Справа № 646/7925/17
№ провадження 2/646/419/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.04.2018 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Теслікової І.І.

За участю секретаря Ротач К.О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_4 про визнання договору недійсним та визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовною заявою ( уточнена 27.11.2017 року ) до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору дарування нотаріально посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4 Харківського міського нотаріального округу від 14.04.2017 року зареєстрованого за № 435, та визнання за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на ? обєкта нерухомого майна трьох кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що обєкт нерухомого майна, а саме трьох кімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 була придбана під час шлюбу, який був розірваний 04.08.2009 року, а договір дарування нотаріально посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4 Харківського міського нотаріального округу від 14.04.2017 року зареєстрованого за № 435, було укладено без згоди ОСОБА_1.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкові від 14.12.2017 року відкрито провадження у справі.

18.12.2017 року через канцелярію суду позивачем надано заяву про забезпечення позову шляхом накладання арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21.12.2017 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на трьох кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка на праві власності належить ОСОБА_3.

У призначене судове засідання позивач та представник позивача ОСОБА_7 належним чином повідомлений не зявився, про причини не прибуття суд не повідомили.

Представник відповідача ОСОБА_8 ОСОБА_9 у призначене судове засідання не зявились, представник відповідача надав через канцелярію суду відзив на позовну заяву у задоволенні якої просив відмовити та розглянути справу за її відсутністю.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що відсутність згоди позивача на укладання спірного договору дарування не є підставою для визнання договору дарування не дійсним ( Постанова ВСУ від 22.02.2017 року у справі № 6-17цс17), позивачем припушений строк позовної давності щодо поділу майна.

Відповідач ОСОБА_3 та третя особа приватний нотаріус ОСОБА_4 у призначене судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлений, про причини не явки суд не повідомили.

За таких обставин, суд вважає за можливе, з метою дотримання розумних строків розгляду справи (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року), розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами без участі сторін.

Дослідивши матеріали справи суд встановив, що між позивачем ОСОБА_1 та першим відповідачем ОСОБА_2 розірваний шлюб 04.08.2009 року актова запис № 196 , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу видане ОСОБА_1 18.03.2014 року серія 1-ВЛ № 150516 Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану регістраційної служби Харківського міського управління юстиції, який був укладений 23.12.1995 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 08.07.2002 року посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_10, зареєстрований в реєстрі за № 2-2802, ОСОБА_11, ОСОБА_12 яким на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центом приватизації державного житлового фонду 21.07.2000 року за № 9-00-212371, та зареєстрована у державному комунальному підприємстві Харківського міського бюро технічної інвентаризації 04.08.2000 року за реєстраційним № П-9-12097, належить квартира № 14 у будинку готельного типу, що знаходиться в місті Харкові, вул. Жовтневої Революції № 65 здійснили продаж квартири № 14 у будинку готельного типу, що знаходиться в місті Харкові, вул. Жовтневої Революції № 65 та складається з трьох житлових кімнат, ОСОБА_13.

Вищезазначений договір підписаний продавцями та покупцем. Квартира № 14 у будинку готельного типу, що знаходиться в місті Харкові, вул. Жовтневої Революції № 65 зареєстрована у Комунальному підприємстві « Харківське міське бюро технічної інвентаризації» на праві приватної власності за ОСОБА_2 за № 17-9-12097 від 15.07.2002 року.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна квартира АДРЕСА_2 ( ОСОБА_14) належить ОСОБА_3 на праві приватної власності відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування, серія та номер 435, виданий 14.04.2017 року.

Вищезазначений договір посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4

Отже, на час розгляду справи право власності щодо спірного майна належить ОСОБА_3.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Звертаючись з позовом до суду про визнання договору дарування серія та номер 435, виданий 14.04.2017 року недійсним та визнання за позивачем ? право власності на квартиру АДРЕСА_2 (ОСОБА_14) позивач посилається на те, що спірне майно було придбано під час шлюбу є спільною власністю подружжя та ненадання згоди позивача на здійснення договору дарування є підставою для визнання вищезазначеного договору недійсним.

Відповідно до пункту 24 Постанови пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Згідно з положеннями ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з вимогами ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Позивачем не доведено, що спірне майно придбано за спільні сумісні кошти подружжя або спільною працію подружжя.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 1ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Договір дарування є одностороннім правочином, який за загальним правилом не створює будь-яких обов'язків для обдаровуваного.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 215 ЦК України правочин є недійсним у разі недодержання сторонами при його укладанні вимог, що встановлені законом. Крім того, законом встановлено конкретні випадки, при настанні яких правочин може бути визнаний недійсним у судовому порядку.

Цивільним Кодексом передбачено вичерпний перелік підстав, за наявності яких угода може бути визнана недійсною. Угода може бути визнана недійсною лише з підстав і за наслідками, передбаченими в законі.

Відповідно до ч. 5ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Положенням ч. 1ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема частиною п'ятою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦК України, розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та ( або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статті 77 та 78 ЦПК України вказують на те, що докази повинні бути належними та допустимими.

За принциповими положеннями ст. ст. 12, 13 ЦПК України, які встановлюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, визначаючи коло доказів, які надаються суду, відповідно до положень ч. 1 ст.81 ЦПК України.

Враховуючи те, що позивачем не доведено, що спірне майно, яке було придбано під час шлюбу між позивачем та першим відповідачем, придбане за спільні сумісні кошти або спільною працією подружжя, а судом не встановлено підстав для визнання договору дарування від 14.04.2017, серія та номер 435 недійсним та підстав позбавлення права власності на спірне майно ОСОБА_3, за таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Відсутність згоди одного з подружжя на відчуження спільного майна сама по собі не може бути підставою для визнання договору недійсним інший з подружжя в такому випадку має право на компенсацію вартості своєї частки (ВСУ у справі №6-1587цс16, ВСУ у справі № 6-17цс17, ВСУ у справі 759/12111/12-ц),

Посилання першого відповідача на пропущення строку позовної давності суд не приймає до уваги, оскільки при зверненні до суду позивач посилається на те, що він дізнався про порушення свого права у 2017 році після смерті своєї дитини, а відповідно до ст. 261ЦК України перебіг позовної давності встановлений ст. 257 ЦК України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим, враховуючи те, що суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, відповідно до п.9 ст. 158 ЦПК України суд скасовує заходи забезпечення позову Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21.12.2017 року щодо накладання арешту на трьохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка на праві власності належить ОСОБА_3.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 264, 265 - 268, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування нотаріально посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4 Харківського міського нотаріального округу від 14.04.2017 року зареєстрованого за № 435, та визнання за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на ? обєкта нерухомого майна трьох кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову щодо накладання арешту на трьох кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка на праві власності належить ОСОБА_3 відповідно до ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21.12.2017 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи ( вирішення питання) без повідомлення ( виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Харківської області через Червонозаводський районний суд м. Харкова відповідно до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Повний текст складено 02.05.2018 року.

Суддя Теслікова І.І.