Справа № 367/3973/14-ц Головуючий у І інстанції Саранюк Л. П.
Провадження № 22-ц/780/1569/18 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 52 25.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 квітня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Ігнатченко Н.В., Кулішенка Ю.М., Сушко Л.П., розглянувши у приміщенні Апеляційного суду Київської області в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою начальника Ірпінської міської державної лікарні ветеринарної медицини ОСОБА_4 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Ірпінської міської державної лікарні ветеринарної медицини, третя особа - начальник Ірпінської міської державної лікарні ветеринарної медицини ОСОБА_4, про скасування наказу,

в с т а н о в и в:

У червні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з вказаним вище позовом, в якому просила скасувати наказ Ірпінської міської державної лікарні ветеринарної медицини від 17 червня 2014 року № 32, за підписом начальника лікарні ОСОБА_4, про притягнення її до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що тривалий час працює на посаді лікаря-радіолога в Ірпінській лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи, яка розташована на території Ірпінського міського ринку ТОВ «Вектор-2002» та є структурним підрозділом Ірпінської міської державної лікарні ветеринарної медицини. За період роботи жодних зауважень вона не мала, до дисциплінарної відповідальності не притягувалась, завжди проходила чергові атестації та курси, отримуючи лише позитивні відгуки щодо своєї праці і навчання.

Проте в кінці 2013 року в Ірпінській лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи змінилось керівництво, тимчасово виконуючим обов'язки завідувача було призначено ОСОБА_6, яким відкрито позивачу було заявлено про її наступне звільнення із займаної посади. Начальником лікарні ОСОБА_4 також штучно створювалися перешкоди в роботі, а саме змінено її посадову інструкцію, яка не відповідала чинному законодавству. В подальшому їй почали надаватись вказівки та розпорядження, які не відповідали посадовим обов'язкам, неодноразово змінювався розпорядок трудового дня, а в кінцевому результаті усунено від проведення радіологічного контролю м'ясної продукції та налаштовано проти неї трудовий колектив.

6 червня 2014 року начальником Ірпінської міської державної лікарні ветеринарної медицини ОСОБА_4 було видано наказ № 28 про проведення 13 червня 2014 року позачергової атестації спеціаліста лабораторії - лікаря-радіолога ОСОБА_5 Вважаючи цей наказ незаконним, вона звернулася до суду з позовом про його скасування.

Вказувала, що позачергова атестація відповідно до Положення про проведення атестації державних службовців, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2000 року № 1922, проводиться після щорічної оцінки виконання державним службовцем покладених на нього завдань та обов'язків, однак відносно неї жодного разу такі оцінки не проводились, а посадова інструкція взагалі змінювалась за останній рік тричі. Жодної підготовки атестації не проводилось. Такий наказ згідно Положення повинен був бути виданий не менш як за місяць до проведення атестації, однак її з ним ознайомили менш як за добу, а виданий він менш як за тиждень до атестації. Поняття позачергової атестації в законодавстві відсутнє, атестація у зв'язку зі зміною керівництва взагалі не допускається.

17 червня 2014 року начальником лікарні ОСОБА_4 було видано наказ № 32, яким лікаря-радіолога ОСОБА_5 притягнено до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани з мотивів нез'явлення без поважної причини до Головного управління ветеринарної медицини в Київській області для проведення повторної позачергової атестації.

Позивач вважає даний наказ незаконним, оскільки в день атестації вона перебувала на лікарняному та оригінал листка непрацездатності здала до бухгалтерії, тому керівництву було відомо, що її неявка зумовлена поважною причиною.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22 листопада 2017 року позов задоволено. Скасовано наказ від 17 червня 2014 року № 32 за підписом начальника Ірпінської міської державної лікарні ветеринарної медицини ОСОБА_4 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» лікаря-радіолога ОСОБА_5

В апеляційній скарзі третя особа ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Вказав, що спірний наказ видано у зв'язку із неналежним виконанням працівником покладених на нього трудових обов'язків, адже позивач проігнорувала проходження атестації, яка призначена наказом Головного управління ветеринарної медицини в Київській області від 28 квітня 2014 року № 84.

Відзив позивача на апеляційну скаргу до суду не надійшов.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із частиною 4 статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правила пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред'явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв'язку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 працювала на посаді лікаря-радіолога в Ірпінський лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи, яка розташована на території Ірпінського міського ринку «Вектор-2002» та є структурним підрозділом Ірпінської міської державної лікарні ветеринарної медицини.

