НОВОСАНЖАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа №542/1815/17
провадження №2-о/542/16/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року селище ОСОБА_1

Новосанжарський районний суд Полтавської області

у складі головуючого судді Лизенка А.В.,

за участі

представника заявника ОСОБА_2,

секретаря судового засідання Рибки Ю.О.,

розглянувши заяву про самовідвід судді Новосанжарського районного суду Полтавської області Лизенко А.В.,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться цивільна справа окремого провадження за заявою ОСОБА_3 про встановлення факту, що його вимушене переселення у травні 2015 року з окупованої території Луганської області України відбулось внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Луганської області. Заява обґрунтована тим, що внаслідок збройної агресії РФ заявник вимушений покинути місце постійного проживання в Луганській області, взятий на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: село Марянівка, Новосанжарський район Полтавської області. Встановлення вказаного факту необхідно заявнику для отримання статусу жертви від міжнародного збройного конфлікту в сенсі Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 року.

Суддею Лизенко А.В. заявлено про самовідвід у звязку з тим, що він має статус внутрішньо переміщеної особи, проживав на території Луганської області, покинув її внаслідок збройного конфлікту за тих самих обставин, на які посилається заявник, та може претендувати на статус жертви в розумінні вищевказаної Конвенції.

Представник заявника поклався на розсуд суду при вирішенні самовідводу.

Суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або обєктивності судді.

В даному випадку суддя Лизенко А.В. має статус внутрішньо переміщеної особи, проживав на території Луганської області в м.Лисичанськ, покинув її внаслідок збройного конфлікту за тих самих обставин, на які посилається заявник, таким чином може претендувати на статус жертви в розумінні вищевказаної Конвенції.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, на якій наголосив суд у справі «ОСОБА_4 проти України», заява №21722/11, п.104, 106, існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод повинно встановлюватися згідно з: (і) субєктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він обєктивним у цій справі, та (іі) об'єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Суд вважає, що участь судді Лизенко А.В. у даній справі може за обєктивним критерієм викликати сумнів, оскільки суддя Лизенко А.В. може мати намір претендувати на статус жертви за аналогічних обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.36, 39, 40, 258-268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити заяву про самовідвід судді Лизенка Андрій Вікторовича у цивільній справі окремого провадження за заявою ОСОБА_3 про встановлення юридичного факту.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А.В. Лизенко