БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1398/17
Провадження № 2/497/41/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2018 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кравцової А.В.,

секретар судового засідання - Бекметова Х.В.,

у присутності: позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Болград цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

20.09.2017 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення на його користь боргу з відповідача в сумі 81000грн. та судових витрат - в розмірі сплаченого судового збору - 810 грн., посилаючись на те, що у 2008 році відповідач узяв в нього в борг 3500 доларів США, написав розписку, в якій зазначив, що узяв в ОСОБА_1, 10тис. гривень під 2 відсотки на місяць, у встановлений строк відповідач борг не повернув, та на неодноразові вимоги щодо повернення боргу не реагує, тому він, позивач, змушений був звернутися до суду за захистом свого права.

У судовому засіданні позивач підтримав вимоги позовної заяви, просив задовольнити.

Відповідач та його представник у судовому засіданні, заперечуючи, станом на теперішній час наявність самого боргу, просили у задоволенні позову відмовити, застосувавши, до того ж, до вимог позивача строк позовної давності, надавши суду про це заяву. При цьому відповідач пояснив, що дійсно брав у борг у позивача певну суму коштів, повертав частинами - лише відсотки, інколи - трохи більше, а 1 грудня 2013 року у присутності свідків віддав позивачу залишок грошових коштів - 20тис. грн. і 1000дол.США, які він тут же позичив гр.ОСОБА_4 у приміщенні Олександрівської сільської ради Болградського району у присутності сільського голови.

Свідок ОСОБА_5 підтвердив, що отримав у борг від позивача ОСОБА_1 1 грудня 2013 року у присутності свідків 20тис. грн. і 1000дол.США, про що надав суду розписку, згідно якої цей факт засвідчив голова сільської ради своїм підписом та завіривши його печаткою. Свідок також підтвердив, що віддавав, коли мав роботу, позивачу борг частинами, але наразі не віддав, оскільки втратив роботу, має дітей, пізніше має намір продовжувати виплачувати борг, коли знайде роботу.

Позивач не заперечував, що має розписку про те, що дав у борг ОСОБА_5 кошти у присутності свідків, показав розписку, згідно якої свідок повернув йому, позивачу, - у 2013 році чотири рази по 500грн., два рази - по 1тис.грн., та по одному разу повертав борг частинами в розмірі: 600грн., 400грн., 200грн., 600грн. станом на теперішній час ОСОБА_5 весь борг ще не повернув. Проте позивач не може пригадати, чи дійсно повертав відповідач ОСОБА_2 борг, але пам'ятає, що перераховував перед будівлею сільської ради пачку з гривнями, вважає, що він свідку ОСОБА_5 давав інші кошти, а не ті, що, як стверджує відповідач, він повернув, тому наполягає на задоволенні позову.

Відповідач, запевняючи, що дійсно борг повернув, та з того часу перебував з позивачем в добрих стосунках, надавав йому роботу, порадив, кому віддати кошти під відсотки - ОСОБА_4, але усе було добровільно, позивач не пред'являв раніше вимог, отримуючи від ОСОБА_5 відсотки за користування коштами, та, оскільки перестав отримувати відсотки від ОСОБА_5, знайшов цю розписку, яку він, відповідач, довіряючи позивачу, не відібрав в нього при остаточному розрахунку за займом. Представник відповідача, вважаючи, що взагалі відсутній предмет позову - борг, просив застосувати до позовних вимог строк позовної давності, вважаючи, що саме через сплин великої кількості часу позивач забув, що відповідач розрахувався з ним за займом в повному обсязі.

Вивчивши позовні вимоги, дослідивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Згідно матеріалів, наданих суду, відповідач власноруч написав розписку, що він у 2008 році узяв у позивача в борг 10000гривень під 2% на місяць (а.с45).

До теперішнього часу, на думку позивача, відповідач суму боргу йому, позивачу не повернув і ухиляється від повернення боргу. Будь-яких доказів на підтвердження факту повернення позивачу суми боргу відповідач суду не надав.

Проте, пояснення відповідача про повернення боргу підтверджується поясненнями свідка.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до умов ст.1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 599 ЦК України регламентовано, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а ст.526,527,530 цього ж Кодексу - що зобовязання мають виконуватись належним чином і в установлений строк - відповідно до умов договору та вимог закону.

У судовому засіданні також було встановлено, що позивачем заявлені вимоги щодо зобов'язань, які виникли більш, ніж три роки, тому з часу виникнення між сторонами боргових зобов'язань і до звернення позивача до суду - до 20.09.2017 року - пройшло більш, ніж три роки.

Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Пунктом 1 ч.2 ст. 258 ЦК України передбачена також спеціальна позовна давність в один рік, яка застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

У відповідності до ч.4ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові за наявності про це заяви відповідача, яка, в даному випадку, міститься в матеріалах справи і яку відповідач підтримав.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Оскільки під час ухвалення даного рішення судом було встановлено, що позивачем пропущений строк позовної давності щодо боргу, оскільки це вбачається з вищевикладеного, а також, за відсутності заяви позивача щодо поновлення такого строку з посиланням на поважні причини його пропуску, суд дійшов висновку, що пропущення позивачем строку звернення до суду щодо стягнення боргу з відповідача у строк, більш, ніж у передбачений ст.257 ЦК України строк, - є підставою для відмови у задоволенні вимог у зв'язку зі сплином строку позовної давності.

Керуючись ст.ст.256-258,266 ЦК України, 12,13,81,82,263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - залишити без задоволення в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, що не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки) - повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області у письмовій формі з дотриманням вимог ст.356 ЦПК України, - протягом тридцяти днів з дня його проголошення; учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня отримання копії повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску й з інших поважних причин.

Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або ухвалення постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: bg.od.court.gov.ua.

Відповідно до п.п.15.5п.15ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення складено 06 квітня 2018 року.

Суддя А.В.Кравцова