Відповідно до наказу Головного управління ветеринарної медицини в Київській області від 23 квітня 2014 року № 84 з метою проведення позачергової атестації було створено комісію та призначено проведення атестації фахівців державної лабораторії ветеринарної-санітарної експертизи на ринках «Столичний» Києво-Святошинського району, ТОВ «Вектор-2002» м. Ірпінь та смт. Рокитне Київської області.

З наказом позивач була ознайомлена 24 квітня 2014 року.

Згідно з протоколом № 1 засідання атестаційної комісії Головного управління ветеринарної медицини в Київській області від 23 травня 2014 року ОСОБА_5 у цей день не з'явилася на атестацію з поважних причин. Рекомендовано керівнику установи повідомити спеціалістові про перенесення її атестації.

Відповідно до протоколу від 30 травня 2014 року № 2 засідання тієї ж атестаційної комісії позивачка повторно не з'явилася на атестацію з поважних причин, термін проведення атестації щодо неї було перенесено, а керівнику установи рекомендовано повідомити ОСОБА_5 про перенесення її атестації.

Проведення атестації позивача було призначено на 13 червня 2014 року.

Згідно з пункту 1 наказу начальника Ірпінської міської державної лікарні ветеринарної медицини ОСОБА_4 від 6 червня 2014 року № 28 на тимчасово виконуючого обов'язки завідуючого Ірпінською лабораторією ветеринарної санітарної експертизи на ринку ТОВ «Вектор-2002» ОСОБА_6 покладено обов'язок зобов'язати лікаря-радіолога ОСОБА_5 з'явитися 13 червня 2014 року о 9 год. на засідання Регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини в Київській області для участі у проходженні позачергової атестації.

17 червня 2014 року начальником Ірпінської міської державної лікарні ветеринарної медицини ОСОБА_4 було видано наказ № 32 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким лікарю-радіологу ОСОБА_5 оголошено догану за порушення трудової дисципліни. В пункті 3 наказу зобов'язано ОСОБА_5 пройти повторну атестацію та попередньо узгодити час її проведення з атестаційною комісією Головного управління ветеринарної медицини в Київській області.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності того, що вказаний наказ видано з порушенням вимог закону, оскільки 13 червня 2014 року позивач не з'явилася на засідання атестаційної комісії з поважних причин, а саме у зв'язку з перебуванням на лікарняному, про що було відомо відповідачу та третій особі.

Колегія суддів не може погодитися із таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Згідно з положеннями статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

За приписами частини 1 статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника (частина 3 статті 149 КЗпП України).

Відповідно до роз'яснень, наданих у постанові Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді судами справ щодо накладення дисциплінарних стягнень судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом для накладення стягнення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховувались обставини, за яких вчинено проступок тощо.

Отже, в силу статей 147-149 КЗпП України, роботодавець має право застосовувати до працівника дисциплінарне стягнення за винне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов'язків.

При цьому працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір (стаття 139 КЗпП України).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_5 зазначала, що наказ від 17 червня 2014 року № 32 про притягнення її до дисциплінарної відповідальності видано з порушенням її прав та без врахування тієї обставини, що в день атестації вона перебувала на лікарняному та оригінал листка непрацездатності здала до бухгалтерії.

Згідно із пунктом 1.3 Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 9 квітня 2008 року № 189, непрацездатність (утрата непрацездатності) - це стан здоров'я (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров'я.

Таким чином факт тимчасової непрацездатності працівника унеможливлює виконання ним своїх трудових обов'язків з поважних причин і на законних підставах звільняє його від їх виконання та відповідальності за їх невиконання.

Згідно зі статтями 10, 11, 60 ЦПК України 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення рішення, суд здійснює цивільне судочинство на засадах змагальності сторін, не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, передбачених статтею 61 цього Кодексу.

Рішення суду не може грунтуватися на припущеннях (статті 60 ЦПК України 2004 року).

Проте усупереч вищевказаним вимогам висновки суду з приводу заявлених вимог не ґрунтуються на доказах.

Суд визнав встановленими ті обставини, які не підтверджені будь-якими доказами, зокрема, залишив поза увагою, що матеріали справи не містять таких доказів як перебування позивача в стані тимчасової непрацездатності в день проведення чергового засідання атестаційної комісії 13 червня 2014 року, так і пред'явлення листка про тимчасову непрацездатність відповідачу, а тому підстав вважати, що позивач не з'явилася на атестацію з поважних причин немає.

Крім того, Головне управління ветеринарної медицини в Київській області своїм листом від 2 червня 2014 року № 10-01-15/1055 підтвердило правомірність призначення атестації позивача та неприпустимість її неявки на засідання комісії.

