АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/875/18 Справа № 207/1329/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Каратаєва Л.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря судового засідання Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 квітня 2013 року по справі за ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини,-

в с т а н о в и л а:

26 березня 2013 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітнього сина на її користь в розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку, просила стягнути з нього аліменти на її користь на утримання сина, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісяця до досягнення дитиною віку повноліття (а.с.1-2).

Заочним рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 квітня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого диспетчером на ПАТ «ДніпроАзот», який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти на утримання малолітнього дитини сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, до його повноліття в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 березня 2013 року, на користь матері ОСОБА_5, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4. Допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_4 судовий збір на користь держави в сумі 229 гривень 40 копійок (а.с.20).

Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 вересня 2017 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 квітня 2013 року залишено без задоволення (а.с.108).

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалите нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити в частині стягувати з ОСОБА_4 на утримання дитини сина ОСОБА_6, до його повноліття в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.07.2017, на користь дитини (а.с.114-116).

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено обставини, що мають значення для справи внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів. Також зазначив, що суд невірно застосував норми матеріального права, внаслідок чого спір щодо стягнення аліментів на дитину вирішений неправильно.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджено, що 26 червня 2010 року ОСОБА_4 та ОСОБА_8, зареєстрували шлюб в Дніпровському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 26.06.2010 зроблено відповідний актовий запис за №253 (а.с.7).

Від шлюбу сторони мають дитину, що підтверджується свідоцтвом про народження - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3. Батьком дитини записано відповідача по справі - ОСОБА_4 (а.с.8).

З довідки виданої ПВОН ТОВ «Абонент ХХ1» вбачається, що ОСОБА_5 зареєстрована за адресою вул. Подольська, б. 95, кв. 23 в м. Дніпродзержинську разом з сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, який знаходиться на її утриманні (а.с.10).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, керуючись положеннями ст. 180, 182, 183, 184 СК України, виходив із того, що відповідач участі у вихованні дитини не приймає, матеріальну допомогу в добровільному порядку на утримання дитини не надає.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України, 1. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3--1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; ч.1 ст. 182 доповнено п.3-1 згідно із Законом № 2037-VIII від 17.05.2017 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; ч.1 ст. 182 доповнено п.3-2 згідно із Законом № 2037-VIII від 17.05.2017 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частина 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку ч.2 ст.182 в редакції Законів № 2901-IV від 22.09.2005, № 2037-VIII від 17.05.2017, у звязку з чим, доводи апеляційної скарги, щодо невідповідності норм матеріального права не можуть бути прийнятті до уваги, оскільки в апеляційній скарзі апелянт посилається саме на ці зміни в законодавстві.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що він не працював, але намагався знайти роботу, зазначаючи, що він звернувся до Камянського міського центру зайнятості та був зареєстрований як безробітній з 17 листопада 2015 року до 13 червня 2016 року, та з 02 листопада 2016 року до 23 січня 2017 року та отримував матеріальну допомогу, на випадок безробіття, однак жодних доказів на підтвердження своїх доводів не надав.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що відповідач проживає окремо від позивача, є працездатного віку, здоровий, довідок про незадовільний стан здоров'я в порядку ст.60 ЦПК України, в редакції 2004 року, чинній на момент вирішення справи судом, суду не надав, на утриманні неповнолітніх чи непрацездатних осіб не має.

Посилання апелянта на те, що позивач отримала виконавчий лист в травні 2013 року, а до виконавчої служби звернулася у 2017 році, не є підставою для скасування рішення, оскільки строк предявлення виконавчого листа до виконання передбачено чинним законодавством до повноліття дитини. Натомість є підставою для перерахування заборгованості по аліментам безпосередньо у виконавчій службі. Згідно ч.4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом.

Будь-яких інших доводів на спростування висновків суду першої інстанції апелянтом наведено не було.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризики настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач не позбавлений права в майбутньому на звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану однієї з сторін, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них.

Вирішуючи спір, судом першої інстанції дотримано вимоги ст.. 212 - 214, 315 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, повно, всебічно та обєктивно зясовано обставини справи та суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Отже, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Згідно з ст..375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволенню.

Судові витрати понесені сторонами в звязку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. 259, 268, 374, 375,381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Заочне рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 квітня 2013 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: