Ухвала

11 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 758/3703/15-ц

провадження № 61-14565ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 04 грудня 2015 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 30 квітня 2008 року № SAMDN2867 у розмірі 43 824,77 грн.

Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 04 грудня 2015 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

06 березня 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало засобами поштового зв'язку касаційну скаргу, в якій просило скасувати заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 04 грудня 2015 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду Верховного Суду з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» у 2018 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2018 року (на час подання касаційної скарги) - 1 762 грн.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акта розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу притаманним їм властивостям, виходячи з ціни пред'явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення цих справ до відповідної категорії.

Судове рішення судом апеляційної інстанції ухвалено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, згідно зі статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалені у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а отже не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Необхідність розгляду справи в касаційному порядку заявник обґрунтував тим, що це має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки здійснені у скарзі висновки досі не знайшли своє відображення у правових позиціях суду вищої ланки, та спір виник з правовідносин між банком та клієнтом на підставі договору банківського рахунку, якими охоплена значна кількість населення України.

Однак наведені доводи не заслуговують на увагу з огляду на таке.

З оскаржуваних судових рішень вбачається, що судами відмовлено в позові банку у зв'язку з недоведеністю позовних вимог, а саме - позивач не надав суду доказів того, що після закінчення строку дії платіжної картки, стягнення заборгованості у судовому порядку відповідач продовжував нею користуватися або отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» нову кредитну картку. У наданий апеляційним судом строк позивач не подав суду доказів на підтвердження своїх вимог, його представник у судове засідання не з'явився, а суд на власний розсуд не має повноважень визначати розмір заборгованості з урахуванням наявних у матеріалах справи розбіжностей щодо такого розміру.

Отже, судами першої та апеляційної інстанцій не викладалися правові висновки щодо застосування норм матеріального права до спірних правовідносин, які суперечать або не узгоджуються з усталеними правовими позиціями Верховного Суду України чи судів касаційної інстанції або мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Мотиви, з яких суди відмовили у позові (недоведеність позовних вимог), такого значення не мають. У касаційній скарзі заявником не наведено логічного обґрунтування його твердженням про фундаментальне значення для судової практики піднятих ним питань з огляду на вищевказані мотиви відмови в позові.

Помилкове зазначення у постанові Апеляційного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для її розгляду судом касаційної інстанції, оскільки такий розгляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 04 грудня 2015 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали повернути особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук