Дата документу 19.04.2018
Справа № 320/1404/18
УХВАЛА

19 квітня 2018 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Редько О.В., при секретарі Колесніковій Л.В

розглянувши у судовому засіданні в м. Мелітополі Запорізької області вул. Шмідта, 11 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу.

Позивачем було подано заяву про забезпечення позову, в якій просить суд накласти арешт на майно відповідача, а саме: квартиру АДРЕСА_1 (Незалежної України) у м. Запоріжжі, яка зареєстрована на його дружину ОСОБА_3 та перебуває у спільній власності подружжя, а також інше майно відповідача, що також зареєстроване на його дружину ОСОБА_3 та перебуває у спільній власності подружжя.

Свою заяву ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що у разі задоволення позову, з метою уникнення від виконання рішення суду відповідач може здійснити відчуження належного його дружині майна, а тому просить суд накласти арешт на майно, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя та зареєстроване за дружиною відповідача

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

З позовної заяви вбачається, що між сторонами виник спір щодо невиконання зобовязань за договором позики.

Позовні вимоги складають 2300000 (два мільйона триста тисяч гривень) грн.

Відповідачем не надано доказів щодо ринкової вартості майна, яке підлягає арешту.

Також відповідачем не конкретизоване майно, яке підлягає арешту, відповідач просить накласти арешт на інше майно, що належить відповідачу.

Також в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують укладення шлюбу між ОСОБА_2В, та ОСОБА_5

З вищевказаних обставин ухвалою суду від 26.02.2018 року позивачу була повернена його заява про забезпечення позову та при повторному зверненні ним не були враховані підстави на які посилався суд при поверненні його заяви.

При вирішенні питання про забезпечення позову суддею беруться до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Зокрема, такий вид забезпечення позову як арешт майна передбачає обмеження права власника майна на користування цим майном.

Частина 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом наведеного, жодне з положень Конвенції не може бути витлумачене як таке, що легітимізує набуття права власності одним суб'єктом за рахунок протиправного позбавлення майнового права іншого суб'єкта, із відмовою, до того ж, у можливості захисту порушеного права. Кожен, чиї права та свободи було порушено має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (Статті 13 і 14 Конвенції).

З приписів норм цивільно-процесуального законодавства України вбачається, що процесуальне законодавство обумовлює допустимість застосування заходів із забезпечення позову наявністю обставин, які свідчать про те, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Забезпечення позову застосовується як засіб запобігання можливим порушенням майнових чи охоронюваних законом інтересів особи.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу позивача та відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Приймаючи до уваги, що неприйняття засобів по забезпеченню позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, тому заява представника позивачки підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів звязку та адресу електронної пошти, за наявності;

3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;

4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник;

6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення;

7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч.9ст.153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимогст.151 ЦПК України, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність даних про дійсну вартість вказаного майна, а також про відсутність достовірних даних про укладення шлюбу між відповідачем та ОСОБА_5, а отже суд не вбачає можливим на даний час вирішити питання про співмірність арешту цього майна з заявленими вимогами, що може мати наслідком невиправдане обмеження прав третьої особи як власника щодо розпорядження своїм майном. До того ж, позивачем необґрунтовано та не доведено обставин існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та наміру саме третьої особи дружини відповідача, розпорядитись своєю власністю.

Таким чином, суд вважає можливим повернути заяву про забезпечення позову заявникові та розяснити останньому, що повернення заяви про забезпечення позову не позбавляє можливості заявника повторно звернутися до суду з цією заявою після усунення вищевказаних недоліків.

Керуючись ст.ст. 149, 150 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу повернути заявникові.

Повернення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу не позбавляє заявника повторно звернутися до суду з заявою про забезпечення позову.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до апеляційного суду Запорізької області протягом 15 днів з дня її складення. До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області.

Повний текст ухвали складений 24.04.2018 року.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду ОСОБА_6