Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 308/10868/14-ц

провадження № 61-786 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

представник відповідача - Кунинець Наталія Йосипівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 16 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Собослой Г. Г., Бисага Т. Ю., Джуга С. Д.

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райфайзен Банк Аваль») про стягнення грошових коштів.

Позов мотивовано тим, що 21 квітня 2010 року він звернувся до Перечинського відділення ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» з метою укладення договору вкладу в доларах США. Цього ж дня між ним та ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», від імені якого діяв керівник відділення ОСОБА_7, був укладений договір на вклад «Премія», згідно з яким він передав банку грошові кошти в сумі 10 000,00 доларів США під 12,5 % річних.

В подальшому керівник відділення банку ОСОБА_8 особисто виплачував йому відсотки за вкладом на загальну суму 3 тис. доларів США, проте у серпні 2013 року виплати припинилися, після чого він вирішив не пролонгувати договір та повернути вклад, однак йому було відмовлено в наданні інформації по договору вкладу «Премія» від 21 квітня 2010 року № 72. Згодом позивачу стало відомо, що ОСОБА_8 був звільнений з посади керівника відділення.

Крім того, позивач зазначав про те, що він звертався до ОСОБА_7 з приводу повернення грошових коштів за вищевказаним договором, який запевнив його, що він особисто отримав у банка належні позивачу грошові кошти та поверне їх найближчим часом, про що 28 серпня 2013 року написав власноручно розписку.

Позивач вважає, що банк не мав правових підстав для видачі його грошових коштів ОСОБА_7, оскільки він не надавав йому повноважень діяти від його імені. Грошові кошти до цього часу не повернуті.

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про зміну підстав позову, на підставі статті 31 ЦПК України чинній на час розгляду справи, посилаючись на те, що оскільки ОСОБА_7 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», тому відповідно до статей 1166, 1172 ЦК України саме банк повинен відшкодувати шкоду заподіяну неправомірними діями працівника.

З урахуванням викладеного ОСОБА_3 просив стягнути з ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» на його користь грошові кошти в сумі 12 417,81 доларів США по курсу НБУ у гривневому еквіваленті на день ухвалення рішення.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у складі головуючого-судді Фазикош О. В. у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що при укладенні 21 квітня 2010 року договору № 72 банківського вкладу (депозиту) на вклад «Премія» між ОСОБА_3 та ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», від імені якого діяв керівник відділення ОСОБА_7, не було дотримано всіх вимог цивільного законодавства, необхідних для додержання письмової форми цього договору, оскільки відсутні касові документи про сплату (квитанція), якими підтверджуються внесення грошових коштів на депозитний рахунок, а також відсутні відомості про відкритий рахунок у банку. Крім того, сам по собі факт перебування ОСОБА_7 у трудових відносинах з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не покладає відповідальності на роботодавця відшкодувати завдану ним шкоду. В цьому конкретному випадку ОСОБА_3 було завдано шкоду, внаслідок вчинення ОСОБА_7 злочину передбаченого частиною першою статті 366 КК України, а тому він має право на її відшкодування на підставі статті 1177 ЦК України.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 16 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 Стягнуто з ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_3 шкоду в сумі 10 000,00 доларів США, що еквівалентно 265 000,00 грн та 2 417,81 доларів США, що еквівалентно 64 072 грн.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що оскільки позивач уклав з ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» договір вкладу та передав йому суму вкладу, яка до цих пір не повернута позивачу, то така суму вкладу з нарахованими на нього процентами є шкодою, завданою позивачу протиправними діями працівника банку ОСОБА_7, що складається із суми вкладу - 10 тис доларів США та 2 417 доларів США - процентів за період з 21 квітня 2010 року по 21 серпня 2014 року і вказана сума підлягає стягненню з ПАТ «Райфайзен Банк Аваль»,на підставі статей 1166, 1172 ЦК України.

У касаційній скарзі ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, вирішуючи даний спір, не визначився з характером спірних правовідносин та нормою права, яка підлягає застосуванню, оскільки позивач обґрунтовував свої вимоги наявністю з відповідачем як договірних, так і наявністю деліктних правовідносин. В той же час, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що позивачем не надано доказів укладення договору банківського вкладу, тобто не надано доказів відкриття рахунку та внесення коштів на відкритий рахунок. Також поза увагою суду залишилось те, що для покладення на банк відповідальності за статтею 1172 ЦК України необхідна наявність загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника, шкода завдана потерпілій особі, причинний зв'язок між протиправною поведінкою працівника і завданою шкодою, вина працівника), а позивачем не надано доказів того, грошові кошти передавались ОСОБА_7 в робочий час та при виконанні ним трудових (службових) обов'язків. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що факт передачі коштів позивачем ОСОБА_7 відбувся в операційній касі, оскільки не додано будь-яких документів, а саме - заяви на переказ готівки та квитанції на приймання готівки, що свідчить про те, що між позивачем і ОСОБА_7 існували особисті відносини, а не договірні. Також апеляційний суд, стягуючи з банку проценти за вкладом, за процентною ставкою, яка зазначена в договорі, не звернув уваги на те, що договором не визначено розміру процентної ставки за користування депозитом у разі закінчення терміну його дії, у зв'язку з чим після закінчення терміну його дії, тобто з 2 квітня 2010 року з банку необхідно стягувати проценти за процентною ставкою в розмірі, що сплачується банком за вкладом на вимогу (стаття 1070 ЦК України).

