Постанова

Іменем України

16 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 686/22565/15-ц

провадження № 61-10815 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

УсикаГ. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 жовтня

2017 року у складі судді Стефанишина С. Л. та постанову апеляційного суду Хмельницької області від 18 січня 2018 року у складі колегії суддів:

Костенка А. М., Ярмолюка О. І., Янчук Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_6 про встановлення факту, що має юридичне значення та поділ спільного майна подружжя.

На обгрунтування позовних вимог зазначала, що починаючи з 21 грудня

2008 року вона разом з ОСОБА_6 проживала однією сім'єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу в квартирі АДРЕСА_1, та вели спільне господарство. Протягом 2008-2009 років ними були внесені кошти в інвестування будівництва квартири АДРЕСА_2, у розмірі 203 886,00 грн, з яких їх спільні кошти становлять 16 450,00 грн. У подальшому будівництво зазначеного будинку було призупинено, 20 червня 2014 року відповідач уклав угоду № 53, за умовами якої змінено об'єкт інвестування з двокімнатної квартири на однокімнатну та додатково сплачені кошти у розмірі 19 080,00 грн. Всього у будівництво зазначеної квартири ними внесено 222 966,00 грн, з яких їх спільними коштами є 35 530,00 грн.

15 вересня 2011 року між нею та ОСОБА_6 зареєстровано шлюб, а

ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син ОСОБА_10. За рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 березня 2016 року шлюб між ними розірвано.

У період шлюбу, а саме 12 грудня 2012 року ними було придбано земельну ділянку площею 0,10000 га, яка розташована по вул. Вінницькій, 97/1 у

м. Хмельницькому. На вказаній земельні ділянці з 2013 року вони розпочали будівництво садибного житлового будинку. На час звернення до суду вказаний житловий будинок не завершений будівництвом, на продовження будівельних робіт зазначеного будинку вона витрачала особисті кошти у сумі 23 000,00 грн.

Посилаючись на наведене, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд: встановити факт спільного проживання з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 21 грудня 2008 року до 14 вересня 2011 року включно; визнати за нею право власності на 1/2 частини земельної ділянки, загальною площею 0,10000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий

№ НОМЕР_1; відступити від принципу рівності часток подружжя з урахуванням інтересів дитини визнати за нею право власності на 6/10 частини будівельних матеріалів та обладнання, використаних на будівництво незавершеного садибного житлового будинку, розташованого на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_3 та стягнути з ОСОБА_6 на її користь 17 765,00 грн, в якості компенсації частини вкладених спільних коштів у фінансуванні будівництва квартири, розташованої у будинку АДРЕСА_1.

У січні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом до

ОСОБА_4 про визнання права власності на частину земельної ділянки та частину незавершеного будівництва, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що земельна ділянка, площею 0,1000 га, що розташована по АДРЕСА_3 була придбана за 100 280,00 грн, з яких 66 648,00 грн є його особистими коштами, які він 25 серпня 2012 року зняв з депозитного рахунку в публічному акціонерному банку комерційному банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»); решта суми, а саме 33 632,00 грн - є спільними коштами подружжя.

Будівництво на зазначеній земельній ділянці також здійснювалося за його особисті кошти, які він 25 квітня 2013 року зняв з депозитного рахунку, розміщеного в акціонерному товаристві «Ощадбанк» (далі - АТ «Ощадбанк») у розмірі 15 986,50 дол. США та за кошти, які йому повернула ОСОБА_11 за договором позики. Всього на будівництво будинку було витрачено

303 331,73 грн, з яких 215 180,07 є його особистими коштами (кошті зняті з депозитних рахунків та повернуті за борговою розпискою) та 46 796 грн - кошти, отримані ним за кредитним договором.

Посилаючись на наведене, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив суд визнати за ним право власності на 83/100 частини земельної ділянки, кадастровий № НОМЕР_1, яка розташована по

АДРЕСА_3 та право власності на 80/100 частини незавершеного будівництва, що розташоване на указаній земельній ділянці.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від

05 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з січня 2010 року по 14 вересня 2011 року.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частини земельної ділянки загальною площею 0,10 га, яка розташована за адресою: м. Хмельницький,

АДРЕСА_3, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий

№ НОМЕР_1, та належить сторонам на праві власності.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частини будівельних матеріалів та обладнання, використаних в процесі будівництва незавершеного житлового будинку, розташованого на земельній ділянці загальною площею 0,10 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3, кадастровий

№ НОМЕР_1.

Стягнуто з ОСОБА_6 на корить ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі

11 890, 00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_6 про визнання права власності на частину земельної ділянки та частину незавершеного будівництва задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частини земельної ділянки загальною площею 0,10 га, яка розташована за адресою: м. Хмельницький,

АДРЕСА_3, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий

№ НОМЕР_1, та належить сторонам на праві власності.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частини будівельних матеріалів та обладнання, використаних в процесі будівництва незавершеного житлового будинку, розташованого на земельній ділянці загальною площею

0,10 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3, кадастровий № НОМЕР_1.

