Справа № 185/602/18
Провадження № 2/185/1357/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2018 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондаренко В.М.,

за участю секретаря: Данильченко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, суд -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1; визнати за відповідачем право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявленого позивач зазначив, що 17 грудня 1988 року він з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Зарафшан Самаркандської області, Узбекистан, актовий запис № 457. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2017 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу неповнолітніх дітей немає. Під час спільного проживання у шлюбі, за спільні кошти, 17 лютого 1997 року за договором купівлі-продажу була придбана квартира АДРЕСА_2, право власності на квартиру було оформлено на імя ОСОБА_2. Вважає, що вказана квартира є обєктом спільної сумісної власності,так як набута за період перебування у шлюбі, а тому має бути поділена між ним та відповідачем у рівних частках, тобто по 1/2 частині.

У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони в період з 17 грудня 1988 року по 29 листопада 2017 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

Під час перебування у шлюбі, на підставі договору купівлі-продажу від 17 лютого 1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за № 572, ОСОБА_2 була придбана квартира АДРЕСА_1.

Право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 було зареєстроване в КП Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до ст. ст. 60, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (п. 22). Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох (п. 23). До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу (п. 24).

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Враховуючи, що спірна квартира АДРЕСА_1 була придбана під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, відповідач не заперечувала вказаний факт, то така квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Оскільки вимога про поділ квартири в натурі позивачем не заявлялася, є підстави для визнання за подружжям права власності на ідеальні частки в квартирі без її реального поділу та залишення квартири у спільній частковій власності сторін.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають повному задоволенню.

У поданій заяві позивач просить не розподіляти судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України та не стягувати сплачену суму судового збору з відповідача на його користь.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.М. Бондаренко