АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 року

м. Харків

справа № 639/5237/17

провадження № 22-ц/790/1273/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, державний нотаріус Першої Харківської нотаріальної контори Тиндик І.В., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Шевченко В.Ю., ОСОБА_6, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Рудаєва В.О. про визнання недійсним договору дарування та застосування наслідків визнання правочину недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 вересня 2017 року (в складі судді Гаврилюк С.М.),

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, державний нотаріус Першої Харківської нотаріальної контори Тиндик І.В., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Шевченко В.Ю., ОСОБА_6, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Рудаєва В.О. про визнання недійсним договору дарування та застосування наслідків визнання правочину недійсним.

08 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладання арешту на частину квартири.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 вересня 2017 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладання заборони на відчуження у будь-який спосіб 25/100 частини квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2

Не погодившись із вказаною вище ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_8 звернувся на цю ухвалу з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить зазначену ухвалу скасувати та постановити нову, якою в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Обґрунтовуючи свої апеляційні доводи, апелянт зазначив, що заборона на відчуження у будь-який спосіб 25/100 частини квартири, що є предметом іпотеки і внесена до державного реєстру обтяжень на підставі Ухвали суду від 22.09.2017 року порушує право ОСОБА_8 у разі невиконання ОСОБА_2 умов договору позики, оскільки утруднить або взагалі зробить неможливим реалізувати право реєстрації права власності іпотекодержателя на майно.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 3 ст. 151 ЦПК України, яка діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали , забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов може бути забезпечений забороною вчиняти певні дії.

Згідно з пунктами 1, 4постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття певних заходів утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, державний нотаріус Першої Харківської нотаріальної контори Тиндик І.В., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Шевченко В.Ю., ОСОБА_6, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Рудаєва В.О. про визнання недійсним договору дарування та застосування наслідків визнання правочину недійсним.

Отже, згідно матеріалів справи спірними є 25/100 частини квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2

Вказане майно є предметом Договору дарування, укладеного 27 серпня 2015 року між сторонами, про визнання недійсним якого просить позивач.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів може призвести до того, що у разі якщо відповідач розпорядиться спірним майном, це ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду.

Згідно п.1 ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог процесуального права, вжиті судом заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими вимогами. Проте невжиття таких заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8- залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 вересня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 12 квітня 2018 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко