П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2018 року

м. Харків

Справа № 644/7324/17

Провадження № 22ц/790/1997/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів:

головуючого - Бровченко І.О.

суддів - Бурлака І.В.,

за участю секретаря - Афоніна К.О.

імена (найменування) сторін:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2017 року у складі судді Клименко А.М. по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 105983 грн. 23 коп. посилаючись на те, що 11 серпня 2011 року сторони уклали кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав у позивача кредит в розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків, і зобов'язався його повертати щомісячно частинами, а також сплачувати відсотки і комісію за користування кредитом.

Своїх зобов'язань за договором відповідач не виконує, в зв'язку з чим станом на 31 серпня 2017 року за ним виникла заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 105983 грн. 23 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 5270 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 99713 грн. 23 коп., заборгованості за пенею та комісією в сумі 1000 грн. Також позивач просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати по справі в розмірі 1600 грн.

Також, представник позивача звернувся до суду з заявою про забезпечення позову і просив накласти арешт на квартиру, загальною площею 52,5 кв.м, житловою площею 29,9 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом заборони будь - яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

В обґрунтування заяви представник позивача посилався на те, що відповідач на протязі тривалого часу не виконує взяті на себе зобов'язання, не здійснює щомісячних погашень кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2017 року заяву публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на квартиру, загальною площею 52,5 кв.м, житловою площею 29,9 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволені заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

В обґрунтування скарги зазначено, що квартира є предметом договору іпотеки № 6426-007/08Р, укладеного 07 листопада 2008 року між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 Вказаною ухвалою порушуються права іпотекодателя та іпотекодержателя, оскільки, у зв'язку з виникненням суми заборгованості за основним зобов'язанням - кредитним договором, вони мають право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, передбаченим договором та діючим законодавством. Крім того, згідно рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 травня 2015 року за ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя визнано право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень якого, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

При розгляді справи в суді першої інстанції суд керувався приписами ЦПК України в редакції 2004 року, на відповідність яким перевіряється судом апеляційної інстанції оскаржувана ухвала.

Судом встановлено, що у листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 11 серпня 2011 року у розмірі 105983 грн.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2017 року провадження по справі відкрито, призначено судове засідання.

Крім того, представник позивача звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3 шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може суттєво утруднити виконання рішення суду чи взагалі зробити його виконання неможливим, внаслідок подальшого відчуження відповідачем майна третім особам.

Колегія суддів не погоджується з судовим рішенням про забезпечення позову з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України, в редакції на час ухвалення судового рішення, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Статтею 152 ЦПК України, в редакції на час ухвалення судового рішення, передбачено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам; 8) встановленням обов'язку вчинити дії щодо унеможливлення доступу користувачів мережі Інтернет до об'єктів права інтелектуальної власності, правомірність використання (розміщення) яких у мережі Інтернет є предметом спору. У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 № 989-IV зі змінами та доповненнями визначено, що пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що 11 серпня 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір. Кредит не було забезпечено іпотекою.

07 листопада 2008 року між ОСОБА_1 та АКБ «Правекс-Банк» укладено кредитний договір № 6426-007/08Р, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 338720 грн.

Для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов'язань за кредитним договором, між ОСОБА_1 та АКБ «Правекс-Банк» укладено договір іпотеки № 6426-007/08Р, згідно умов якого предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_4.

З повідомлення ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» вбачається, що 31 травня 2017 року права вимоги ПАТ КБ «Правекс-Банк» за кредитним договором № 6426-007/08Р від 07 листопада 2008 року були відступлені ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги № 1 від 31 травня 2017 року. У зв'язку з цим були відступлені та перейшли до нового кредитора права банку за договором іпотеки № 6426-007/08Р від 07 листопада 2011 року, укладеним між ОСОБА_1 та банком.

Також, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 травня 2015 року визнано за ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 09 лютого 2018 року вбачається, що право власності на ? частки квартири АДРЕСА_5 зареєстровано за ОСОБА_2 та зареєстровано обтяження на квартиру на підставі договору іпотеки.

За рахунок вказаного нерухомого майна, що перебуває в іпотеці, оскаржуваною ухвалою від 04 грудня 2017 року було забезпечено заявлений по цій справі позов. При цьому районним судом не було з'ясовано, що стосовно спірного майна існують зареєстровані права та вимоги банку-іпотекодержателя.

Тому, з огляду на предмет та підстави заявленого по цій справі позову, до розгляду якої іпотекодержатель не був залучений, слід визнати, що суд непропорційно втрутився у захищене ст. 3 Закону України «Про іпотеку» право іпотекодержателя на пріоритет у задоволенні забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Внаслідок цього застосоване судом забезпечення позову не можна вважати співмірними із заявленими позивачем вимогами, що порушує положення ч. 3 ст. 152 ЦПК України про необхідність дотримання цього балансу.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що ? частина квартири належить ОСОБА_2, який до участі у справі як сторона ініційованого позивачем цивільно-правового спору не залучався, відповідачем по справі він не є та будь-яких вимог до нього позивачем не заявлялось.

Таким чином, з огляду на те, що при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи та порушені норми процесуального права, колегія суддів на підставі п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу та скасовує оскаржувану ухвалу, відмовляючи ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2017 року скасувати, постановити нову.

У задоволені заяви публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 квітня 2018 року.

Головуючий

Судді