Частиною 3 ст. 100 Закону України «Про ветеринарну медицину» встановлено, що питання підвищення кваліфікації, атестації та етики спеціалістів ветеринарної медицини, що провадять ветеринарну практику, покладаються на професійну громадську організацію, уповноважену Державним департаментом ветеринарної медицини з державною інспекцією ветеринарної медицини.

Згідно з частинами 6, 7 статті 101 цього Закону спеціалісти ветеринарної медицини підлягають атестації у порядку, встановленому законодавством. За результатами атестації визначається відповідність працівників займаній посаді та рівень їх кваліфікації, присвоюються категорії з визначенням відповідної заробітної плати. Положення про післядипломну освіту та періодичні курси підвищення кваліфікації спеціалістів, а також порядок атестації спеціалістів ветеринарної медицини затверджує Департамент ветеринарної медицини з державною інспекцією ветеринарної медицини.

Наказом від 7 вересня 2009 року № 321 «Про затвердження Положення про порядок проведення атестації спеціалістів ветеринарної медицини державних установ» затверджено положення «Про порядок проведення атестації спеціалістів ветеринарної медицини державних установ».

Пунктом 3 вказаного Положення встановлено, що атестація спеціалістів ветеринарної медицини державних установ та їх структурних одиниць, що перебувають у сфері управління територіальних органів та безпосередньо Державного комітету ветеринарної медицини України, проводиться відповідною атестаційною комісією територіальних органів, або державних установ, що безпосередньо підпорядковані Комітету.

Пунктами 6,7 Положення передбачено, що атестація спеціалістів ветеринарної медицини державних установ проводиться один раз на п'ять років. Графік атестації із зазначенням термінів її проведення затверджується наказом відповідного керівника головного управління ветеринарної медицини в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополь і не пізніше ніж за місяць до початку атестації доводиться до відома працівників, які підлягають атестації.

Відповідно до пункту 1 наказу Державного комітету ветеринарної медицини України «Про затвердження Положення про порядок проведення атестації спеціалістів ветеринарної медицини державних установ» від 7 вересня 2009 року № 321 атестація спеціалістів ветеринарної медицини державних установ ветеринарної медицини проводиться з метою підвищення ефективності діяльності зазначених працівників.

Відповідно до пункту 1.8 наказу Державного департаменту ветеринарної медицини Міністерства аграрної політики України від 15 квітня 2002 року № 16 «Про затвердження Положення про державну лабораторію ветеринарно-санітарної експертизи на ринку» на посаду лікаря ветеринарно-санітарної експертизи призначається лікар ветеринарної медицини, який має досвід практичної роботи за фахом не менше трьох років або пройшов відповідну підготовку та атестацію.

Відповідно до пункту 22 Положення, якщо спеціаліст ветеринарної медицини, який атестується, не з'явився на засідання атестаційної комісії з поважних причин (відпустка, відрядження, хвороба тощо), комісія має право перенести термін атестації, оформивши його протоколом.

Якщо спеціаліст ветеринарної медицини, який атестується, не з'явився на засідання атестаційної комісії без поважних причин, комісія має право провести атестацію за його відсутності та прийняти рішення (про невідповідність займаній посаді, про відповідність або про перенесення терміну атестації).

Згідно частиною 3 статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Такі обставини є преюдиціальними фактами, їх преюдиціальність заснована на юридичному механізмі набрання судовим рішення законної сили, відповідно до якого виникає заборона оспорювати в іншому процесі встановлені у цьому рішенні факти.

Отже, не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Апеляційного суду Київської області від 27 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 12 липня 2017 року, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 16 травня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_5 про скасування наказу від 6 червня 2014 року № 28 про проведення позачергової атестації.

Під час розгляду даної справи суди встановили, що позивач втретє не з'явилася на атестацію 13 червня 2014 року без поважних причин і надавати пояснення щодо причин нез'явлення відмовилася, про що був складений акт від 13 червня 2014 року.

Таким чином, оскільки позивач ухилилася від проведення атестації щодо неї без поважних причин, то у відповідача були підстави для притягнення її до дисциплінарної відповідальності з накладенням на неї дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани. При притягненні позивача до дисциплінарної відповідальності відповідачем було дотримано вимог трудового законодавства щодо строків накладення дисциплінарного стягнення та порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності.

За таких обставин рішення суду першої інстанції про задоволення позову не відповідає матеріалам справи, ухвалене з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального та процесуального права, а відтак, відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволені позову.

Згідно пункту 2 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу начальника Ірпінської міської державної лікарні ветеринарної медицини ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, крім випадків визначених у частині 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Ю.М. Кулішенко

Л.П. Сушко