Єдиний унікальний номер 725/2295/17
Номер провадження 2/725/826/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2018 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді Галичанський О.І.

при секретарі Симик І.М.

за участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1 , м. Чернівці , вул. Київська, 31 «а» /4) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2, м. Чернівці, вул. Руська, 289 «б» /21 ) про стягнення боргу за борговою розпискою, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 13.11.2016 року між ним та відповідачкою було укладено договір позики 3000 доларів США , який оформлено борговою розпискою.

Згідно умов боргової розписки , відповідачка зобов»язалась повертути кошти до кінця 2016 року.

Додає, що ОСОБА_2 кошти не повернула та на момент звернення до суду ( 30.05.2017 року ) її борг складає 80790,00 гривень ( з розрахунку 3000 доларів США по курсу 26,93 грн. ).

На підставі наведеного, просить суд стягнути з відповідачки вищевказану заборгованість.

Представник позивача у судовому засідання підтримав в повному обсязі позовні вимоги та просив задовольнити позов.

У судовому засіданні представник відповідачки заперечувала проти задоволення позову з підстав підтвердження висновком експерта від 31.01.2018 року факту не написання ОСОБА_2 спірної боргової розписки.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі , виходячи з наступного.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного суду України від 24.02.2016 р. по справі № 6-50цс16 .

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених обставин робити відповідні правові висновки.

Такий же висновок зробив Верховний суд України 18.09.2013 р. у справі № 6-63цс13 , від 11.11.2015 р. у справі № 6-1967цс15 та 12.04.2017 р. у справі № 6-487цс17 .

Судом встановлено, що підставою для звернення до суду із даною позовною заявою слугувала наданна позивачем боргова розписка від 13.11.2016 року , відповідно до якої, ОСОБА_2 отримала кошти від ОСОБА_1 у лютому місяці 2014 року у розмірі 3 тисячі доларів США, які зобов»язалась повернути до кінця 2016 року. ( а.с.4 ).

Як вбачається з правової позиції Верховного суду України, викладеного у постанові №6-1967цс 15 від 11.11.2015 року, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів.

Зі змісту наданої боргової розписки вбачається, що відповідачка у лютому місяці 2014 року отримала кошти від позивача , проте , на момент отримання розписка укладена не була . Текст розписки виготовлено 13.11.2016 року , що відповідно є порушенням ст.ст . 1046,1047 ЦК України .

Відповідно до висновку судового експерта Чернівецького Науково- дослідного експертно- криміналістичного центру МВС України ОСОБА_3 від 31.01.2018 року, виготовленого за клопотанням представника відповідачки та на виконання вимог ухвали суду від 14.12.2017 року , рукописний текст в розписці від 13.11.2016 року виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою; підпис від імені ОСОБА_2 у розписці від 13.11.2016 року виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою.

Наданий експертом висновок , відповідає вимогам ст. 102 ЦПК України та підстав , передбачених ст. 113 цього ж Кодексу , суд не вбачає.

Отже, у сукупності наведених вище фактів , суд вважає, що надана позивачем розписка не відповідає вимогам ст. 207 ЦК України , а тому не є підставою для задоволення вимог , щодо стягнення з відповідачки кошів.

Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Отже, з позивача на користь відповідачки підлягають стягненню судовий збір та витрати за проведення експертизи ..

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.11, 202,207,626, 1046,1047 ЦК України, ст.ст.81, 89,102-107, 141 ,263-265 352,354-356 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на його користь боргу за борговою розпискою від 13 листопада 2016 року відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, м. Чернівці , вул. Київська, 31 «а» /4) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2, м. Чернівці, вул. Руська, 289 «б» /21 ) судовий збір в сумі 320 грн. ( триста двадцять гривень) за звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення та 900,48 грн. ( девятсот гривень сорок вісім копійок) витрат , за проведення судової почеркознавчої експертизи.

Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05.04.2018 року.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. І. Галичанський