печерський районний суд міста києва
Справа № 2-2340/12
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 року

Печерський районний суд м. Києва в складі:
головуючого: судді Кирилюк І.В.,
при секретарі:Петровій Ю.О.,
за участю:
представника стягувача:Храновського В.М.,
представника боржника:ОСОБА_3,
державного виконавця:не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_4 на рішення, дії та бездіяльність Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г. у виконавчому провадженні по виконанню судового рішення Печерського районного суду м. Києва від 18.06.2013 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернулася до суду зі скаргою на рішення, дії та бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г. (далі - державний виконавець) у виконавчому провадженні по виконанню судового рішення Печерського районного суду м. Києва від 18.06.2013 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - стягувач, ПАТ «ОТП Банк») до ОСОБА_4 (далі - боржник, ОСОБА_4) про стягнення заборгованості, в якій просить суд визнати дії державного виконавця по відкриттю виконавчого провадження незаконними та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 14.03.2016 року.

В обґрунтування скарг боржник зазначає, що заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18.06.2013 року позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_4 задоволено: стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML-B00/107/2007 від 07.11.2007 року в розмірі 279 021,57 дол. США, що за курсом НБУ станом на 26.03.2012 року становить 2 228 740,60 грн. та 9 571,90 грн., а також 3 219,00 грн. у відшкодування судових витрат. На виконання зазначеного заочного рішення 15.04.2014 року видано виконавчий лист. Згідно судового рішення загальна сума, яка підлягала стягненню з ОСОБА_4, складала 2 241 525,50 грн. Разом з тим, 14.03.2016 року на підставі заяви стягувача державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на загальну суму 7 611 608,53 грн. За таких обставин, боржник вважає, що державний виконавець під час відкриття виконавчого провадження в порушення норм чинного законодавства, не маючи на те законних підстав, перерахував грошову суму у розмірі 279 021,57 доларів США відповідно до курсу НБУ станом на 25.02.2016 року, чим фактично змінив рішення суду, яким визначена сума боргу ОСОБА_4 у розмірі 2 228 740,00 грн. Отже, такі дії державного виконавця є незаконними. Більш того, державний виконавець повинен був відмовити у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 21, ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконання рішення суду не підвідомче відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Міністерства юстиції України, зважаючи на те, що сума стягнення, яка зазначена у рішення складає 2 228 740,60 грн., та є меншою, ніж визначена законом для виконання Відділом примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ в м. Києві.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.12.2017 року задоволено клопотання представника ПАТ «ОТП Банк» та в судовому засіданні оголошено перерву до 22.12.2017 року.

22.12.2017 року судове засідання знято з розгляду у зв'язку із зайнятістю суду в іншому судовому засіданні, справу перепризначено на 24.01.2018 року.

В судове засідання 24.01.2018 року з'явились представник стягувача та представник боржника. Державний виконавець в судове засідання 24.01.2018 не з'явився, про час та місце розгляду скарги повідомленй належним чином, причини неявки суду не відомі.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 450 Цивільного процесуального кодексу України (далі- ЦПК України), неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, суд ухвалив розглядати скаргу у відсутність державного виконавця.

В судовому засідання представник боржника підтримала вимоги скарги з викладених у ній підстав та просила їх задовольнити.

Представник стягувача в судовому засіданні щодо задоволення скарги заперечував, зазначивши, що дії державного виконавця відповідають вимогам чинного законодавства, а постанова про відкриття виконавчого провадження є законною та обґрунтованою. Крім того, представник стягувача зауважив, що боржником подано скаргу з пропуском строку на звернення з такою скаргою.

Вислухавши пояснення представника боржника, представника стягувача, дослідивши матеріали скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Так, судом встановлено, що заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18.06.2013 року у цивільній справі № 2-2340/12 за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості позовні вимоги задоволено: стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML-B00/107/2007 від 07.11.2007 року в розмірі 279 021,57 дол. США, що за курсом НБУ станом на 26.03.2012 року становить 2 228 740,60 грн. та 9 571,90 грн., а також 3 219,00 грн. у відшкодування судових витрат.

Постановою державного виконавця від 14.03.2016 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-2340/12, виданого Печерським районним судом м. Києва, та запропоновано ОСОБА_4 добровільно виконати рішення суду в семиденний строк з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, сплативши заборгованість у розмірі 279 021,57 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 25.02.2016 року, становить 7 598 817,63 грн., а також 9 571,90 грн. та судові витрати у розмірі 3 249,00 грн., а всього 7 611 608,53 грн.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

З урахуванням вимог, зазначених у скарзі, а також, правовідносин, що виникли між сторонами на стадії виконання рішення суду, суд приходить до висновку, що під час розгляду вказаної скарги необхідно застосувати положення Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV в редакції, що діяла на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Як визначено у ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», виданий судом виконавчий лист є документом, на підставі якого державна виконавча служба здійснює примусове виконання.

