Номер провадження 2/522/2454/18
12 квітня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого - судді Шенцевої О.П.,
при секретарі - Соболевій О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 Уеслі, ОСОБА_2 ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсними довіреностей, визнання незаконним та скасування дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно, -
У вересні 2017 року позивачі звернулися до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_4 про визнання недійсними довіреностей на представлення ОСОБА_4 інтересів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчені ОСОБА_5, віце-консулом Генерального консульства України в ОСОБА_6, США 17.02.2015 року за реєстровими номерами 570/4-43 та 570/4-45; визнання незаконним та скасування дублікату свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 індексний номер 44203310 від 21.09.2015 року, зареєстроване Реєстраційною службою Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області.
Крім того, під час розгляду кримінального провадження стало відомо про існування дублікату свідоцтва про право власності на квартиру позивачів, індексний номер: 44203310 від 21.09.2015 року, який був виданий за заявою громадянина ОСОБА_4, котрий діяв на підставі начебто виданих позивачами на його імя довіреностей №570/04-43 від 17.02.2015 року та №570/4-45 від 17.02.2015 року, посвідчених ОСОБА_5, віце-консулом Генерального консульства України в м.Сан-Франциско, США.
Оскільки позивачі ніколи не видавали на імя ОСОБА_4 ніяких довіреностей і не уповноважували його отримувати дублікат свідоцтва про право власності на їх квартиру №26 за адресою: м.Одеса, вул. Ланжеронівська, 5, останні звернулися до суду із позовними вимогами про визнання недійсними довіреностей, визнання незаконним та скасування дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно.
Представник позивачів до судового засідання зявився, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, надав суду заяву про проведення судового засідання без фіксації судового процесу, проти прийняття заочного рішення не заперечував.
Позивачі до судового засідання не зявився.
Відповідач до судового засідання не зявився, був повідомлений про судове засідання належним чином, причини неявки суду не повідомив.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі Закон № 2147-VIII), яким ЦПК України викладений у новій редакції.
Згідно п. 9 Розділу XIII Цивільний процесуальний кодекс України (ред. з 15.12.2017 року); нормативно-правовий акт № 1618-IV від 18.03.2004 року Перехідні положення (в редакції від 03.10.2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу
За таких обставин суд вважає за необхідне застосувати під час розгляду вказаної справи положення ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.
Частиною 1 ст. 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;3) відповідач не подав відзив;4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З врахуванням тієї обставини, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки суду невідомі, відзив на позовну заяву не надав, а також того, що представник позивачів не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд постановив ухвалу про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних у справі даних та доказів.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САЕ №974512, індексний номер: 6982729 від 26.07.2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності, по 1/2 частині кожному, належить квартира АДРЕСА_3.
Право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на належну їм квартиру 26.07.2013 року було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень серії ЕАЕ №991493, індексний номер 6983339 від 26.07.2013 року.
21 вересня 2015 року Реєстраційною службою Біляївського міського управління юстиції в Одеській області було видано дублікат свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_3.
Вироком Приморського районного суду м.Одеси від 28.04.2016 року у справі №522/5953/16-к, громадянина ОСОБА_9 та громадянина ОСОБА_8 було визнано винними у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України.

В рамках розгляду кримінальної справи №522/5953/16-к вироком суду було встановлено, що ОСОБА_9, керуючись злочинним наміром, направленим на протиправне придбання права на майно, діючи за попередньою змовою із ОСОБА_8, відповідно до відведених ролей продавця та покупця, 12.02.2016 звернувся до нотаріуса четвертої нотаріальної контори ОСОБА_7, за адресою: м. Одеса, вулиця Пантелеймонівська, 11, де шляхом обману, надаючи завідомо неправдиві документи у виді:

- генеральної довіреності серія та номер СА3868І35 від 13.01.2016 року, яка видана від імені ОСОБА_1, про уповноваження ОСОБА_8 на здійснення правових операцій з використанням та відчуженням належного йому за правом приватної власності його частини, а саме 1/2 частини квартири АДРЕСА_5;

- генеральної довіреність серія та номер СА3868145 від 13.01.2016 року, яка видана від імені ОСОБА_2, про уповноваження ОСОБА_8 на здійснення правових операцій з використанням та відчуженням належного йому за правом приватної власності його частини, а саме 1/2 частини квартири АДРЕСА_6,

з метою подальшої реалізації майна та отримання незаконної вигоди, намагався придбати право на майно у виді квартири АДРЕСА_7, шляхом обману, однак з причин, які не залежали від його волі, свої злочинні дії не довів до кінця, так як був затриманий працівниками поліції.

Таким чином, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 за попередньою змовою здійснили замах на придбання права на майно шляхом обману (шахрайство) в особливо великих розмірах.

Із пояснень представника позивачів наданих в ході розгляду справи встановлено, що з метою укладання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_8 нотаріусу ОСОБА_7 було надано дублікат свідоцтва про право власності на квартиру позивачів.

Як вбачається копій із матеріалів реєстраційної справи на квартиру АДРЕСА_3, яка надійшла до суду з Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради на виконання ухвали суду від 13.11.2017 року, дублікат свідоцтва про право власності на вищевказану квартиру було видано за заявою громадянина ОСОБА_4, діючого в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі довіреностей за реєстровими номерами 570/4-43 та 570/4-45 посвідчених ОСОБА_5, віце-консулом Генерального консульства України в ОСОБА_6, США 17.02.2015 року.

Із відповіді Генерального консулу України в ОСОБА_6 №61412/19-570-279 від 22.05.2017 року наданої на адвокатський запит представника позивачів вбачається, що у звязку з адвокатським запитом щодо посвідчення 17.02.2015 року віце-консулом Генерального консульства України в ОСОБА_6 ОСОБА_5 довіреностей, виданих громадянами США ОСОБА_1 (реєстраційний номер 570/4-43) та ОСОБА_2 (реєстраційний номер 570/4-45) було проведено перевірку, за результатами проведеної перевірки ГКУ зясовано, що 17.02.2015 року в Генеральному консульстві довіреності за реєстраційними номерами 570/4-45 та 570/4-43 не видавалися. Разом з тим, 26.01.2015 року віце-консулом Генерального консульства України в ОСОБА_6 ОСОБА_5 були посвідчені та зареєстровані в реєстрі за згаданими номерами довіреності на іншу особу.

Згідно ч.3 ст. 237 ЦК України, представництво виникає на підставі договору, закону, акту юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Із тексту копій довіреностей від 17.02.2015 року, долучених до матеріалів справи, виданих на імя ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі усного договору доручають цими довіреностями ОСОБА_4 управляти і розпоряджатися всім їх майном, у звязку із цим бути їх представником.

Проте, як було встановлено судом жодних усних домовленостей між позивачами та ОСОБА_4 не існувало, вони ніколи не доручали йому бути їх представником та розпоряджатися належним їм майном, в тому числі квартирою №26 у буд. №5 по вул. Ланжеронівській в м.Одесі, що підтверджується відповіддю Генерального консулу України в ОСОБА_6 №61412/19-570-279 від 22.05.2017 року.

Як зазначив Верховний Суд України в узагальненнях судової практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 24.11.2008 року, довіреність є одностороннім правочином, на який поширюються загальні положення Цивільного кодексу України щодо правочинів.

Статтею 215 ЦК України встановлено підстави недійсності правочину.

Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Оцінюючи доводи позивачів про визнання довіреностей за реєстровими номерами 570/4-43 та 570/4-45 від 17.01.2015 року недійсними суд приймає до уваги те, що ОСОБА_2 проживає у США штат Флорида, АДРЕСА_8, що за 2949 миль від ОСОБА_6, тобто в 42 годинах їзди від місця посвідчення довіреностей, а ОСОБА_1 проживає в США штат Каліфорнія, м. Лос-Анджелес, вул. Лінденхерст Авеню, буд. 6034, що за 383 милі від ОСОБА_6, тобто в 6 годинах їзди від місця посвідчення довіреностей, що підтверджується даними зазначеними в довіреностях виданих ними на імя ОСОБА_11

Саме 17.02.2015 року ОСОБА_1 знаходився на робочому місці в м. Каліфорнія та не міг бути присутніми при посвідченні вищевказаних довіреностей, що підтверджується довідкою з місця роботи від 28.06.2017 року.

Таким чином сукупний аналіз доказів, які містяться в матеріалах справи, дає підстави суду дійти до висновку про відсутність у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 волевиявлення на посвідчення оспорюваних довіреностей, що є підставою для задоволення позовних вимог про визнання недійсними довіреностей на представлення ОСОБА_4 інтересів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчені ОСОБА_5, віце-консулом Генерального консульства України в ОСОБА_6, США 17.02.2015 року за реєстровими номерами 570/4-43 та 570/4-45.

Щодо позовних вимог позивачів про визнання незаконним та скасування дублікату свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 індексний номер 44203310 від 21.09.2015 року, зареєстрований Реєстраційною службою Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що дублікат свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_3 був виданий на підставі заяви ОСОБА_4 діючого на підставі довіреностей №570/04-43 від 17.02.2015 року та №570/4-45 від 17.02.2015 року, посвідчених ОСОБА_5, віце-консулом Генерального консульства України в м.Сан-Франциско, США.

