Справа № 495/184/18
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

10 квітня 2018 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово - судді Боярського О.О.

при секретарі судового засідання - Рачицькій І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород-Дністровському Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ ОПП-ЮГ про стягнення боргу за договором субпідряду, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до ТОВ ОПП-ЮГ про стягнення боргу за договором субпідряду та просить суд стягнути з відповідача на свою користь борг в розмірі 180 357 грн. 44 коп.; судові витрати у вигляді судового збору; витрат, повязаних із залученням свідків та витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він за договорами субпідряду, укладеними в усній формі між позивачем та ТОВ «ОПП-ЮГ» в період з березня 2016 року до 28.03.2017 року виконав монтаж блискавкозахисту на загальну суму 163 895 грн. Виконані роботи були прийняті відповідачем без зауважень. Позивач зазначає, що факт існування договору про виконання робіт та прийняття ТОВ «ОПП-ЮГ» в особі ОСОБА_2 на себе прав та обовязків замовника підтверджується: договором-кошторисом № 02 від 10.03.2017 на суму 16 000 грн.; договором-кошторисом № 03 від 20.03.2017 на суму 14 000 грн. та договором-кошторисом № 04 від 28.03.2017 на суму 16 000 грн.; актами виконаних робіт: №01 від 24.03.2017 року на суму 137 895 грн.; №002 від 13.03.2017 року на суму 16 000 грн.; №003 від 20.03.2017 року на суму 14 000 грн.; №004 від 28.03.2017 року на суму 16 000 грн.

Позивач зазначає, що після підписання актів виконаних робіт, замовник ОПП-ЮГ повинен сплатити винагороду за всіма договорами субпідряду, але цього не зробив в повному обсязі, чим порушив право позивача на винагороду за договором субпідряду.

Загальна сума боргу за договорами субпідряду складає 180 357,44 грн. (163 895 грн. сума боргу за всіма актами виконання робіт + 13 550,54 грн. індекс інфляції + 2911, 90 грн. 3% річних).

Позивач наголошує на тому, що неодноразово намагався врегулювати спір в досудовому порядку: в усній формі, через електронну скриньку та смс-повідомлення звертався до відповідача із вимогою про повернення боргу, однак останній у добровільному порядку умови договору не виконує, що і стало підставою для звернення позивача із відповідним позовом до суду.

У судовому засіданні позивач, його представник за довіреністю ОСОБА_3 підтримали вимоги позовної заяви, просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду не відома. Матеріали справи містять відзив відповідача на позовну заяву (том. 1 а.с. 227-234) та заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву ( том 2 а.с. 85-93), в яких відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з підстав викладених у відзиві та запереченні на відповідь на відзив.

У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи по суті у відсутності представника відповідача, належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи, з урахуванням доводів та доказів, наданих відповідачем у відзиві на позов та запереченні на відповідь на відзив.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов, дослідивши докази, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог статті 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 13 Цивільно процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом у відповідності до п. 3 ч. 4 ст. 12 ЦПК України під час проведення судового розгляду справи по суті учасникам судового процесу були роз'яснені їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

Підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із дійсним позовом стало не виконання відповідачем зобовязання по оплаті виконаної роботи за договором субпідряду.

Позивач ОСОБА_1 вказує, що між ним та ТОВ ОПП-ЮГ був укладений усний договір субпідряду на виконання монтажу блискавкозахисту, в підтвердження укладеного договору, позивач посилається на:

договір-кошторис № 002 від 10.03.2017 на суму 16 000 грн. (том. 1 а.с. 124);

договір-кошторис № 003 від 10.03.2017 на суму 14 000 грн. (том 1 а.с. 123);

договір-кошторис № 004 від 20.03.2017 на суму 16 000 грн. (том 1 а.с. 121);

акт виконаних робіт №002 від 13.03.2017 року на суму 16 000 грн. (том 1 а.с. 118);

акт виконаних робіт №003 від 20.03.2017 року на суму 14 000 грн. (том. 1 а.с. 122);

акт виконаних робіт №004 від 28.03.2017 року на суму 16 000 грн. (том. 1 а.с. 120);

акт виконаних робіт №01 від 24.03.2017 року (договір №1) на суму 137 895 грн. (том. 1 а.с. 119);

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

Ст. 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ст. 207 ЦК України).

