Постанова

Іменем України

2 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 636/4511/16-ц

провадження № 61-7732 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Український фінансовий світ» Оберемко Роман Анатолійович,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області у складі судді Дьоміної О. П. від 7 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів: Котелевець А. В., Піддубного Р. М., Швецової Л. А., від 26 жовтня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» (далі - ПАТ «КБ «Український фінансовий світ») звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовну заяву мотивовано тим, що 12 квітня 2013 року між сторонами був укладений договір споживчого кредиту, відповідно до якого банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 20 тис. грн зі сплатою відсотків у розмірі 25% річних з кінцевим строком повернення кредиту 11 квітня

2015 року. Оскільки умови кредитного договору з боку відповідача виконані не були, станом на 20 лютого 2017 року у нього перед банком утворилась заборгованість у загальному розмірі 14 057 грн 56 коп., яку позивач просив стягнути з позичальника.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 7 червня

2017 року позов ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 057 грн 56 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, проте позичальник порушив умови кредитного договору, внаслідок чого виникли правові підстави для задоволення вимог кредитора.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_5 належним чином не виконував зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Доказів того, що сума боргу сплачена у повному обсязі, матеріали справи не містять.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що він погасив суму кредиту, а тому вимоги банку є безпідставними. Після відкликання банківської ліцензії та початку процедури ліквідації позивача, йому не відомо було на який рахунок погашати заборгованість.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

15 березня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 12 квітня 2013 року між сторонами був укладений договір споживчого кредиту, відповідно до умов якого банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 20 тис. грн зі сплатою відсотків у розмірі 25% річних з кінцевим строком повернення кредиту

11 квітня 2015 року.

Оскільки умови кредитного договору з боку відповідача виконані не були, станом на 20 лютого 2017 року у нього перед банком утворилась заборгованість у загальному розмірі 14 057 грн 56 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 7 135 грн 16 коп.; заборгованості по відсоткам у розмірі 766 грн 74 коп.; комісії - 1 тис. грн, пені -

5 155 грн 55 коп.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, встановивши, що ОСОБА_5 належним чином не виконав зобов'язань за кредитним договором від 12 квітня 2013 року № 042/014с, який був укладений між ним та ПАТ «КБ «Український фінансовий світ», у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 14 057 грн 56 коп., дійшли обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача зазначеної заборгованості.

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов'язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Матеріали справи містять докази виконання банком своїх зобов'язань щодо надання кредитних коштів, проте позичальник не довів належними та допустимими доказами повернення цих коштів у розмірі та на умовах, визначених договором, а тому доводи касаційної скарги про відсутність у відповідача заборгованості перед банком є необґрунтованими.

Доводи касаційної скарги про необізнаність відповідача стосовно наявності рахунку, на який потрібно погашати кредитну заборгованість, сама по собі не звільняє його від відповідальності за невиконання своїх зобов'язань.

Посилання в касаційній скарзі на те, що він погасив всю заборгованість на підтвердження чого ним були надані копії квитанцій та платіжних доручень є помилковим, оскільки цим доказам суди надали належну оцінку та правильно виходили із частковості погашення наявної заборгованості, що також відображено й у наданому позивачем розрахунку, на спростування якого відповідач не надав власного розрахунку та доказів, що підтверджують повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Оскільки ухвалою суду касаційної інстанції від 26 лютого 2018 року було зупинено виконання рішення суду першої інстанції до закінчення касаційного провадження у справі, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судових рішень, тому виконання рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 7 червня

2017 року підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Чугуївського міського суду Харківської області

від 7 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області

від 26 жовтня 2017 року - без змін.

Поновити виконання рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 7 червня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

Є. В.Синельников

С.Ф. Хопта