Відповідно до ст. 37 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року за №1141, в редакції чинній на дату видачі дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно, у разі втрати, пошкодження чи зіпсування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а також свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією, державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку, державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, на підставі якого проведено державну реєстрацію прав у Державному реєстрі прав, за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор у строк, встановлений для державної реєстрації прав, оформляє свідоцтво, якому присвоюється індексний номер, фіксується дата та час його формування.

Отже діючим станом на 21.09.2015 року законодавством було передбачено повторне оформлення свідоцтва про право власності лише у разі втрати, пошкодження чи зіпсування свідоцтва про право власності.

В ході розгляду справи було встановлено, що свідоцтво про право власності індексний номер 6982729 від 26.07.2013 року на квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не втрачали, не псували та не пошкоджували, оскільки в судовому засіданні представником позивача для огляду надавався суду оригінал зазначеного свідоцтво, який не містить жодних ознак пошкодження або псування.

Наказом Міністерства юстиції України №595/5 від 17.04.2012 року затвердженим 20.04.2012 року встановлені форми заяв (запитів) у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, що подаються заявником у паперовій формі.

Згідно затвердженої форми Заяви про надання дублікату свідоцтва про право власності, у ній містяться відомості про заявника (уповноважену особу).

З матеріалів копії реєстраційної справи на квартиру позивачів вбачається, що ні ОСОБА_1, ні ОСОБА_2 жодних заяв про надання дублікату свідоцтва про право власності не підписували, замість них така заява була підписана громадянином ОСОБА_4, як було встановлено судом, за відсутністю у останнього повноважень на представлення інтересів ОСОБА_1, ОСОБА_2

Таким чином законні підстави на оформлення та видачу дублікату свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_3 станом на 21.09.2015 року були відсутні.

За твердженнями позивачів наявність дублікату свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_9 порушує їх права, оскільки даний дублікат може бути використаний будь-якими особами з метою незаконного заволодіння майном позивачів.

Згідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Згідно ч.1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Пунктом 27 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» визначено, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане відповідно до закону, належить до документів, на підставі яких згідно зі статтею 19 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» провадиться реєстрація права власності, яке вони посвідчують. У зв'язку із цим суд відповідно до частини першої статті 21, статті 393 ЦК визнає незаконним і скасовує такий акт, виданий владним органом, повністю або частково, якщо він суперечить актам цивільного законодавства та порушує цивільні права або інтереси. Такі спори за участю фізичних осіб розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Дублікат свідоцтва про право власності індексний номер 44203310 від 21.09.2015 року є правовим акт індивідуальної дії, виданий владним органом, а відтак згідно ч. 1 ст. 21 ЦК може бути скасований судом у разі, якщо він порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

З матеріалів справи вбачається, що громадянин ОСОБА_8 діючи на підставі підроблених довіреностей та дублікату свідоцтва про право власності вже намагався відчужити квартиру позивачів, що підтверджується вироком суду у справі №522/5953/16-к.

Таким чином суд вважає, обґрунтованим доводи позивачів про те, що дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер 44203310 від 21.09.2015 року порушує їх права як власників квартири АДРЕСА_2, оскільки даний дублікат отриманий незаконно та може бути використаний іншими особами з метою заволодіння майном позивачів.

Згідно ч.2 ст. 80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на вищезазначене суд прийшов до переконання, що зібрані у справі докази у своєї сукупності вказують на доведеність та обґрунтованість позовних вимог, у звязку з чим вони підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 21, ч.3 ст. 203, ст. 215, ч.3 ст. 237, ч. 1 та 2 ст. 244, 393 ЦК України, ст. 37 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року за №1141, п.27 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» ст.ст. 12, 81, 89, 259, 263, 265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 Уеслі та ОСОБА_2 ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсними довіреностей, визнання незаконним та скасування дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати недійсними довіреності на представлення ОСОБА_4 інтересів ОСОБА_1 Уеслі та ОСОБА_2 ОСОБА_3, посвідчені ОСОБА_5, віце-консулом Генерального консульства України в ОСОБА_6, США 17 лютого 2015 року за реєстровими номерами 570/4-43 та 570/4-45.

Визнати незаконним та скасувати дублікат свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 індексний номер 44203310 від 21 вересня 2015 року, зареєстрований Реєстраційною службою Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом що його ухвалив за письмовою заявою відповідача поданою протягом 30-ти днів з дня складення повного судового рішення

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складення повного судового рішення

Суддя

12.04.18