Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №310/8796/16 Головуючий у 1 інстанції Черткова Н.І.
Провадження № 22-ц/778/494/18 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

Воробйової І.А.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання» на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання», про стягнення нарахованої, але не виплаченої при звільненні заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку після звільнення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання», про стягнення нарахованої, але не виплаченої при звільненні заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку після звільнення.

В позові зазначав, що відповідно до рішення наглядової ради ПАТ «Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання» (протокол № 47 від 18 квітня 2016р.) з 19 квітня 2016р. був призначений на посаду тимчасово здійснюючого повноваження (виконуючого обов'язки) генерального директора ПАТ «Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання».

Згідно наказу № 36-К від 19.04.2016р. «Про виконання обов'язків», позивач приступив з 19 квітня 2016р. до тимчасового здійснення повноважень (виконання обов'язків) генерального директора товариства.

З 01 серпня 2016 року, рішенням наглядової ради ПАТ «Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання» позивача було звільнено за угодою сторін у відповідності до п. 1 ст. 36 КЗпП України.

В день звільнення йому не було виплачено всіх належних сум, розрахунку не було проведено. На усне звернення позивача про розмір нарахованої суми при звільненні, йому було повідомлено, що нарахована сума, без урахування податків, тобто до виплати становить 27 103,88 грн.

07.09.2016 р. йому було виплачено відповідачем 939,94 грн.

12.10.2016 р., він звернувся до Генерального директора ПАТ «Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання» з письмовою заявою надати копію наказу про звільнення, довідку про заборгованість по заробітній платі і нарахованих сумах при звільненні, довідки про середньоденну заробітну плату.

13.10.2016р., йому було виплачено відповідачем -19967,22 грн.

Йому були зроблені нарахування по заробітній платі за період з квітня 2016 року по серпень 2016 року у розмірі 93934,44 грн. (до виплати - 75617,22 грн.) та компенсацію за невикористану відпустку за серпень 2016 року у розмірі 7697, 79 грн. (до виплати 6196,72 грн.)

На його рахунок йому було виплачено наступні суми: 30.06.2016 року - 8578, 90 грн., 11.08.2016 року - 19967,22 грн., 11.08.2016 грн. - 19967,22 грн., 07.09.2016 р. - 939,94 грн., 13.10.2016р. - 19967,22 грн., а всього ПАТ «БЗПТО» було виплачено суму у розмірі 69420,50 грн.

За період з 19.04.2017р. по 01.08.2017р. йому було нараховано (з уплатою всіх податків) суму у розмірі 75617,22 грн., а фактично виплачено було суму 69420,50 грн.

Заробітна плата у розмірі 939,94 грн. була перерахована 07.09.2016р., сума у розмірі 19967,22 грн. - 13.10.2016р.

Тобто, фактично невиплаченою заробітною платою є сума у розмірі 6196,72 грн.

З урахуванням того, що відповідач виплачував заборгованість частинами з порушенням строків та до теперішнього часу остаточно не виплатив йому нараховану суму у розмірі 6196,72 грн.

Середньоденна заробітна плата складає 939,94 грн. Кількість робочих днів за період затримки розрахунку з 02 серпня 2016р. по 31 липня 2017р. (включно) становить 249 днів, а саме: серпень 2016 року - 21 день, вересень 2016 року - 22 дня, жовтень 2016 року - 20 днів, листопад 2016 року - 22 дня, грудень 2016 року - 22 дня, січень 2017 року - 20 днів, лютий 2017 року - 20 днів, березень 2017 року - 22 дня, квітень 2017 року - 19 днів, травень 2017 року - 20 днів, червень 2017 року - 20 днів, липень 2017 року - 21 день.

За вказаний період відповідач повинен сплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку після звільнення у розмірі 234045,06 грн. (249 днів X 939,94 грн. середньоденна заробітна плата).