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочин між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 ЦК України.

Ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

З огляду на викладені норми цивільного законодавства, договір субпідряду між фізичною та юридичною особою має бути укладений у письмовій формі.

Однак, як зазначає сам ОСОБА_1, письмова форма договорів субпідряду, на які посилається позивач, сторонами дотримана не була.

Статтею 218 ЦК України передбачено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

На підтвердження укладення між сторонами усного договору субпідряду, належного виконання договору позивачем, прийняття виконаної роботи відповідачем та наявності у відповідача боргу у звязку з невиконанням зобовязання за договором субпідряду позивач посилається на наступні докази.

Надані позивачем акти виконаних робіт №1 від 24.03.2017 року на суму 137 895 грн., договір - кошторис №002 від 10.03.2017 року на суму 16000грн., договір - кошторис №003 від 10.03.2017 року на суму 14000 грн. та договір - кошторис №004 від 20.03.2017 року на суму 16000 грн. та акти виконаних робіт від 13.03.2017 року №002 на суму 16000 грн., від 20.03.2017 року №003 на суму 14000 грн., від 28.03.2017 року №004 на суму 16000 грн. не можуть бути доказами замовлення, виконання субпідрядних робіт, їх прийняття та існування по ним заборгованості з наступних підстав.

Цивільно-правовим договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.І ст. 626 ЦК України). Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до вимог ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 527 ЦК України передбачено виконання зобов'язання належними сторонами. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Відповідно до ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов'язаний одержати спеціальний дозвіл.

Згідно стаття 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Також ст. 844 ЦК України ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником.

Виходячи зі змісту статей 11, 509, 527, 837, 843, 844 ЦК України, акти приймання-передачі виконаних робіт, на які посилається позивач не є зобовязаннями, оскільки підставою для виникнення взаємних прав і обов'язків і, відповідно, зобов'язань, згідно зі статтею 11 ЦК України, є саме договір. Тому кредитор, якщо він є належною стороною, може вимагати сплатити за виконання роботи саме на підставі договору.

Як вже було встановлено вище між ТОВ «ОПП-ЮГ» та громадянином ОСОБА_1 будь-який письмовий договір, підписаний уповноваженою особою від імені ТОВ «ОПП-ЮГ», в тому числі договір субпідряду, на який посилається ОСОБА_1, не укладався.

Зважаючи на норми Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» від 16.07.1999 р. № 996-XIV, акт виконаних робіт (наданих послуг) належить до первинних документів і засвідчує факт здійснення господарської операції.

Акт приймання виконаних робіт не є правочином у розумінні частини другої статті 202 ЦК України, оскільки його підписання не створює, не змінює та не припиняє прав та обов'язків у сторін договору, а лише посвідчує факт надання (ненадання) та прийняття (неприйняття) наданих робіт.

Акти приймання-передачі виконаних робіт, на які посилається позивач не є зобовязанням, оскільки підставою для виникнення взаємних прав і обовязків і, відповідно, зобовязань, згідно зі статтею 11 ЦК України, є саме договір.

У зазначених актах не зазначено, які саме роботи виконано ОСОБА_1, на підставі яких договорів складено графік погашення заборгованості. Позивач надав лише кошториси-договори №002, №003, №004 на загальну суму 46 000 грн.

При цьому приписи правових норм, які регулюють відносини за договором про виконання робіт, повязують обовязок замовника оплатити послуги за фактом їх надання Виконавцем, а не за фактом передачі послуг на підставі акта. Крім того, обовязок оплатити послуги закон повязує з особою замовника, а не підписанта акта про приймання-передачу робіт (послуг), оскільки сторонами договору про виконання робіт відповідно до ст. 837 ЦК України є саме замовник і підрядник.

Крім того, в акті виконаних робіт від 24.03.2017 року по монтажу блискавкозахисту на суму 137895 грн. вказується графік виплати заробітної плати перед монтажником ОСОБА_1 Обумовлений у акті графік виплати заробітної плати суперечить вимогам, притаманним трудовій угоді у вигляді договору підряду, оскільки оплата праці за вказаним договором здійснюється у вигляді отримання виконавцем саме винагороди за виконану роботу, а не заробітної плати, що є наслідком укладення трудового договору.

Статутом ТОВ «ОПП-ЮГ», затвердженим протоколом №1 загальних зборів учасників ТОВ «ОПП-ЮГ» від 18.08.2011 року, зареєстрованим 25.08.2011 року за №0001652 абз. «г» п.п. 14.3.7 п. 14.3 роз. 14 передбачено, шо Директор має право укладати та підписувати від імені Товариства різного роду контракти, угоди, договори та інші юридичні акти з урахуванням обмежень, визначених Статутом.

Абзацем «у», п.п. 14.2.7 розділу 14 Статуту ТОВ «ОПП-ЮГ» передбачено, шо до компетенції загальних зборів учасників Товариства, які є вишим органом управління товариства, належать прийняття рішень про укладення договорів (угод) на суму, шо перевиує 1000 грн.

Враховуючи викладене, кошториси-договори №002 від 10.03.2017 року; №003 від 10.03.2017 року; №004 від 20.03.2017 року та акти виконаних робіт, надані позивачем до суду в якості доказів прийняття роботи, не підписані уповноваженою особою від імені ТОВ «ОПП-ЮГ», так як згода загальних зборів учасників товариства на їх укладення та підписання відсутня, а як наслідок останні не порушують юридичних наслідків.

Крім того, ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів, шо він є належною стороною по зобовязанням з виконання підрядних робіт протипожежного призначення до яких відносяться монтаж пристроїв близкавкозахисту.

Відповідно до п. 13 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» підлягає ліцензуванню надання послуг і виконання робіт протипожежного призначення за переліком, що визначається Кабінетом Міністрів України. Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з надання послуг і виконання робіт протипожежного призначення затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2016 року №852, передбачають наявність ліцензії на цей вид діяльності, та ряд умов для одержання такої ліцензії, а саме ліцензію на цей вид діяльності можна одержати лише субєкту підприємницької діяльності.

Суд критично ставиться до доводів позивача, про те, що він був належною стороною в договорі підряду, оскільки роботи, які він проводив не потребують дозволу або ліцензії.

Так позивач посилається на Постанову КМУ від 01.08.2005 року «Про затвердження загальних умов укладання та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, а не надання послуг і виконання робіт протипожежного призначення.

Надані позивачем акти виконаних робіт, в тому числі акт виконаних робіт від 24.03.2017 року на суму 137895 грн. містять відомовсті щодо виконання робіт у вигляді: «монтаж молнеизащиты», а не підготовчі роботи: укладка та звязка платин, сітки, бетонні, зварювальні робота, а також роботи по укладці заземлення-викопування траншеї, заливка бетоном, зварювання пластин заземлення як стверджує позивач. Позивач вказує, що виконував не монтаж, як комплекс робіт, а його окремі роботи, що свідчить, що акти та кошториси договори, в яких зазначено саме монтаж, позивачем не виконувався, що свідчить про відсутність підстав у останнього вимоги щодо оплати вказаних робіт.

У відповіді на відзив (т. 2 а.с. 21) позивач у разі заперечення відповідачем в особі ОСОБА_2 підписання ним договорів субпідряду №02,№3,№4, актів виконаних робіт №1,№2,№3,№4 та накладення печатки ТОВ «ОПП-Юг» на зазначених договорах та актах просив суд призначити експертизу почерку та технічну експертизу документів.

Суд звертає увагу, що договори субпідряду №02,№3,№4 та акти виконаних робіт №1,№2,№3,№4, підписані ОСОБА_2 та скріплені печаткою ТОВ «ОПП-ЮГ» у матеріалах справи відсутні.

Предметом розгляду є договір-кошторис № 002 від 10.03.2017 на суму 16 000 грн. (том. 1 а.с. 124); договір-кошторис № 003 від 10.03.2017 на суму 14 000 грн. (том 1 а.с. 123); договір-кошторис № 004 від 20.03.2017 на суму 16 000 грн. (том 1 а.с. 121);акт виконаних робіт №002 від 13.03.2017 року на суму 16 000 грн. (том 1 а.с. 118); акт виконаних робіт №003 від 20.03.2017 року на суму 14 000 грн. (том. 1 а.с. 122); акт виконаних робіт №004 від 28.03.2017 року на суму 16 000 грн. (том. 1 а.с. 120); акт виконаних робіт №01 від 24.03.2017 року (договір №1).

Крім того, ОСОБА_2 не є стороною по справі та підписання останнім вказаних у клопотанні позивача договорів не є предметом розгляду.

У звязку із викладеним клопотання позивача про призначення експертизи є необґрунтованим, питання, які були поставлені позивачем експерту не стосуються предмету доказування.

За клопотанням позивача у судовому засіданні були заслухані свідки: ОСОБА_4, ОСОБА_5, (які пояснили, шо працювали у бригаді позивача) та ОСОБА_6 (секретар), які повідомили, що їм відомо про наявність укладеного договору субпідряду між ОСОБА_1 та ТОВ «ОПП-ЮГ» на виконання робіт з монтажу близкавкозахисту, підтвердили факт виконання підрядником монтажних робіт у повному обсязі та наявності невиконаного зобовязання відповідача у вигляді оплати виконаних робіт.

Однак, суд не приймає вказані показання свідків, оскільки зазначені свідчення не можуть бути доказами будь-яких дій з боку ТОВ «ОПП-ЮГ» щодо вчинення угоди з ОСОБА_1 з огляду на наступне.

Відповідно до п. 12 Постанови пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зі змісту абз. 2 частини першої ст. 218 ЦК України вбачається, шо не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину, або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобовязань, шо виникли з правочину.

Надана позивачем виписка з карткового рахунку 046974 за період з 01.03.2016 року по 31.03.2017 року свідчить, що ОСОБА_1 коштів від юридичної особи ТОВ «ОПП-ЮГ» не отримував. Доказів того, що ОСОБА_2 був наділений повноваженнями на перерахування ОСОБА_1 коштів зі свого особового рахунку за будь-які виконані позивачем роботи ОСОБА_1 суду не представлено.

Позивачем по справі до позовної заяви та на відповідь на відзив були додані роздруківки смс-повідомлень, на які позивач посилається як на докази, що підтверджують укладення між сторонами договорів субпідряду та існування заборгованості відповідача перед позивачем за виконані роботи.

Однак, суд вважає, що вказані роздруківки не є належними та допустимими доказами по справі, позивачем не доведена їх достовірність та автентичність. Крім того зміст вказаних смс повідомлень не містить чіткої інформації про предмет доказування.

З огляду на викладені обставини, враховуючи у сукупності докази, надані сторонами, доводи позивача про укладення сторонами по справі договорів субпідряду на виконання робіт з монтажу блискавкозахисту та наявності між сторонами зобовязальних правовідносин з приводу виконання умов вказаних договорів субпідряду, що є підставою для стягнення з відповідача боргу по сплаті винагороди за виконані роботи не знайшли свого підтвердження. Таким чином позовні вимоги позивача про стягнення боргу є необґрунтованим та такими, що не підлягають задоволенню.

Так як наявності зобовязальних правовідносин між сторонами встановлено не було, як і наявності боргу відповідача перед позивачем, вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми грошового зобовязання не підлягають задоволенню, оскільки є похідними.

У звязку із відмовою в задоволенні позовних вимог позивача, у відповідності до ст. 141 ЦПК України підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат немає.

Керуючись, ст.ст. 11, 202, 203, 215, 218, 509, 527, 638, 837, 843, 844 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 268 України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ТОВ ОПП-ЮГ про стягнення боргу за договором субпідряду - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: