Справа № 367/7115/17 Головуючий у І інстанції Саранюк Л. П.
Провадження № 22-ц/780/1570/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 54 26.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 квітня 2018 року м.Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії судів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів: Матвієнко Ю.О., Суханової Є.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою дочірнього підприємства «Санаторій «Україна» приватного акціонерного товариства «Укрпрофоздоровниця» на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до дочірнього підприємства «Санаторій «Україна» приватного акціонерного товариства «Укрпрофоздоровниця» про стягнення заробітку за час затримки розрахунку та суми компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати,

встановив:

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог зазаначала, що 04 лютого 1998 року вона була прийнята на посаду бухгалтера до філії АТ «Укрпрофоздоровниця», який 06 січня 2015 року було реорганізовано у ДП «Санаторій Україна» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця».

20 січня 2015 року позивач звільнилася із займаної посади за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України.

На день звільнення з роботи позивача ДП «Санаторій Україна» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» було нараховано, проте не виплачено заробітну плату за період з 01 вересня 2014 року по 30січня 2015 року у розмірі: 5799 грн. 22 коп.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 08 липня 2016 року по справі №367/2222/16-ц з ДП Санаторій Україна» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» на користь ОСОБА_2 стягнуто заборгованість по нарахованій і не виплаченій заробітній платі в розмірі 5799 грн. 22 коп.. середній заробіток за час затримки розрахунку з 20 січня 2015 року по 12 травня 2016 року у розмірі 12 921 грн. 12 коп., компенсацію втрати частини доходів (інфляційні нарахування) у розмірі 3118 грн. 56 коп. та відшкодування моральної шкоди в розмірі 2 000 грн.

Вказане рішення набуло законної сили і виконане в примусовому порядку 27 липня 2017 року, що підтверджується листом Ірпінського МВДВС № 13620 від 10 жовтня 2017 року про стягнення боргу з відповідача на користь позивача у виконавчому провадженні № 52299366 з примусового виконання виконавчого листа № 367/2222/16-ц, виданого 09 вересня 2016 року Ірпінським міським судом Київської області.

Позивач вказувала, що, оскільки відповідач станом на день звільнення повний розрахунок з позивачем по виплаті заробітної плати не провів, чим допустив заборгованість з її виплати в розмірі 5799 грн. 22 коп., а вказану суму заробітної плати та суму середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 20 січня 2015 року по 12 травня 2016 року відповідач виплатив в примусовому порядку лише 27 липня 2017 року, то він зобовязаний на підставі ст. 117 КЗпПУ, сплатити на користь позивача суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, яка за період з 13 травня 2016 року по 27 липня 2017 року складає 12 043 грн. 76 коп.

Крім цього, позивач стверджувала, що, оскільки рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 08 липня 2016 року по справі № 367/2222/16-ц з відповідача присуджено стягнути суму компенсації втрати частини доходів у розмірі 3118 грн. 56 коп., то з ДП «Санаторій «Україна» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» підлягає стягненню сума компенсації 1399 грн. 07 коп., що становить різницю між загальною сумою компенсації за весь період невиплати заробітної плати у розмірі 4517 грн. 63 коп. та виплаченою позивачу сумою компенсації у розмірі 3118 грн. 56 коп.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 24 січня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ДП «Санаторій Україна» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за період затримки розрахунку з 13 травня 2016 року по 27 липня 2017 року в розмірі 12

043 грн. 76 коп., компенсацію втрати частини доходів у розмірі 1 399 грн. 07 коп. та стягнуто з ДП «Санаторій Україна» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» на користь держави судовий збір в сумі 640 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ДП «Санаторій Україна» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 січня 2018 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку відмовити, в частині позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини доходів за період з вересня 2015 року по травень 2016 року закрити провадження у справі.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено, що 04 лютого 1998 року ОСОБА_3 була прийнята на посаду бухгалтера до філії АТ «Укрпрофоздоровниця», який 06 січня 2015 року було реорганізовано у ДП «Санаторій Україна» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця».

20 січня 2015 року позивач звільнилася із займаної посади за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України

На день звільнення з роботи позивача ДП «Санаторій Україна» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» було нараховано, проте не виплачено заробітну плату за період з 01 вересня 2014 року по 30 січня 2015 року у розмірі 5799 грн. 22 коп., а саме:

- за вересень 2014 року-2231 гри. 56 коп.;

- за листопад 2014 року - 391 гри. 14 коп.;

- за грудень 2014 року - 1364 грн. 44 коп.;

- за січень 2015 року - 1 813 грн. 08 коп.

Вказані обставини встановлені заочним рішенням Ірпінського міського Київської області від 08 липня 2016 року по справі №367/2222/16-ц, яке набрало законної сили. Цим рішенням з ДП Санаторій Україна» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» на користь позивача стягнуто заборгованість по нарахованій і не виплаченій заробітній платі в розмірі 5799 грн. 22 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку з 20 січня 2015 року по 12 травня 2016 року у розмірі 12 921 грн. 12 коп., компенсацію втрати частини доходів (інфляційні нарахування у розмірі 3118 грн. 56 коп. та відшкодування моральної шкоди в розмірі 2 000 грн (а.с. 6-7).

Вказане рішення виконане в примусовому порядку 27 липня 2017 року, що підтверджується листом Ірпінського МВДВС № 13620 від 10 жовтня 2017 року про стягнення боргу з відповідача на користь позивача у виконавчому провадженні № 52299366 з примусового виконання виконавчого листа № 367/2222/16-ц, виданого 09 вересня 2016 року Ірпінським міським судом Київської області (а.с. 8).

Повний розрахунок із виплати заробітної плати мав бути проведений в день звільнення позивача, а у разі порушення такого строку відповідач зобовязаний на підставі ст. 117 КЗпП України сплатити на користь позивача суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація зобов'язані виплатити працівникові його середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплати за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Враховуючи, що розмір середньоденної заробітної плати позивача за останні два місяці роботи становив 39 грн. 88 коп., а кількість робочих днів у період затримки виплати, що не охоплюється заочним рішенням Ірпінського міського Київської області від 08 липня 2016 року (з 13 травня 2016 року по 27 липня 2017 року) складає 302 дні, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 12 043 грн. 76 коп.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Оскільки рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 08 липня 2016 року по справі № 367/2222/16-ц з відповідача присуджено стягнути суму компенсації втрати частини доходів у розмірі 3118 грн. 56 коп., з ДП «Санаторій «Україна» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» підлягає стягненню сума компенсації 1399 грн. 07 коп., що становить різницю між загальною сумою компенсації за весь період невиплати заробітної плати у розмірі 4517 грн. 63 коп. та виплаченою позивачу сумою компенсації у розмірі 3118 грн. 56 коп.

Верховний Суд України у постанові від 18 січня 2017 року у справі №6-2912цс16 висловив правову позицію, згідно якої передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Встановивши, що судове рішення про стягнення заборгованості по нарахованій і невиплаченій заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку не було виконане до 27 липня 2017 року, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про покладення на відповідача відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності застосування строку позовної давності під час розгляду даної справи відхиляються колегією суддів, оскільки обґрунтовуються власним тлумаченням норм законодавства апелянтом.

Твердження апелянта щодо відсутності у ДП «Санаторій Україна» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» вини у несвоєчасній виплаті заробітної плати позивачу оцінюються колегією суддів критично, оскільки не підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладені норми права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу дочірнього підприємства «Санаторій «Україна» приватного акціонерного товариства «Укрпрофоздоровниця» залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Мережко

Судді Ю.О. Матвієнко

ОСОБА_4