У задоволенні решти зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірна земельна ділянка та незавершений об'єкт будівництва придбані та розпочато будівництво сторонами у період шлюбу, презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, відповідачем не спростована, купівлю та будівництво зазначено майна відповідачем за особисті кошти не доведено належними та допустимим доказами, а тому зазначене майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності у рівних частинах. Вимоги

ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу суд вважав доведеними з січня 2010 року по

14 вересня 2011 року. Сплачені відповідачем у період фактичного перебування сторін у шлюбних відносинах на виконання договорів про фінансування будівництва об'єкта інвестування, а саме квартири по АДРЕСА_1, грошові кошти є спільним майном подружжя та підлягають поділу між сторонами.

Постановою апеляційного суду Хмельницької області від 18 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 жовтня

2017 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про те, що сторони у період шлюбу та за спільні кошти придбали спірну земельну ділянку на якій здійснювали будівництво індивідуального житлового будинку, що є незавершеним, а тому зазначене майно підлягає поділу між ними в рівних частках, є законним та обгрунтованим. Апеляційна скарга не містила обгрунтувань незаконності рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів, сплачених за об'єкт фінансування та в частині встановлення факту спільного проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а тому суд апеляційної інстанції не надавав оцінку рішенню суду першої інстанції в цій частині.

У лютому 2018 року ОСОБА_6 звернувся з касаційною скаргою, у якій просив скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Хмельницької області від 18 січня 2018 року в частині розподілу часток матеріалів, обладнання, робіт та іншого майна, що було використано в процесі незавершеного будівництва житлового будинку, ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати за ним право власності на 80/100 частини матеріалів, обладнання, робіт та іншого майна, що було використано в процесі будівництва незавершеного житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_3, на земельній ділянці № НОМЕР_1.

Рішення судів попередніх інстанцій в частині встановлення факту спільного проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а також в частині поділу спірної земельної ділянки та грошових коштів, сплачених за об'єкт фінансування

не оскаржуються, а тому в касаційному порядку не переглядаються.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди попередніх інстанцій не встановили за які кошти здійснювалося будівництво індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_3, не урахували, що у травні 2012 року він продав житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку, а отримані від продажу зазначеного нерухомого майна кошти в подальшому спрямував на здійснення спірного будівництва. Всі платежі на купівлю будівельних матеріалів він проводив особисто та за особисті кошти. Крім того, 08 липня 2015 року він уклав кредитний договір, отримані кошти за яким також витратив на продовження будівництва. У відсотковому співвідношенні ним профінансовано 80 процентів будівництва, а ОСОБА_12 - лише 20 процентів.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Судами попередніх інстанцій установлено, що з січня 2010 року по 14 вересня 2011 року ОСОБА_6 та ОСОБА_4 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

15 вересня 2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладено шлюб., від якого вони мають сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1.

12 грудня 2012 року ОСОБА_4 і ОСОБА_6, як покупці, уклали з

продавцем ОСОБА_13 договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, що розташована по АДРЕСА_1.

26 лютого 2013 року Управлінням архітектури та містобудування Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради ОСОБА_4 та ОСОБА_6, як замовникам будівництва, видано будівельний паспорт на будівництво індивідуального (садового) житлового будинку та господарських споруд на земельній ділянці по АДРЕСА_3.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від

10 березня 2016 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 розірвано.

Висновком будівельно-технічної експертизи установлено, що станом на

02 березня 2017 року на земельній ділянці по АДРЕСА_3 знаходиться об'єкт незавершеного будівництва житлового будинку, відсоток готовності - 59,5 процентів, вартість будівельних матеріалів, механізмів та виконаних будівельних робіт становить 421 697 грн.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зазначена норма презюмує набуття подружжям майна в спільну сумісну власність, а тому той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов'язаний довести обставини, що її спростовують.

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком в юридичному розумінні, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки.

У разі неможливості поділу об'єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Ураховуючи, що спірний об'єкт незавершеного було побудовано на земельній ділянці, що була придбана ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як подружжям, та належала їм на праві спільної сумісної власності, і його будівництво здійснювалось у період перебування сторін у шлюбі, про що свідчить і виданий Управлінням архітектури та містобудування Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради будівельний паспорт на ім'я двох замовників будівництва ОСОБА_4 та ОСОБА_6, правильними є висновки судів попередніх інстанцій про належність зазначеного об'єкту незавершеного будівництва сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя, а відтак рівність їх часток у зазначеному майні.

Доводи касаційної скарги щодо здійснення незавершеного будівництва на 80 прцентів виключно за особисті кошти ОСОБА_6 не підтверджені належними та допустимими доказами.

Надані відповідачем виписки з рахунків, накладні, квитанції про придбання ним будівельних матеріалів, та кредитний договір, укладений між ОСОБА_5 та публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України»

08 липня 2015 року, тобто в період перебування у шлюбі, не свідчать про належність зазначених грошових коштів відповідачу на праві особистої приватної власності, та не використання їх в інтересах сім'ї.

Ураховуючи, що ОСОБА_6 не спростував презумпцію спільності майна подружжя, не довів обставин, викладених у зустрічному позові, висновок суду першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, про визнання права власності за ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на 1/2 частини будівельних матеріалів та обладнання, використаних в процесі будівництва незавершеного житлового будинку є законним та обгрунтованим.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, встановлених статтею 400 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене касаційна скарга ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від

05 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Хмельницької області від 18 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник