АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1728/18 Справа № 205/8316/16 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Макарова М.О., Пищиди М.М.

при секретарі - Лященко С.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2на рішення Ленінськогорайонного суду м.Дніпропетровська від 24 листопада 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про припинення права власності на частку в спільному майні та про визнання права власності на частку в спільному майні, зменшення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що в період з 26 вересня 1987 року до 16 квітня 2009 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 За період шлюбу вони придбали трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Згідно з рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2013 року проведено поділ майна, набутого під час шлюбу подружжям ОСОБА_3 та визнано за кожним із них право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

На підставі рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2015 року з ОСОБА_3 на її користь стягнуто грошову компенсацію за належну їй частку у вартості будівельних матеріалів, механізмів та іншого обладнання, яке використовувалось подружжям при будівництві житлового будинку в домоволодінні №123 по вул. Широкій в м. Дніпропетровську, в сумі 465 203 грн.

16 жовтня 2015 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська був виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 465 203 грн. та предявлений до виконання в Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції.

Оскільки ОСОБА_3 тривалий час у вказаній квартирі не мешкає, зареєстрований та мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. Широка, буд. 123, будучі співвласником спірної квартири та її боржником, зазначала, що згодна придбати частку ОСОБА_4 в спірній квартирі, та зменшення суми боргу за вказаним виконавчим листом.

На підставі викладеного, просила припинити право власності ОСОБА_3 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1; визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1; зменшити заборгованість ОСОБА_3 на суму вартості ? частини квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Ленінськогорайонного суду м.Дніпропетровська від 24 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено (а.с.110-111).

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що згідно положень ст.41 Конституції України, ст. ст. 317, 356, 365 та глави 26 ЦК України, всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності, тому не дивлячись на те, що відповідачу на праві власності належить інше домоволодіння, припинення права власності відповідача на спірну частку завдасть істотної шкоди його інтересам, крім того позивачем не виконані вимоги ч. 2 ст. 365 ЦК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність встановлених судом обставин у справі, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову (а.с.218-223).

Апеляційна скарга мотивована тим, що вона, як співвласник квартири та кредитор боржника, згодна придбати частку ОСОБА_4 в рахунок погашення заборгованості в сумі 465 203 грн. в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/199/1841/13, виданого 16 жовтня 2015 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська. Крім того, ОСОБА_3 мешкає за іншою адресою, в утриманні спірної квартири участі не приймає.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що з 26 вересня 1987 року по 16 квітня 2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

За період шлюбу сторони придбали квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2013 року поділено майно, як таке, що є обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як таке, що набуте подружжям за час шлюбу.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. (а.с. 4-5)

Відповідно до технічного паспорта квартира АДРЕСА_1 є трикімнатною, розташована на п*ятому поверсі, загальною площею 67,8 кв.м., житловою площею 38,7 кв.м., складається з: коридору площею 11,1 кв.м., кладової площею 0,4 кв.м., кухні площею 9,9 кв.м., житлової кімнати площею 16,3 кв.м., житлової кімнати 9,6 кв.м., ванної площею 2,5 кв.м., туалету площею 1,1 кв.м., житлової кімнати площею 11,6 кв.м., балкону площею 0,6 кв.м., лоджії площею 1,6 кв.м. (а.с. 10-11)

З 09 жовтня 2009 року відповідач знявся з реєстрації в квартирі АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою № 3524 виданою КП «Жилсервіс-2» ДМР від 27 жовтня 2017 року. (а.с. 102)

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто за належну їй частку у вартості будівельних матеріалів, механізмів та іншого обладнання, яке використовувалось при будівництві житлового будинку в домоволодінні № 123 по вул. Широкій в м. Дніпропетровську, в сумі 465 203 грн. (а.с. 8-9)

16 жовтня 2015 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 465 203 грн.

Постановою державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу ДВС Дніпропетровського міського управління юстиції від 13 листопада 2015 року відкрито виконавче провадження ВП № 49400940. Станом на 10 жовтень 2017 року заборгованість за виконавчим листом не погашена (а.с.17,93).

Після перейменування вулиць в м. Дніпро, вул. Будьонного змінена на вул. ОСОБА_5. Згідно висновку судової оціночно-будівельної експертизи № 641-17 від 12 червня 2017 року ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 визначена на час складання висновку складає: 612 440 грн. (а.с. 43-50).

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Частина 1 ст. 358 ЦК України передбачає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою.

У зв'язку з цим, змістом внутрішніх правовідносин спільної часткової власності є право кожного із співвласників володіти, користуватися і розпоряджатися спільною річчю й обов'язок кожного зі співвласників погодити свою поведінку щодо володіння, користування і розпорядження спільною річчю з іншими співвласниками.

Відповідно до частини 3 указаної статті, здійснюючи правомочності щодо належної йому частки, кожен зі співвласників має право на надання в його володіння і користування тієї частини спільного майна в натурі, що відповідає його частині в праві спільної власності. У разі неможливості такого надання кожен з них вправі вимагати від інших співвласників компенсації.

Згідно ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Частиною другою цієї статті передбачено, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем цієї частки на депозитний рахунок суду. Перелік підстав припинення права на частку в спільному майні є вичерпним.

Частиною 5 пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 квітня 1991 року № 7 «Про судову практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на житловий будинок» зі змінами і доповненнями передбаченими постановами Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1992 року № 13 і від 25 травня 1998 року № 15 передбачено, що в окремих випадках суд може, з огляду на конкретні обставини справи і за відсутності згоди власника, що виділяється, зобов'язати інших учасників спільної власності виплатити йому грошову компенсацію за приналежну йому частку з обов'язковим наведенням мотивів. Зокрема, це можливо, якщо частка в спільній власності на житловий будинок є незначною і не може бути виділена в натурі чи внаслідок особливих обставин спільне користування будинком неможливо, а власник у будинку не проживає і забезпечений іншою житловою площею.

Питання чи є частка незначною, підлягає вирішенню судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, також робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном.

Зі змісту норми ст. 365 ЦК України випливає, що припинення права особи на частку у спільному майні допускається за наявності будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї, та за умови попереднього внесення позивачем вартості частки відповідача на депозитний рахунок суду.

Крім того, Європейський суд з прав людини, у своїх рішеннях, зокрема у ст.1 Першого протоколу до Конвенції, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, наголошує про необхідність врахування: незаконного позбавлення особи майна у зв'язку з порушенням правил щодо попереднього депонування суми відшкодування, що може призвести до негативних економічних наслідків для цієї особи, оскільки вимога попереднього платежу є не просто технічною складовою процедури відчуження майна, яка встановлена законом, а основною вимогою, на якій повинно ґрунтуватися рішення суду про позбавлення особи майна без її згоди. Необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Основною ж метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

Згідно ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України у справі № 6-2784цс15 від 24 лютого 2016 року.

Розмір грошової компенсації у порядку ст. 365 ЦК України визначається відповідно до дійсної вартості нерухомого майна на час розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не внесено на депозитний рахунок суду вартість частки у спільному майні, яку вона просила припинити.

Враховуючи вищезазначені обставини справи, колегія суддів вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, оскільки не знайшов своє підтвердження за розглядом справи у суді, у звязку із недоведеністю обставин, визначених п. п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, які давали б підстави для позбавлення відповідача права власності на частину спірної квартири та невиконання позивачем вимог ч.2 ст.365 ЦК України, що є умовою для припинення права власності.

Доводи ОСОБА_2 про те, що відповідач у спірній квартирі не проживає, має інше житло у м. Дніпро по вул. Широка, буд. 123, а тому підстав вважати, що припинення права на частку у спільному майні завдасть істотної шкоди його інтересам, висновків суду не спростовують, оскільки відомостей про те, що відповідач мешкає у вказаному будинку, матеріали справи не містять. Разом з тим, відмова відповідача приймати участь у витратах на утримання спірної квартири, не може бути підставою для припинення права на частку в спільному майні.

Посилання ОСОБА_2 на попереднє невнесенні вартості припинювальної частки на депозитний рахунок суду, внаслідок наявних непогашених боргових зобов»язань відповідача перед позивачем, яка будучі кредитором має право на переведення прав та обов»язків співвласника-боржника, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки вимоги ч. 2 ст. 365 ЦК України, позивачем не виконані. Даних про переведення на неї прав та обов»язків співвласника-боржника, матеріали справи не містять.

Варто зауважити, що положеннями ст.ст. 365 і 366 ЦК України врегульовано порядок примусового (судового) припинення права співвласника на частку в спільному майні та порядок звернення стягнення на частку в майні, що є в спільній частковій власності. Кожна з них є окремою підставою для предявлення позову.

Позивач в позовній заяві просила припинити право власності ОСОБА_3 на 1/2 частину квартири, визнати за нею право власності на вказану частину квартири, зменшивши заборгованість ОСОБА_3 на суму вартості частини квартири. Вимог про переведення на неї прав та обов»язків співвласника-боржника, позовна заява не містить.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в даному випадку позивач неправильно обрав спосіб захисту своїх прав, звернувшись із позовом до суду на підставі ст. 366 ЦК України, оскільки зазначена стаття визначає підставу припинення правовідносин спільної часткової власності, як звернення стягнення на частку у спільній власності на вимогу кредитора, зокрема шляхом переведення на неї прав та обов»язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного розрахунку. Позивач не позбавлена звернутися з даним позовом до суду або вирішити дане питання в рамках виконавчого провадження.

Доводи про помилковість висновків суду в частині відмови зменшення заборгованості за виконавчим листом, суперечать гарантії права власності відповідача та забезпечення дотримання справедливої рівноваги між застосованими заходами та переслідуваною метою.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ленінськогорайонного суду м.Дніпропетровська від 24 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_6

ОСОБА_7