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Частинами першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 21 квітня 2010 року ОСОБА_3 звернувся до Перечинського відділеня ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») з метою укладення договору вкладу на суму 10 000,00 доларів США. Того ж дня між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 був підписаний договір на вклад №72 «Премія» з відсотковою ставкою 12,5 %, за яким керівник відділення ОСОБА_7 отримав від позивача грошові кошти в сумі 10 000,00доларів США.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах визначення договору банківського вкладу, - банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору.

За змістом статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8. Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9. Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10. Інструкції).

Пункт 10.1. Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошових сум підтверджується договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документу, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Судами також установлено, що у пункті 3 договору № 72 на вклад «Премія» вказано, що для обліку суми вкладу Банк відкриває Вкладнику рахунок НОМЕР_2.

З листа ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 24 квітня 2014 року № 86-02-1038 вбачається, що на ім'я ОСОБА_3 в банку не відкрито рахунок НОМЕР_2 на вклад «Премія» від 21 квітня 2010 року за договором № 72.

За таких обставин, висновок апеляційного суду про те, що між позивачем та банком був укладений договір банківського вкладу є помилковим, оскільки позивачем на підтвердження укладення вказаного договору не надано доказів внесення грошових сум на рахунок.

В той же час, колегія суддів вважає, що апеляційний суд дійшов правильного висновку, що в цьому конкретному випадку та з урахуванням того, що позивач змінив підстави позову та просив стягнути збитки на підставі статей 1166, 1172 ЦК України, з банка необхідно стягнути збитки, якими є сума вкладу, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов'язку відшкодувати шкоду є заподіяння майнової шкоди.

Зобов'язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов'язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.

Загальні положення про відшкодування заподіяної майнової шкоди закріплені в нормах статті 1166 ЦК України.

У тих випадках, коли шкода заподіяна працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових) обов'язків, зобов'язання щодо її відшкодування покладаються на роботодавця (частина перша статті 1172 ЦК України).

Судом апеляційної інстанції установлено, що ухвалою Перечинського районного суду від 12 лютого 2015 року ОСОБА_7, на підставі статті 49 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 366 КК України, у зв'язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито.

Даною ухвалою суду встановлено, що ОСОБА_7 21 квітня 2010 року, працюючи начальником Перечинського відділення Закарпатської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», будучи службовою особою, склав завідомо неправдивий документ, а саме - договір № 72 на вклад «Премія» (з пролонгацією/без пролонгації) між відділенням, в його особі, та ОСОБА_3, який завірив своїм підписом та відбитком круглої печатки Перечинського відділення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», на підставі якого отримав від ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 10 000,00 доларів США.

З урахуванням вищевказаних вимог закону та обставин справи, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що позивачу протиправними діями працівника банка ОСОБА_7 завдана шкода, яка підлягає стягненню з ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» на підставі статей 1166 та 1172 ЦК України.

В той же час, колегія суддів не може погодитися з розміром шкоди, яка підлягає стягненню з банка, оскільки між сторонами виникли деліктні правовідносини, а не договірні, тому в цьому випадку шкодою є лише сума вкладу без урахування процентів на вклад.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржуване судове рішення підлягає зміні шляхом зменшення суми збитків, у зв'язку з чим з ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» необхідно стягнути на користь ОСОБА_3 збитки в сумі 183 260 грн, як еквівалент за курсом НБУ станом на 25 квітня 2018 року 7 000,00 доларів США, що складає 100 доларів США - 2 617,73 грн, з урахуванням 3 000,00 доларів США, які були отримані ОСОБА_3, що еквівалентно 78 540 грн (10 000,00 доларів - 3 000,00 доларів США = 7 000,00 доларів США).

Доводи заявника у касаційній скарзі про те, що апеляційний суд не визначився з характером спірних правовідносин та нормою права, яка підлягає застосуванню, а також не звернув уваги на те, що позивачем не надано доказів укладення договору банківського вкладу, є безпідставними, оскільки суд апеляційної інстанції правильно застосував до спірних правовідносин положення статей 1166 та 1172 ЦК України, так як між сторонами виникли деліктні правовідносини, а не договірні, у зв'язку з чим предметом доказування в цьому випадку є не укладення договору банківського вкладу, а завдання шкоди незаконними діями працівника банку.

Посилання заявника в касаційній скарзі на те, що апеляційний суд не звернув уваги на те, що позивачем не надано доказів того, що грошові кошти передавались ОСОБА_7 в робочий час та при виконанні ним трудових (службових) обов'язків, що свідчило б про покладення на банк відповідальності, яка передбачена статтею 1172 ЦК України спростовується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, змістом ухвали Перечинського районного суду від 12 лютого 2015 року.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 16 листопада 2017 року змінити та викласти резолютивну частину в наступній редакції:

«Стягнути з публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (, місце знаходження: 01011 м. Київ, вул. Лєскова, 9) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) шкоду в розмірі 183 260 грн».

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

С. О. Погрібний