При цьому, у ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. У зв'язку із цим на нього покладається обов'язок здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Так, виконавче провадження відкрито за виконавчим листом, виданим Печерським районним судом м. Києва, згідно якого виконанню підлягало рішення суду про стягнення з боржника на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості у валюті США, окрім стягнутої суми у розмірі 9 571,90 грн. та судових витрат у розмірі 3 249,00 грн.

Згідно ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня.

Як визначено у ст.. 192 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом ст. 524 ЦК України, грошовим визнається зобов'язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов'язання закріплені у ст. 533 ЦК України, згідно якої грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим, ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, судове рішення не може змінювати грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, а отже, сума, що підлягає стягненню за виконавчим листом, обчислюється в іноземній валюті, яка конвертується в національну валюту на день здійснення платежу.

Відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні богу в іноземній валюті визначені у ст. 53 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, державний виконавець зобов'язаний керуватися положеннями ст. 53 Закону України «Про виконавче провадження», за частиною третьою якої в разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення в боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку, що судове рішення не може змінювати зміст договірного зобов'язання, що існувало між сторонами, тобто, воно залишається грошовим зобов'язанням в іноземній валюті, а тому судове рішення підлягає примусовому виконанню з урахуванням особливостей, визначених статтею 53 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Це означає, що боржник, виконуючи зобов'язання за виконавчим документом у національній валюті, повинен брати до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу (тобто, на день зарахування коштів на рахунок кредитора).

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.11.2017 у справі № 6-1063цс17.

Таким чином, посилання скаржника на те, що державним виконавцем неправомірно перераховано суму, яка підлягає стягненню, чим фактично змінено рішення суду не відповідає дійсності,зважаючи на те, що заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18.06.2013 року стягнуто з ОСОБА_4 саме 279 021,57 доларів США, тобто, заборгованість в іноземній валюті, а не 2 228 740,60 грн., що зазначено в рішенні суду як еквівалент в національній валюті.

Отже, не змінюючи рішення суду, державний виконавець правомірно зазначив, що заборгованість ОСОБА_4 складає 279 021,57 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 25.02.2016 року становить 7 598 817,63 грн.

При цьому, суд роз'яснює, що при погашенні суми заборгованості у національній валюті, ОСОБА_6 повинна брати до уваги офіційний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу (тобто, на день зарахування коштів на рахунок кредитора), оскільки, в протилежному випадку, виконання зобов'язання за судовим рішенням у національній валюті, а не у валюті кредиту, без прив'язки до офіційного курсу валют НБУ призведе до виконання судового рішення не в повному обсязі.

Отже постанова про відкриття виконавчого провадження відповідає вимогам чинного законодавства, відтак, є законною та обґрунтованою.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження», на відділ примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головного управління юстиції в області, містах Києві та Севастополі покладається виконання рішень, за якими сума зобов'язання становить від трьох до десяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

У виконавчому документі зазначена до стягнення сума заборгованості за кредитом у розмірі 279 021,57 доларів США, що станом на 25.02.2016 року, відповідно до курсу НБУ, складає 7 598 817,53 грн.; сума заборгованості по пені та штрафними санкціями у розмірі 9 571,90 грн. та судові витрати у розмірі 3 219,00 грн.

Отже, при відкритті виконавчого провадження державний виконавець правильно враховував курс долара до гривні, а тому доводи скарги щодо непідвідомчості Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 18.06.2013 є необґрунтованими.

Згідно ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, суд вважає, що оскільки державний виконавець діяв в межах наданих йому повноважень, а постанова про відкриття виконавчого провадження є законною та обґрунтованою, правові підстави для задоволення скарги відсутні. Отже, в задоволені скарги ОСОБА_6 на рішення, дії та бездіяльність головного державного виконавця слід відмовити.

Щодо твердження представника стягувача про пропуск боржником встановленого чинним законодавством строку на оскарження постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, то суд зазначає, що він пропущений з поважних причин, зважаючи на те, що з матеріалами виконавчого провадження представник боржника ознайомився 10.11.2017 року, про що свідчить розписка.

Враховуючи викладене, керуючись ст.. 99 Конституції України, ст.ст. 192, 524, 533 Цивільного кодексу України, ст.ст. 11, 17, 21, 53 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 259, 260, 261, 352, 353, 447, 448, 449, 450, 451 Цивільного процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_4 на рішення, дії та бездіяльність Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г. у виконавчому провадженні по виконанню судового рішення Печерського районного суду м. Києва від 18.06.2013 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.. 261 ЦПК України.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Апеляційного суду м. Києва або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Повний текст ухвали складено 24.01.2018 року.

Суддя І.В. Кирилюк