Справа № 206/914/15-ц
Провадження № 2-п/206/7/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2018 м. Дніпро

Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі: суддя Маштак К.С., за участю секретаря судового засідання Мороза К.Т., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро заяву відповідача про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приват Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20.04.2015 позов ПАТ КБ «Приват Банк» про стягнення заборгованості задоволено повністю, стягнуто 10469 грн. 38 коп., вирішено питання про судовий збір.

10.04.2018 відповідач звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення у зв'язку з тим, що справа була розглянута без її присутності, а також, з порушенням вимог ЦПК України в частині повноти з'ясування обставин справи, що мали істотне значення для її розгляду.

Представник відповідача у судовому засіданні заяву підтримала та просила суд скасувати заочне рішення.

Представник позивача заперечував проти задоволення заяви.

Вивчивши надані документи, перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення та думки представників сторін, суд вважає, що заява про перегляд заочного рішення не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Відповідно до чинного законодавства, ст. 288 ЦПК України передбачає, що скасування заочного рішення суду можливе за умов, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, для встановлення підстав для скасування заочного рішення або залишення заяви про перегляд без задоволення, суд має встановити, поважність причин неявки відповідача та неповідомлення про це суд і те, що докази, на які посилається відповідач, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Окрім того, статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_4 України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України».

Зокрема, ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Так, в судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20.04.2015 позов ПАТ КБ «Приват Банк» про стягнення заборгованості - задоволено повністю. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» на рахунок №3111, заборгованість за кредитним договором від 01.02.2011, яка утворилася станом на 31.01.2015 і складається із: заборгованості за кредитом 3988 грн. 24 коп, заборгованості по процентам за користування кредитом 4191 грн. 51коп, заборгованості по комісії за користування кредитом 1340 грн. 61 коп, заборгованості по штрафам (фіксована частина) 500 грн. та заборгованості по штрафам (процентна складова) на суму 476 грн. 02 коп., а всього 10496 грн. 38 коп., вирішено питання про стягнення судового збору.

Обґрунтовуючи підстави для скасування заочного рішення, відповідач у заяві про перегляд заочного рішення зазначила, що розгляд справи в результаті якого було ухвалено заочне рішення було проведено поверхово, через відсутність доказів з боку відповідача, ненадання яких обумовлено неявкою відповідача у судові засідання, яка не була повідомлена про розгляд цивільної справи.

На підтвердження обставин викладених у заяві про перегляд заочного рішення, а також заперечень проти позовних вимог, відповідач долучила копії документів та оригінал довідки про отримання (неотримання) допомоги.

Вирішуючи питання про перегляд заочного рішення суд виходить, також, із то що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Статтями 77 - 80, 95 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а також, порядок їх подання.

Таким чином, аналізуючи текст документів, долучених відповідачем до заяви про перегляд заочного рішення, суд приходить до висновку про відхилення таких доказів з огляду на порушення порядку їх подання, а саме: належного засвідчення заяви відповідача про перерахунок суми пенсії на поточний рахунок, та відсутність інформації щодо предмета доказування в оригіналі довідки про отримання (неотримання) допомоги (відсутності посилань на отримання будь-яких сум).

Крім того, суд також, не погоджується із доводами відповідача щодо її неповідомлення про розгляд даної цивільної справи про стягнення з неї заборгованості. Такого висновку серед іншого суд дійшов виходячи із ч. 5 ст. 74 ЦПК України у редакції, яка діяла на момент ухвалення заочного рішення, яка передбачала, що судова повістка, фізичним особам, разом із розпискою надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі, а у разі відсутності такої - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Таким чином, враховуючи поштові повідомлення, наявні у матеріалах цивільної справи, які повернулись на адресу суду з відміткою про закінчення терміну зберігання, а також, відомості адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України, згідно яких адреса проживання відповідача зареєстрована за адресою на яку судом були неодноразово направлені судові повістки, відсутність доказів зі сторони відповідача про фактичне проживання за іншою адресою та зазначення зареєстрованої адреси у заяві про перегляд заочного рішення, суд вбачає у діях відповідача зловживання своїм правом щодо отримання кореспонденції з метою в подальшому мати підстави для поновлення строків на оскарження та перегляд.

Виходячи з вище викладеного суд дійшов висновку, що відповідач була повідомлена про розгляд даної цивільної справи належним чином, протилежного відповідач не довела.

Суд звертає увагу, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету ОСОБА_4 Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Інститут заочного провадження спрямований також на розвиток ч. 1 ст. 44 ЦПК про те, що особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Таким чином, заочне провадження є додатковою гарантією позивачеві від зловживання відповідачем процесуальними правами, усунення причин затягування процесу, дотримання судами строків розгляду справи.

З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про перегляд рішення відповідача, а тому заява залишається без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 258-260, 284-288, 353 ЦПК України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву відповідача про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приват Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 27.04.2018.

Cуддя К.С. Маштак