Справа №639/6308/17
Провадження №2/639/379/18
РІШЕННЯ

(Заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Труханович В.В.,

за участю секретаря - Кричевської В.М.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова цивільну справу №639/6308/17 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Відділ міграції та реєстрації в Новобаварському районі про усунення перешкод у користуванні і володінні домоволодінням шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ :

До Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом звернулась ОСОБА_2 та просить ухвалити рішення, на підставі якого усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом визнання відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житлом, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що їй на підставі свідоцтва про право власності від 26.02.2013 року їй на праві власності належить домоволодіння АДРЕСА_1. В даному домоволодінні зареєстрований колишній чоловік позивача, ОСОБА_3 Після розірвання шлюбу, а саме з січня 2011 року відповідач у спірному домоволодінні не проживає, ним не цікавиться, витрат по утриманню будинку не несе.

Реєстрація місця проживання відповідача в належній позивачу на праві власності квартирі носить формальний характер та обмежує права позивача як власника житла.

Вищевикладені обставини вимусили позивача звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 20.12.217 року задоволено клопотання позивача про допит в якості свідків гр. ОСОБА_4, ОСОБА_5 ( а.с. 28)

Ухвалою суду від 12.04.2018 року прийнято відмову представника позивача ОСОБА_1 від раніше заявленого клопотання про допит в судовому засіданні свідка ОСОБА_5

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, яка діє на підставі довіреності від 25.10.2017 року, заявлений позов підтримала та дала пояснення про обставини, які викладені у рішенні вище. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся, про причину неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. На підставі вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

За приписами статті 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Так, у судовому засіданні було встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.01.2011 року. ( а.с. 7)

З Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.02.2013 року вбачається, що на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.10.2011 року ОСОБА_2 на праві власності належить 35/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1. ( а.с. 6)

Право власності зареєстровано у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Положеннями статей 317, 319, 321 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як вбачається з відповіді адресно-довідкового бюро, який було надано на запит суду в порядку ч.3 ст. 122 ЦПК України, відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 22.02.2007 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. ( а.с. 27)

Конституція України у статті 47 проголошує, що кожен має право на житло, як одного з природних і невід'ємних прав людини. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Конституція України закріпляє право громадян на житло як найважливіше соціально-економічне право.

При цьому, право на житло, як суб'єктивне право, тобто таке, що належить конкретній особі на конкретне жиле приміщення в будинку відповідного житлового фонду, виникає в силу передбачених у житловому законодавстві юридичних фактів і отримує свою конкретизацію та деталізацію у відповідних правовідносинах.

Згідно ч. 3 ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною 6 ст. 29 ЦК України передбачено, що фізична особа може мати кілька місць проживання.

Право громадян на житло передбачено ст. 1 ЖК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших осіб або прав державних і громадських організацій.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що за адресою АДРЕСА_1 зареєстрований, але не проживає відповідач у справі ОСОБА_3, з яким позивач раніше перебувала у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України, сім*ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разу відсутності члена сім*ї без поважним причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Стаття 150 ЖК України передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

В силу ст. ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статті 77, 78 та 80 ЦПК України вказують на те, що докази повинні бути належними, допустимими та достатніми.

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_2, за клопотання її представника, в судовому засіданні була допитана в якості свідка ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_4 пояснила, що вона є подругою позивача у справі. Їй відомо, що відповідач ОСОБА_3 є колишнім чоловіком її подруги, який приблизно 8-9 років з нею за спірною адресою не проживає. Свідок часто буває в домі позивача, особистих речей відповідача вона в ньому не бачила.

Суд критично відноситься до пояснень даного свідка, оскільки вважає її зацікавленою особою по справі.

Будь-яких інших доказів на підтвердження позиції позивача суду не надано.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Даючи оцінку вищезазначеному, суд приходить до висновку про те, що позивачем ОСОБА_2 не надано суду достатньо доказів на підтвердження своїх вимог.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволені позову ОСОБА_2 за недоведеністю.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-80, 141, 263, 264, 265, 280, 282 ЦПК, ст.ст. 11, 317, 319,321, 328, 334, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Відділ міграції та реєстрації в Новобаварському районі про усунення перешкод у користуванні і володінні домоволодінням шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням- відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16.04.2018 року.

Суддя В. В. Труханович