Справа № 202/4939/17
Провадження № 2/202/295/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2018 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Волошина Є.В.

за участю секретаря Шишляннікова О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про визнання дій протиправними, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про визнання відмови відповідача в передачі у приватну власність житлового приміщення гуртожитку за адресою: м.Дніпро, пр.Слобожанського, будинок №106, кімната №708, жилою площею 17,3 кв.м., обладнана коридором 2,9 кв.м., санвузлом 2,1 кв.м., яка знаходиться на 7 поверсі дев'ятиповерхового будинку, безпідставною. В обґрунтування позову зазначила, що на протязі більш ніж 10 років вона проживає та використовує кімнату №708 в гуртожитку №106 по пр. Слобожанського в м. Дніпро за призначенням. Будівля гуртожитку знаходиться у комунальній власності Дніпровської міської ради, а обслуговування будівлі здійснює КП «Жилсервіс-5» ДМР. З набранням чинності Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» вона набула право на приватизацію житлового приміщення. Позивач звернулась до відповідача, як до органу приватизації, із заявою про оформлення у приватну власність займаного в гуртожитку приміщення, у відповідь на що відповідачем листом від 22 червня 2017 року було відмовлено у здійсненні приватизації з тих підстав, що позивачем вже було використано своє право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду за адресою: АДРЕСА_1. Таку відмову позивач вважає незаконною, оскільки у відповідності до ч. 5 статті 5 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» ОСОБА_1 має право на безоплатну приватизацію займаного житла в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою одного разу, а цього права відповідач її позбавив. Вказувала, що позивач використала лише частково своє право на приватизацію, оскільки площа раніше приватизованого житла менше санітарної норми в 21 м2 загальної площі. З викладених підстав позивач просила позов задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання позивач не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та у випадку неявки відповідача в судове засідання просить ухвалити заочне рішення по справі.

Відповідач в судове засідання явку свого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність, відзив не подавав, у зв'язку із чим, суд, враховуючи заяву позивача, відповідно до ст.ст. 280 289 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Суд, дослідивши докази, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що за адресою: м. Дніпро, пр. Слобожанський, буд.106, кімн. 708 зареєстрована та постійно проживає з 01 лютого 2007 року ОСОБА_1, що підтверджується довідкою №1997 від 15 червня 2017 року, виданою КП «Жилсервіс-5» ДМР. Кімната №708, загальною площею 22,3 кв.м., жилою площею 17,3 кв.м., обладнана коридором 2,9 кв.м., санвузлом 2,1 кв.м., та знаходиться на 7 поверсі дев'ятиповерхового будинку, що підтверджується технічним паспортом на вищезазначену квартиру.

Позивач за вищевказаною адресою була вселена та проживала на підставі корінця ордеру для заселення №214, виданого 20 січня 2007 року Дніпропетровським домобудівним комбінатом, а в подальшому - ордеру на житлову площу в гуртожитку комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська серії УП№183 від 19.05.2017 року. Ордер виданий на підставі розпорядження управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради від 19.05.2017 року №403.

19 червня 2017 року позивач, бажаючи безоплатно приватизувати займану нею кімнату №708 у будинку №106 (гуртожитку) по проспекту Слобожанському у м. Дніпро, звернулась із відповідною заявою до відповідача, у відповідь на яку отримала лист № 3/9-2947 від 22 червня 2017 року із відмовою у розгляді такої заяви. Відмову обґрунтовано тим, що згідно довідки КП «ДМБТІ» ДОР №4472 від 08 квітня 2016 року позивачем вже використано право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду шляхом набуття частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2, тому у позивача відсутнє законне право на безоплатну приватизацію кімнати №708 у гуртожитку №106 по проспекту Слобожанському (раніше проспект ім. газети «Правда») у м. Дніпро.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В силу ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення правового регулювання забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» уточнено порядок передання гуртожитків у комунальну власність з метою наступної приватизації житлових приміщень законними мешканцями гуртожитків.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, на яких поширюється дія цього закону, можуть реалізувати конституційне право на житло або шляхом приватизації житла у гуртожитку (у випадках, передбачених цим Законом).

Згідно ч.2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Статтею 25 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» встановлено, що спори, пов'язані з порушенням житлових прав громадян, які вимушені проживати в гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону, незалежно від форми власності, розглядаються та вирішуються в судовому порядку, якому може передувати досудовий розгляд, що здійснюється відповідно до ст.26 цього Закону. Громадяни, які вважають, що їх житлові права чи житлові права членів їх сімей порушені, мають право для вирішення спорів звертатися безпосередньо до суду.

Відповідно до ст.129 ЖК УPCP, ордер є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Вищий Спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ в аналізі «судової практики застосування Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 01.08.2013р. зазначає, що статтею 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно- правовими документами про права людини закріплено право на житло. Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло. У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Нормою ст.4 ч.1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» визначено, що громадяни та члени їхніх сімей, на яких поширюється дія цього закону, мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього закону за рішенням місцевої ради. Приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та прийнятих відповідно до нього нормативно-правових актів з урахуванням особливостей, визначених цим законом.

Згідно ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до обєктів приватизації належать в тому числі і житлові приміщення у гуртожитках.

За змістом ст.ст.3, 4 ч.2 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» мешканці гуртожитку, які на правових підставах, визначених цим законом, проживають у гуртожитках, на які поширюється дія цього закону, набувають право на приватизацію жилих приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади згідно з цим законом та Загальнодержавною цільовою програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад. Зазначене право поширюється на дітей законних мешканців гуртожитків, які народилися під час проживання їхніх батьків у гуртожитках, на які поширюється дія цього закону.

Відповідно до положень ст.5 ч.1 п.6-8 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», ст.3 ч.1 «Про приватизацію державного житлового фонду» передача житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян здійснюється на підставі рішення органу місцевого самоврядування. Приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється шляхом: а)безоплатної їх передачі громадянам з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; б) продажу надлишків загальної площі жилих приміщень громадянам України, які мешкають у них і на яких поширюється дія цього закону. Для приватизації житлових приміщень у гуртожитках використовуються приватизаційні папери житлові чеки (у порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду») з урахуванням залишкової вартості усіх житлових приміщень, що підлягають приватизації у відповідному гуртожитку.

Згідно ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій ст.3 цього закону (аналогічна норма міститься в ст.5 ч.1 п.7 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім'ї безоплатно. Якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім'я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім'ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра. Якщо загальна площа квартири (будинку) перевищує площу, яку має право отримати сім'я наймача безоплатно, наймач здійснює доплату цінними паперами, одержаними для приватизації державних підприємств чи землі, а у разі їх відсутності грошима. Сума доплат визначається добутком розміру надлишкової загальної площі на вартість одного квадратного метра. Право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них.

Разом з цим, рішенням Конституційного Суду України від 10 червня 2010 року №15-рп/2010 визначено, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо: 1) громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; 2) у власність наймача і кожного члена його сім'ї передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановлену санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла; 3) у власність наймача і кожного члена його сім'ї передано загальну площу житла, меншу ніж встановлена санітарна норма, а залишок житлового чека використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду; 4) весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду. Приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною.

Так, згідно з довідкою КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 08 квітня 2016 року №4472, з 16 жовтня 2006 року за позивачем ОСОБА_1 та її дочкою ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 20,4 кв.м., житловою площею 11,3 кв.м. на підставі свідоцтва про право власності б/н від 23 серпня 2006 року, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради. Право власності набуто в порядку приватизації згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

При цьому, як вбачається з довідки №103.22-11/781 від 30 травня 2017 року, виданої філією Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк», позивач ОСОБА_1 не значиться в списках на отримання житлових чеків за адресою: АДРЕСА_3.

Суд враховує той факт, що загальна площа квартири АДРЕСА_2 складає 20,4 кв.м., житлова площа 11,3 кв.м., тобто, позивачем використано право приватизації в обсязі менше санітарної норми в 21 м2 загальної площі, що підтверджується копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з Реєстру прав власності на нерухоме майно. Крім того, суд враховує, що позивач здійснювала приватизацію вищезазначеної квартири разом із членом своєї сімї - дочкою ОСОБА_2 Таким чином, позивач скористалась своїм правом на приватизацію лише частково.

Втім, як вбачається з технічного паспорту на кімнату №708 у гуртожитку №106 по проспекту Слобожанському (раніше проспект ім. газети «Правда») у м. Дніпро, загальна площа вищезазначеного житла складає 22,3 кв. м., що перевищує санітарну норму 21 квадратний метр загальної площі на наймача, передбачену положеннями ст.5 ч.1 п.6-8 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», ст.3 ч.1 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду».

Як вбачається з довідки №1997 про склад сім'ї громадянина, що мешкає у житловому приміщенні (кімнаті, кімнатах) у гуртожитку, та займані ними приміщення від 15 червня 2017 року позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, кімн. 708. Інші члени її сім'ї зареєстрованими за вищезазначеною адресою не значаться. При цьому, в силу положень статті 5 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» до членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Тобто, у позивача відсутнє право на безоплатну приватизацію житлового приміщення, площа якого більша за встановлені санітарні норми, без оплати вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла.

Таким чином, відмова Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради у безоплатній передачі ОСОБА_1 у приватну власність житлового приміщення гуртожитку за адресою: м. Дніпро, просп. Слобожанський, буд. №106, кімн. №708, є обґрунтованою та законною.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 223, 264, 265, 280 289 ЦПК України, ст.ст.1-5 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», ст.ст. 129 ЖК України, ст.ст. 2, 3, 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про визнання дій протиправними відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку шляхом подання протягом 30 днів апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Волошин Є.В.