Посилаючись на викладені обставини, просив суд стягнути з відповідача на його користь нараховану, але своєчасно невиплачену при звільненні заборгованість по заробітній платі у розмірі 6196,72 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку після звільнення у розмірі 234045,06 грн. та вирішити питання судових витрат.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 вересня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання» на користь ОСОБА_3 заборгованість із заробітної плати у розмірі 6 196,72 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 234045,06 грн., а всього у розмірі 240241,78 грн.

Стягнуто з ПрАТ «Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання» на користь держави судовий збір у розмірі 2487,47 грн.

Стягнуто з ПрАТ «Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання» на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, ПрАТ «Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначало, що стягнення з ПрАТ «Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 14.10.2016 року по 31.07.2017 року у розмірі 186 108,12 грн. є неправомірним. Судом першої інстанції не прийнято до уваги та не враховано довідку відповідача від 27.04.2017 року №223 про те, що заборгованість ПАТ «Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання» перед ОСОБА_3 станом на 13.10.2016 року, а відповідно і на дату його звернення до суду - відсутня, та безпідставно стягнуто з відповідача суму у розмірі 6 196,72 грн.

ОСОБА_3 надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, просить залишити рішення суду першої інстанції у цій справі без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що на теперішній час кінцевий розрахунок з позивачем не здійснений та стягнув з відповідача середній заробіток, починаючи з дати звільнення позивача по 31.07.2017 року.

Проте, судова колегія не погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_3 працював у ПрАТ «Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання» виконуючим обов'язки генерального директора в період з 19.04.2016 року по 01.08.2016 року, що підтверджується записом в його трудовій книжці серії АХ №412201.

Рішенням Наглядової ради ПАТ «Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання» (протокол від 01.08.2016 № 50) ОСОБА_3 було звільнено за угодою сторін відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України та видано трудову книжку.

З заявою про проведення розрахунку та надання документів ОСОБА_3 звернувся до підприємства 12.10.2016 року.

Остаточний розрахунок з ОСОБА_3 було проведено 13.10.2016, тобто, не пізніше наступного дня після пред'явлення позивачем вимоги про розрахунок.

Згідно Акту службового розслідування від 12.10.2016 року ОСОБА_3 був призначений на посаду генерального директора з 19.04.2016, а фактично приступив до виконання обов'язків з 27.04.2016.

При остаточному розрахунку з ОСОБА_3 було зроблено перерахунок належних йому сум за виключенням тих днів, коли ОСОБА_3 у квітні 2016 року фактично не працював.

Сума переплати за не відпрацьовані ОСОБА_3 дні у квітні 2016 року, відповідно до розрахункового листа за серпень 2016 року склала 6199,57 грн. (за вирахуванням податків та зборів), а сума розрахованої компенсації за невикористану відпустку склала 6196,72 грн. (за вирахуванням податків та зборів).

З наданої відповідачем довідки вбачається, що заборгованість по заробітній платі станом на 13.10.2016 у ПАТ «Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання» перед ОСОБА_3 - відсутня.

Стаття 1 КЗпП України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Статтею 2-1 КЗпП України визначено, що Україна забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Судом встановлено, що остаточний розрахунок підприємством з ОСОБА_3 проведений 13.10.2016 року. Таким чином, суд першої інстанції безпідставно стягнув з підприємства середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по 31.07.2017.

Застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України можливо тільки при наявності вини. Таким чином, вини підприємства щодо затримки розрахунку з ОСОБА_3 при звільненні за період з 14.10.2016 по 31.07.2017 не вбачається і рішення суду першої інстанції про стягнення з ПАТ «Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 14.10.2016 по 31.07.2017 у розмірі 186 108,12 грн. є безпідставним.

Беручи до уваги все вищенаведене, апеляційний суд у відповідності до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України, визнавши апеляційну скаргу обґрунтованою, скасовує оскаржуване рішення суду з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382-384, 390 ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання» задовольнити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 вересня 2017 рокуу цій справі скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання», про стягнення нарахованої, але не виплаченої при звільненні заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку після звільнення - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 11 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді: