АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3182/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2018 року м. Київ

Справа № 754/16403/17

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Станішевської Б.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3

на ухвалу Деснянського районного суду м.Києва про забезпечення позову, постановлену 14 грудня 2017 року під головуванням судді Панченко О.М. в приміщенні Деснянського районного суду міста Києва,

та ухвалу Деснянського районного суду м. Києва про виправлення описки, постановлену 22 січня 2018 року під головуванням судді Панченко О.М. в приміщенні Деснянського районного суду міста Києва,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Головне територіальне управління юстиції у м.Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буренко Олена Миколаївна про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 14 грудня 2017 року, виправлення у якій внесено ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22 січня 2018 року, задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з такими ухвалами, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову та виправлення описки скасувати, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Вважає, що суд першої інстанції в ухвалі про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, не зазначив підстави обрання такого виду забезпечення позову як накладення арешту на майно, чим не дотримався вимог передбачених ч.7 ст. 153 ЦПК України.

Крім цього, суд не звернув уваги на те, що позивачем не було надано жодних доказів в обґрунтування своїх позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не подано.

Відповідно до п.8 ч. 1 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-УІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Учасники справи в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, у зв'язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Оскільки рішення ухвалене за відсутністю учасників справи, то датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи: Головне територіальне управління юстиції у м.Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буренко О.М. про визнання заповіту недійсним. Позов подано з підстав, що посвідчений заповіт від імені ОСОБА_5- батька позивача, не відповідав його внутрішній волі і був складений на момент, коли останній не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Свою заяву про забезпечення позову обґрунтовував тим, що у 21-й Державній нотаріальній конторі м. Києва заведена спадкова справа за заявою відповідача - ОСОБА_3 про прийняття спадщини за заповітом, який є предметом спору. Невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із характеру спірних правовідносин та дійшов висновку про те, що заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогам, заява про забезпечення позову є обґрунтованою, та не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити та/або зробити неможливим виконання можливого рішення суду, а між сторонами дійсно існує спір про право власності на нерухоме майно.

З даними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи та ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України (в редакції закону, що діяла до 15 грудня 2017 року), забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України (в редакції закону, що діяла до 15 грудня 2017 року), позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Частиною 2 ст.151 ЦПК України (в редакції закону, що діяла до 15 грудня 2017 року)передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до роз'яснень п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Оскільки, позивач оспорює заповіт за яким відповідач ОСОБА_3 може успадкувати нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, то вжиті судом заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на це майно є співмірним із заявленими вимогами.

Забезпечення позову - це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Вони повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову.

Метою забезпечення позову, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально - правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Враховуючи викладене, оскільки між сторонами дійсно існує спір про право на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5, то існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що позовні вимоги ОСОБА_2 є необґрунтованими і незаконними, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки ці обставини підлягають з'ясуванню і оцінці при розгляді справи по суті.

Апеляційна скарга фактично не містить доводів щодо незаконності ухвали, якою внесені виправлення в ухвалу про забезпечення позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржувані ухвали постановлені з порушенням норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвали суду постановлені з додержанням норм процесуального права, є законними та обґрунтованими, підстав для їх скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані ухвали - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Ухвалу Деснянського районного суду м.Києва від 14 грудня 2017 року про забезпечення позову та ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 22 січня 2018 року про виправлення описки - залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в частині, що стосується ухвали про забезпечення позову, в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: О.І.Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус