Постанова

іменем України

4 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 283/564/16-ц

провадження № 61-2524св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., ОлійникА. С., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 14 червня 2016 року, ухвалене у складі судді Тимошенка А. О., та рішення апеляційного суду Житомирської області від 11 липня 2016 року, ухвалене колегією суддів у складі: Микитюк О. Ю., Косигіної Л. М., Кочетова Л. Г.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_5, в якому просив зобов'язати відповідача припинити неправомірні дії щодо приниження його честі та гідності і стягнути з ОСОБА_5 5 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 7 березня 2016 року ОСОБА_5 у міському парку культури і відпочинку у м. Малині в присутності мешканців міста ображав та погрожував його дочці, а 11 березня 2016 року, зустрівши позивача біля будинку АДРЕСА_1, принизив його нецензурною лайкою й образив непристойним жестом.

Позивач вказує, що ОСОБА_5 протягом тривалого часу словесно чіпляється до нього та його дочки, ображає їх і принижує, висловлюється нецензурними словами, завдаючи йому моральної шкоди.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 14 червня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 1 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Встановивши, що ОСОБА_5 неодноразово ображав та принижував позивача, чим завдав останньому моральних страждань, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 1 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 11 липня 2016 року рішення Малинського районного суду Житомирської області від 14 червня 2016 року в частині задоволення позовних вимог скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у позові, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції, у порушення норм процесуального права, не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не взяв до уваги покази свідків відповідача, зазначивши про зацікавленість цих осіб, оскільки свідки є близькими родичами відповідача, і в той же час в основу рішення поклав покази свідків позивача, які є його близькими родичами. Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупність, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

У серпні 2016 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення Малинського районного суду Житомирської області від 14 червня 2016 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 11 липня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій належними чином не з'ясували фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, та не надали належної оцінки зібраним у справі доказам.

Зазначає, що судом першої інстанції дано неправильну оцінку наданим доказам, а суд апеляційної інстанції, зокрема, головуючи й у справі, порушуючи принцип цивільного процесу, не надав позивачеві можливості довести перед судом переконливість його доказів.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 серпня 2016 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою і ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до ст. 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

22 січня 2018 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Малинського районного суду Житомирської області від 27 грудня 2013 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Житомирської області від 31 січня 2014 року, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п'яти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 85 грн.

Обгрунтотовуючи позов, позивач вказував на те, що 7 та 11 березня 2016 року відповідач ображав його та дочку, погрожував їм, посилаючись як на підставу своїх вимог на постанову Малинського районного суду Житомирської області від 27 грудня 2013 року.

На підтвердження позовних вимог позивач послався також на показання свідків ОСОБА_9 (дочка позивача), ОСОБА_10 (зять позивача) та ОСОБА_11 (рідна сестра дружини позивача), допитаних судом першої інстанції.

Частиною п'ятою статті 55 Конституції України передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідальності її діянь (поведінка) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

Частиною першою статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Отже, захист від висловлювань образливого характеру та непристойної жестикуляції здійснюється на підставі статті 277 ЦК України.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Відповідно до статті 58 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час вирішення справи у судах попередніх інстанцій, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час вирішення справи у судах попередніх інстанцій, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Апеляційний суд, дослідивши докази у справі, в тому числі ті, які суд першої інстанції відхилив, дав їм належну оцінку і з урахуванням принципів змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивач не довів належними і допустимими доказами ті обставини, на які він посилається як на підставу свої вимог.

До таких висновків суд апеляційної інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при розгляді справи судом апеляційної інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, висновків суду не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте, в силу статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Зокрема, посилання заявника на постанову від 27 грудня 2013 року про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП України, не має правового значення, оскільки обставини, якими обґрунтованого позов, мали місце у березні 2016 року.

Твердження ОСОБА_4 про порушення апеляційною інстанцією норм процесуального права спростовуються матеріалами справи та змістом рішення апеляційної інстанції. Не встановивши порушень порядку допиту свідків, суд правомірно відмовив у задоволенні відповідного клопотання позивача.

Такими, що не підтверджені відповідними доказами, є і твердження заявника щодо дій головуючого в апеляційному суді, оскільки до журналу судового засідання будь-яких заперечень щодо дій головуючого не занесено і зауважень до змісту журналу ОСОБА_4 не подавав.

Встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції постановив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Малинського районного суду Житомирської області від 14 червня 2016 року, у частині залишеній без змін апеляційною інстанцією, та рішення апеляційного суду Житомирської області від 11 липня 2016 року без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов А. С. Олійник О. В. Ступак