згоди матері; та з урахуванням визначеної ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» можливості ухвалення судом рішення на разовий виїзд без згоди матері, не позбавленої батьківських прав.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірних та обґрунтованих висновків щодо можливості часткового задоволення вимоги позивача та надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України, в супроводі матері ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії на періоди з 20.08.2018 року по 01.08.2019 року.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідач зазначив що не проти виїзду доньки за межі України, проте має бажання більше бачитись з дочкою. Колегія суддів звертає увагу, що це не є предметом розгляду даної справи. Крім того, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05 грудня 2017 року встановлено спосіб участі батька ОСОБА_2 у вихованні доньки ОСОБА_4, а саме суд встановив право відповідача на особисті побачення без присутності матері ОСОБА_3 під час літніх канікул 2 перших тижнів серпня місяця кожного року у період літніх канікул у школі «RosehillStockportschool», в якій навчається дитина, а також під час весняних канікул перших 2 тижнів квітня та зимових канікул у разі знаходження дитини на території України.

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на неповно досліджені обставини по справі, проте разом з тим не наводить жодного доказу з приводу того, яким чином права та інтереси дитини порушуються таким рішенням суду.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, то вони не містять жодних доказів щодо спростування висновків суду про законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції судового рішення. Колегія суддів не вбачає інших підстав для скасування рішення місцевого суду та ухвалення нового рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права і процесуального права, а зводяться до переоцінки доказів, яким судом дана належна правова оцінка.

Таким чином рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1)неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинами справи;

4)порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Ураховуючи наведене та положення ст.375 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 6 ст. 259, ст. 268, 383 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 грудня 2017 року- без змін

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Волохов Л.А.

Судді: Мережко М.В.

Мельник Я.С.