Справа № 515/1948/17
Провадження № 2/515/116/18
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 року. Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Семенюк Л.А.

за участю секретаря Унгурян Т.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача-адвоката ОСОБА_2

відповідача представника Дмитрівської сільської ради

Татарбунарського району

Одеської області ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Татарбунари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про визнання права власності на житловий будинок,

В С Т А Н О В И В:

04 грудня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок по праву успадкування за законом, посилаючись на слідуючі обставини.

31 липня 2000 року в селі Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області помер батько позивача ОСОБА_4, після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі і на житловий будинок №59, розташований по вул. Пушкіна в с. Дельжилер Татарбунарського району Одеської області.

В установлений законом строк позивач прийняв спадщину за законом в частині прав на земельну ділянку, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом серії АВР №551110 від 03.04.2001 року, однак не прийняв залишок спадщини, а саме вищевказаний житловий будинок, в звязку з відсутність правовстановлюючого документу на дану нерухомість. Разом з тим, він має право успадкувати зазначений будинок в порядку першої черги за законом.

При зверненні до Саратської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті батька, позивачу було повідомлено, що спадкова справа за №149/2001 до майна ОСОБА_4, померлого 31 липня 2000року, яка була заведена Татарбунарською державною нотаріальною конторою Одеської області, передана на зберігання до Одеського державного нотаріального архіву.

На думку позивача, він вважається таким, що прийняв спадщину, так як на день її відкриття, він постійно проживав з спадкодавцем, та подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, виконавши вимоги п.2 ч.1 ст.549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадку.

Зазначені обставини стали причиною звернення останнього до суду з вказаним позовом про визнання за ним права на спадковий житловий будинок, оскільки в позасудовому порядку реалізувати своє право на спадкування вказаного спадкового майна, він позбавлений можливості.

Представник позивачки адвокат ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, повністю підтримуючи позовні вимоги (а.с.34 ).

Представник Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області направив до суду заяву з проханням заслухати справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує, вважаючи їх обґрунтованими та законними (а.с. 29 ).

Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється.

З огляду на належне сповіщення сторін про дату, час та місце розгляду справи, надходження від них заяв про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим розглянути справу без участі представників сторін.

Дослідивши позовну заяву та надані сторонами письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України, вважає можливим позов задовольнити, виходячи з наступного.

Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Як передбачено ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно п.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Таким чином, до відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство, чинне на час відкриття спадщини. Оскільки спадщина по даній справі відкрилась 31 липня 2000 року - в день смерті спадкодавця ОСОБА_4, коли діяв ЦК УРСР (1963 року), зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення спірних правовідносин.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті його батька ОСОБА_4 на, належний спадкодавцю, житловий будинок, однак отримати свідоцтво про право на спадщину по закону в порядку першої черги через нотаріальну контору він не має можливості через відсутність правовстановлюючого документу на вказану нерухомість та, враховуючи, що вищезазначена спадкова справа №149/2001 до майна померлого ОСОБА_4, передана на зберігання до Одеського державного нотаріального архіву, про що свідчить відмова нотаріуса (а.с.20).

Вказані обставини підтверджуються наступними доказами:

- копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 230835 від 01.08.2000 року (а.с.7), з якої слідує, що ОСОБА_4 помер 31 липня 2000 року;

-копією свідоцтва про право на спадщину за законом серії АВР №551110, зареєстрованого в реєстрі №1046 від 03.04.2001 року (а.с.8) згідно якого ОСОБА_1 прийняв у спадок земельну частку (пай) площею 3.8 умовних кадастрових гектара, яка належала померлому ОСОБА_4;

-довідкою №1079, виданою виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (а.с.9), з якої слідує, що житловий будинок №59, розташований по вул. Пушкіна в с. Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області значиться за померлим ОСОБА_4;

-довідкою №1043, виданою Дмитрівською сільською радою Татарбунарського району Одеської області 26.10.2017 року (а.с.10), якою підтверджується, що після смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 31.07.2000 року, фактично володів майном померлого та вступив у його володіння син ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою с. Дмитрівка вул. Пушкіна, 59 Татарбунарського району Одеської області. На час відкриття спадщини крім нього зареєстровані слідуючі особи: ОСОБА_1 син померлого, ОСОБА_5 невістка, та онуки померлого ОСОБА_6 та ОСОБА_7;

-довідкою ТОВ Татарбунарське РБТІ та РОН за №200 від 25.10.2017 року, згідно якої вартість спадкового житлового будинку, розташованого по вулиці Пушкіна, 59 в селі Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області складає 202401 грн.;

-витягом з погосподарської книги №18 по Дмитрівській сільській раді Татарбунарського району Одеської області (а.с.12), з якого вбачається, що власником житлового будинку №59, розташованого по вул. Пушкіна в с. Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області є ОСОБА_4;

-копією рішення Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області №189 ХУ сесії, УІІ скликання від 19.10.2017 року (а.с.13-14), згідно якого ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність за адресою будинок №59 по вул. Пушкіна в с. Дельжилер Татарбунарського району Одеської області;

- копією технічного паспорту на будинок №59 по вул. Пушкіна в с. Дмитрівка Татарбунарського району, виготовленого 07.08.2017 року на замовлення ОСОБА_1, з якого вбачається план спадкового будинку, схематичний план земельної ділянки садибного (індивідуального) житлового будинку, експлікація внутрішніх обмірів та розрахунків площ приміщень, характеристика будівель та споруд (а.с.15-19);

- листом нотаріуса №1498/02-14 від 17.11.2017 року (а.с.20), із якого слідує, що позивачу повідомлялось, що згідно перевірки у Спадковому реєстрі виявлено, що спадкова справа за №149/2001 до майна ОСОБА_4, померлого 31.07.2000 року, яка була заведена Татарбунарською державною нотаріальною конторою Одеської області, передана на зберігання до Одеського державного нотаріального архіву;

- інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №1229655 від 12.03.2018 року (а.с.39), наданою Одеським державним нотаріальним архівом Головного територіального управління юстиції в Одеській області, із якої вбачається, що після смерті спадкодавця ОСОБА_4, померлого 31.07.2000 року, Татарбунарською районною державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа за номером у спадковому реєстрі 1229655, зареєстрована у нотаріуса за №149/01 від 03.04.2001 року; видано свідоцтвом про право на спадщину 03.04.2001 року за № у реєстрі 1046. Крім цього, інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру ( заповіти/спадкові договори) повідомляється, що за результатами пошуку заповіту після померлого ОСОБА_4 - інформація відсутня. В даній спадковій справі наявна заява ОСОБА_1 до нотаріальної контори, зареєстрована 03.04.2001 року, щодо прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_4.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі обєкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі.

Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Фактично успадкувавши після смерті свого батька ОСОБА_4 належний останньому на день смерті житловий будинок, позивач ОСОБА_1 позбавлений можливості оформити на своє імя право власності на вищезазначене спадкове майно через відмову нотаріуса, у якого відсутня інформація щодо вказаного майна померлого спадкодавця, оскільки спадкова справа передана до Одеського державного нотаріального архіву. Надати ж нотаріусу правовстановлюючий документ на спадковий житловий будинок позивач також позбавлений можливості, оскільки за життя спадкодавець його не виготовив, що є перешкодою для реалізації ним спадкових прав. (а.с.20).

Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюються або не визнається іншою особою.

За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, які узгоджуються між собою та є достатніми, враховуючи, що спадкодавцю ОСОБА_1 дійсно належав спадковий житловий будинок №59, що розташований по вул. Пушкіна в с. Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області, про що свідчить копія витягу з по господарської книги №18 по Дмитрівській сільській раді Татарбунарського району Одеської області(а.с.12), позивач не відмовився від спадку в установлений законом строк, а навпаки подав заяву про прийняття спадщини до нотаріуса та прийняв частину спадщини (а.с.8), інших спадкоємців першої черги немає, оскільки відсутня інформація про це в спадковому реєстрі (а.с. 39), а відповідач визнає вимоги позову в повному обсязі (а.с. 29), при відсутності можливості вирішити спір у позасудовому порядку, оскільки виготовити правовстановлюючий документ на спадкову нерухомість після смерті спадкодавця не передбачено законом, суд вважає, що за ОСОБА_1, як спадкоємцем першої черги за законом, повинно бути визнано право власності на спадковий житловий будинок №59, що розташований по вул. Пушкіна в с. Дельжилер Татарбунарського району Одеської області, який належав ОСОБА_4, померлому 31.07.2000 року.

Керуючись ст.ст. 529, 548, 549, 550 ЦК УРСР (1963 року), ст.ст.15,16,392 ЦК України ст.ст. 13, 77-81, 133, 141, 263, 265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про визнання права власності на житловий будинок - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (паспорт серії КК №222474, виданий Татарбунарським РВ УМВС України в Одеській області 22.03.1999 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), як спадкоємцем першої черги за законом, право власності на житловий будинок з будівлями та спорудами №59, розташований по вул. Пушкіна в с.Дельжилер Татарбунарського району Одеської області, що належав ОСОБА_4, померлому 31 липня 2000 року.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Семенюк