РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/15293/17

Провадження № 2/643/1949/18

24.04.2018 Московськи районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Мельникової І.Д.,

при секретарі Шабатько Л.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, яким просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон України до Російської Федерації та у зворотньому напрямку малолітній дитині ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що мешкає за адресою: м.Харків, вул.Ковтуна. 27, кв.103, у період з 31 травня 2018 року по 01 вересня 2018 року, у супроводі матері, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу батька дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що позивач та відповідач є батьками неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина мешкає разом з позивачем, знаходиться на її утриманні, належним чином піклується про здоров*я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Позивач зазначила, що вона має намір разом зі своїм сином з 31.05.2018 року по 01.09.2018 року виїхати до Російської Федерації у гості до ОСОБА_5 матері позивача, ОСОБА_6 бабусі позивача, ОСОБА_7 тітки позивача з метою відпочинку та спілкування дитини з рідними. Вказала, що неодноразово зверталась до відповідача з проханням оформити нотаріально посвідчену заяву про надання згоди на тимчасову поїздку до м.Бєлгорода Російської Федерації, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, однак позивач категорично не надає на це згоди.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просилиїх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивач перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною та має намір виїхати за кордон до Російської Федерації з дитиною та не повернутися.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до свідоцтва про народження серії І-ВЛ №265907 від 01.03.2012 року батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_1 та ОСОБА_8.

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 16.05.2013 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано.

Позивач має намір разом зі своїм сином з 31.05.2018 року по 01.09.2018 року виїхати до Російської Федерації у гості до своїх родичів, а саме: ОСОБА_5 матері позивача, ОСОБА_6 бабусі позивача, ОСОБА_7 тітки позивача з метою відпочинку та спілкування дитини з рідними.

Факт родинних зв*язків підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІІ-ВЛ №482436, відповідно до якого батьками позивача є ОСОБА_9 та ОСОБА_9 (дівоче прізвище ОСОБА_6) ОСОБА_10.

Також, згідно довідки, наданої ОСОБА_6, остання зареєстрована за адресою: Російська Федерація, м.Белгород, ОСОБА_11, 191 кв.18, та має склад родини: ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_12 та ОСОБА_7

Крім того, суду надано завірену копію кадастрового паспорту на житловий будинок №45 по вул.Железнодорожная у с.Верхня Ольшанка Курської області. Загальною площею 55,2 кв.м., який належить на праві власності ОСОБА_9.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні показала, що вона є матір'ю позивача, разом з батьком позивача є громадянами України, мають посвідки на проживання на території Російської Федерації. Періодично мешкають в Україні і на території Російської Федерації, наміру вивозити онука на постійне проживання за кордон не мають, а лише хочуть оздоровити дитину у заміському будинку в літній період та надати можливість спілкуватись дитині з родичами, що сприятиме духовному розвитку дитини.

Відповідно до ч. 3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України тільки за згодою батьків або в їх супроводі.

Згідно з Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, в тому числі у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Однак, як встановлено у судовому засіданні позивачем неодноразово направлялися відповідачу пропозиції з метою досудового врегулювання спору щодо надання дозволу на виїзд дитини за кордон, однак дозвіл відповідачем наданий не був.

Відповідно до п.п. 1 п. 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема, за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Тобто, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Проте, законодавством України не передбачено можливість перетинання дитиною кордону України без згоди обох батьків, без зазначення країни, до якої необхідно виїхати дитині, та строку, на який вона виїжджає

За змістом ст.ст. 141, 153, ч. 3 ст. 157 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на виїзди дитини за кордон без згоди одного з батьків, зі встановленням при цьому конкретного часу і місця перебування за кордоном, на думку суду не суперечить вищевказаним нормам матеріального права, змісту положень ст.ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав і обов'язків батьків відносно виховання дитини.

Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей.

Позивачем у резолютивній частині позовних вимог зазначено державу, на виїзд до якої вона просить надати дозвіл, та вказано конкретний строк, на який здійснюється виїзд.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено та доведено, що ОСОБА_1 використала всі визначені законодавством способи отримати нотаріальний дозвіл батька ОСОБА_4 ОСОБА_3 на тимчасовий виїзд за кордон для спідкування дитини з родичами, що не суперечить інтересам дитини.

Отже, суд приходить до висновку, що дитина проживає разом з матір*ю та тимчасова поїздка до Російської Федерації з метою спілкування дитини зі своєю бабусею, прабабусею та іншими родичами сприятиме моральному та духовному розвитку дитини та жодним чином не порушує законні права батька дитини ОСОБА_3 на його участь у вихованні сина.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Посилання відповідача на те, що позивач має намір вивезти дитину за кордон та залишитись там назавжди грунтуються на припущеннях відповідача та не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

З огляду на викладене, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 7, 141, 150, 155 СК України, п.3 ч.3 ст.313 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 141, 263, 265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_13 Володимирівни - задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон України до Російської Федерації та у зворотньому напрямку малолітній дитині ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що мешкає за адресою: м.Харків, вул.Ковтуна. 27, кв.103, у період з 31 травня 2018 року по 01 вересня 2018 року, у супроводі матері, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу батька дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 26.04.2018 року.

Суддя І.Д. Мельникова