АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/982/18 Справа № 191/1546/17 Головуючий у 1 й інстанції - Прижигалінська Т. В. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.,

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.,

при секретарі - Лященко С.Г.,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до фізична-особа підприємець ОСОБА_3 за участі третьої особи публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про захист прав споживачів, шляхом розірвання договору №00229 від 20.07.2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 20 липня 2016 року між нею та відповідачем було укладено договір №00229 про надання послуг, за умовами якого виконавець зобов'язується організувати роботи з виготовлення і передачі ПВХ конструкцій.

Зазначає, що умови договору №00229 від 20 липня 2016 року вона виконала в повному обсязі, тоді як відповідач порушив свої зобов'язання, оскільки станом на 10 травня 2017 року так і не передав їй вироби ПВХ.

У зв'язку з вищезазначеним, просить суд розірвати договір №00229 укладений 20 липня 2016 року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3

Заочним рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження грубе порушення істотних умов договору відповідачем, яке виразилось у невиконанні або неналежному виконанні договору від 20 липня 2016 року, а тому підстави для його розірвання відсутні.

В апеляційній скарзі, поданій 11 жовтня 2017 року, ОСОБА_4 посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не встановив належним чином обставин справи та не надав правової оцінки допущеному відповідачем порушенню істотних умов договору, що є підставою для його розірвання.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні в частині обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог, з таких підстав.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Судом встановлено, що 20 липня 2016 року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 укладено договір № 00229, за умовами якого позивач, як замовник, доручив, а відповідач, як виконавець, зобов'язався організувати роботи з виготовлення і передачі позивачу у власність ПВХ конструкцій за розцінками виконавця (а.с. 6).

Згідно укладеного Договору: загальна площа виробів складала 8,222 кв.м.; колір профілю білий; наповнення 4-16-4; профіль: ПВХ Roffa; вартість виробу 16145 грн. Задаток 4145,00 грн. Борг «до передачі у власність» 12000,00 грн.

З метою виконання зобов'язань перед ФОП ОСОБА_3 щодо оплати замовлення ОСОБА_2 уклала з ПАТ «Акцент-Банк» договір споживчого кредиту № АВН0RG156970367 від 24 липня 2016 року на суму 12 480 грн., за умовами якого позивач підтвердив свої зобов'язання за договором № АВН0RG156970367 і доручив ПАТ «Акцент-Банк» встановити регулярний платіж з його картки на погашення кредитної заборгованості. За умовами кредитного договору: кількість платежів - 36, щомісячний платіж - 846,52 грн.. Строк виконання зобов'язання по вказаному договору з 24 липня 2016 року по 23 липня 2019 року.

ПАТ «Акцент-Банк» надав ОСОБА_2 кредит для оплати/часткової оплати товару згідно з переліком, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФОП ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 12 000 грн. (а.с. 9 ).

20 вересня 2016 року на рахунок ФОП ОСОБА_3 від Банку ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» надійшли кошти в сумі 12 000 грн. в рахунок повного погашення вартості виробів ПВХ.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження грубе порушення істотних умов договору, яке виразилося у невиконанні або неналежному виконанні умов договору від 20 липня 2016 року з боку ФОП ОСОБА_3, таким чином, підстави для розірвання вказаного вище договору, згідно з ч.2 ст. 651 ЦК України, виходячи із вищенаведених доказів - відсутні, позов є необґрунтованим та недоведеним.

Проте з таким висновком суду повністю погодитись не можна.

Відповідно до пунктів 3.1 3.2 Договору, борг «до передачі у власність» позивач зобов'язався оплатити не пізніше 20 днів з дня внесення завдатку, а відповідач ФОП ОСОБА_3, після проведення оплати позивачем 12 000 грн., зобов'язана передати позивачу у власність виготовлені вироби протягом 21 робочих днів.

Як вбачається з матеріалів справи, борг «до передачі у власність» у розмірі 12 000 грн. було сплачено на рахунок виконавця лише 20 вересня 2016 року, тобто після спливу 20 днів, обумовлених договором.

Згідно п. 4.2. договору, у разі невиконання замовником пунктів 3.1 або 3.1.1, вартість вказаного договору може бути змінена виконавцем на підставі зміни ціни виробництва виробу, пов'язаної з інфляцією чи подорожчанням комплектуючих виробу. Також, у разі несплати, договір може бути розірвано. Таким чином, усі додатки цього договору будуть вважатися недійсними. У разі внесення замовником завдатку і наступному невиконанню п. 3.1 або 3.1.1 цього договору, завдаток замовнику не повертається( ч.1 ст. 571 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Згідно з ч. 1 ст. 866 ЦК України договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору.

Таким чином, є всі підстави вважати договір № 00229 від 20 липня 2016 року розірваним, а зобов'язання за ним припиненими.

За таких обставин, висновок суду про відмову в задоволенні позову є правильним, проте суд першої інстанції помилково зазначив підставу відмови, як необґрунтованість та недоведеність позову, в той час, як заявлений позов, не підлягає задоволенню з підстав припинення договірних зобов'язань між сторонами.

У зв'язку з вищезазначеними обставинами справи, колегія суддів вважає необхідним змінити рішення суду в частині обґрунтування відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2017 року - змінити в частині обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Н.М. Деркач

М.О. Макаров