Номер провадження: 22-ц/785/528/18
Номер справи місцевого суду: 520/8004/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2018 року м. Одеса

Справа № 520/8004/16-ц

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Томашевської К.В.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_4;

- відповідач 1) ОСОБА_5;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухвалене під головуванням судді Пучкової І.М. 12 липня 2017 рокуоб 11 годині 20 хвилині в м. Одесі,

встановила:

У липні 2016 р. ОСОБА_4звернувся до суду з уточненим в подальшому у серпні цього ж року та березні 2017 р. позовом до ОСОБА_5, в якому остаточно просив: 1) визнати за ним право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1; 2) визнати за ним право власності на 1/6 частини квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті 09 лютого 2014 року його матері ОСОБА_6; 3) встановити порядок користування цією квартирою, виділивши йому у користування кімнату, площею - 12,5 кв. м, з лоджією, площею - 2,9 кв. м; кімнату, площею - 7,1 кв. м.. ОСОБА_5 виділити кімнату, площею - 17,1 кв. м, з лоджією, площею - 1,4 кв. м. Залишити у спільному користуванні кухню, площею - 9,6 кв. м, ванну кімнату, площею - 2,6 кв. м, вбиральню, площею - 1 кв. м, коридор, площею - 8,3 кв. м..

Позовна заява обґрунтована тим, що спірна квартира належить у рівних частках йому, сестрі та померлій 09.02.2014 р. матері. В оформлені спадщини йому відмовлено, оскільки він не може надати нотаріусу оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру. У звязку з цим є підстави для визнання за ним права власності на 1/3 ч. квартиру. Після смерті матері за ним необхідно визнати право власності в порядку спадкування на 1/6 ч. квартири. Разом за ним необхідно визнати право власності на ? ч. квартири. Необхідно також встановити порядок користування квартирою.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12.07.2017 р. позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування, встановлення порядку користування квартирою задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за законом після смерті 09 лютого 2014 року його матері ОСОБА_6, право власності на 1/6 частку квартири № 114, загальною площею - 62,5 кв. м., житловою площею - 36,7 кв. м., у будинку № 14 по вул. Архітекторській у м. Одесі.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 в частині визнання права власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2, встановлення порядку користування квартирою № 114 у будинку № 14 по вул. Архітекторській у м. Одесі, відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не може оформити спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на квартиру. Право власності позивача на 1/3 ч. квартири підтверджується витягом з державного реєстру. Позивач не заявляє вимогу про виділ частки в натурі. Запропонований варіант користування квартирою не співпадає з розміром ідеальних часток сторін. Позивач не надав доказів грошової оцінки квартири, що надало б можливості визначити розмір грошової компенсації. Не надано доказів можливого реального поділу. Клопотання про призначення по справі експертизи не заявлялося (а. с. 97 99).

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі оскаржує рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на 1/3 ч. квартири та визначення порядку користування квартирою.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення в оскарженій частині ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує на те, що посилання суду на витяг з реєстру не спростовує його доводи щодо відсутності правовстановлюючого документа. Суд не розяснював право заявити клопотання про призначення експертизи. Відмова у визначенні порядку користування квартирою позбавляє його права на отримання субсидії.

Апелянт та його представник у судовому засіданні підтримали викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

ОСОБА_5 письмового відзиву на апеляційну скаргу не надала. У судове засідання не зявилася. Причини неявки не повідомила, заяв та клопотань не надала. Справа двічі призначалася до розгляду. Судові повістки про виклик відповідачки у судові засіданні призначені на 18.01.2018 р. та 05.04.2018 р. повернулися до суду з приміткою пошти «За закінченням терміну зберігання». Враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у вирішенні спору, виходячи з відсутності в матеріалах справи номерів засобів звязку та електронної пошти, офіційної електронної адреси, зловживання відповідачкою правом з отримання судової повістки на пошті, колегія суддів ухвалила розглянути справи за відсутності відповідачки.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_4 права власності в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_6 на 1/6 частку квартири не переглядається, оскільки рішення суду в цій частині не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України, чинних на час ухвалення рішення судом першої інстанції, передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене не підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскарженій частині вищезазначеним вимогам в повній мірі не відповідає. Вищевказаних висновків суд першої інстанції в оскарженій частині дійшов при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального (ст. 392 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 10, 11, 27, 31, 33, 60, 61, 179 ЦПК України, які були чинними на час розгляду справи судом першої інстанції, ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України) права.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Встановлено, що підставою для відмови нотаріуса в оформлені спадщини стало відсутність правовстановлюючого документа на квартиру. В отриманні дубліката цього документа позивачу відповідним органом, до повноважень якого це віднесено, було відмовлено (а. с. 15 17). Таким чином, висновки суду про відмову в задоволенні вимог позивача про визнання за ним права власності на 1/3 ч. квартиру, отриманого в результаті приватизації квартири (а. с. 4 5), у звязку з наявністю витягу з реєстру є помилковим. За позивачем необхідно визнати право власності на 1/3 ч. квартиру.

Доводи апелянта про наявність підстав для визнання за ним права власності на 1/3 ч. квартиру у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на квартиру є обґрунтованими.

Доводи апелянта щодо наявності підстав для задоволення його вимог про визначення порядку користування квартирою суперечать встановленим обставинам по справі про те, що запропонований варіант користування квартирою не співпадає з розміром ідеальних часток сторін, не надано доказів грошової оцінки квартири, що надало б можливості визначити розмір грошової компенсації, а тому колегія суддів не приймає до уваги ці доводи.

Колегія суддів також приймає до уваги, що відповідно до пояснень апелянта останній користується усією квартирою самостійно. Відповідачка з 1994 р. не користується квартирою. Таким чином, позивач не надав доказів існування спору між сторонами щодо користування квартирою.

Таким чином, апеляційна скарга є частково обґрунтованою, її слід задовольнити частково.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України, чинного на час перегляду рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання за позивачем права власності на 1/3 ч. квартири не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права в, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення вказаних позовних вимог.

В решті рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 липня 2017 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/3 частину квартири скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_2, загальною площею 63,60 кв. м., житловою 36,7 кв. м..

В решті рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 16 квітня 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

ОСОБА_3