П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2018 року

м. Рівне

Справа № 569/12426/16-ц

Провадження № 22-ц/787/97/2018

Апеляційний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.

секретар судового засідання: Вихотень Я.В.

розглянувши в спрощеному позовному провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 січня 2017 року (головуючий суддя 1 інстанції: Бердій М.А.) ухвалене в м. Рівне, Рівненської області о 11 год. 42 хв., дата виготовлення повного тексту не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та усунення перешкод в користуванні власністю,-

в с т а н о в и в:

28 вересня 2016 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та усунення перешкод в користуванні власністю.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 січня 2017 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 17А по вулиці О. Кобилянської в місті Рівне.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що був позбавлений можливості захистити свої права та інтереси, задати питання позивачу та свідкам, вирішивши питання про суттєві обставини справи, які потребуються доцільного дослідження, оскільки він не міг взяти участь у розгляді справи через хворобу.

Судом не було досліджено суттєві факти, які прямо впливають на житлові правовідносини, а саме де і коли він жив, за якою причиною знаходився за іншим місцем перебування.

Просить рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 січня 2017 року скасувати та відмовити в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності згідно Договору купівлі-продажу, укладеного 22 листопада 2007 року, належить житловий будинок № 17 А по вулиці О. Кобилянської в місті Рівне.

Відповідно до копії будинкової книги та довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Рівненській області від 09 жовтня 2016 року, відповідач ОСОБА_1 зареєстрований в житловому будинку № 17 А по вулиці О. Кобилянської у м. Рівне з 05 травня 2008 року.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Врахувавши те, що позивач є власником житлового будинку № 17 А по вулиці О. Кобилянської в місті Рівне, та те, що відповідач не проживає в даному будинку понад один рік, то, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним житлом.

ОСОБА_1 на спростування вищезазначених обставин доводів не навів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення процесу розгляду справи, а саме те, що розгляд справи відбувся без його участі, не заслуговують на увагу, оскільки статтею 284 ЦПК України передбачена можливість перегляду заочного рішення, чим і скористався відповідач.

Статтею 376 ЦПК України передбачено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідачем таких порушень не навдено.

Відповдно до ч.3 п.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обовязковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обовязковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З матеріалів справи, а саме з розписки вбачається, що відповідач був належним чином повідомлений про дату і час розгляду справи (а.с. 48).

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене без порушень норм матеріального та процесуального права, судом в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, апеляційна скарга не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 274, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, колегія суддів -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з моменту її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 квітня 2018 року

Головуюча

Судді :