Постанова

Іменем України

02 травня 2018 року

м. Київ

справа № 320/375/16-ц

провадження № 61-4349св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача:-Пророка В. В.
суддів: Висоцької В. С., Лесько А. О.,Мартєва С. Ю., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО»,
відповідач-ОСОБА_7,
третя особа без самостійних вимог
-ОСОБА_8,

розглянув у порядку письмового провадження справу, відкриту за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» до ОСОБА_7 про стягнення витрат по сплаті страхового відшкодування в порядку регресу, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2016 року, постановлене у складі суддів: Спас О. В., Воробйової І. А., Полякової О. З.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У січні 2016 року Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» (далі - «ТДВ «СК «КРЕДО») звернулося до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької областіз позовом до ОСОБА_7, третя особа ОСОБА_8, про:

1.1. Стягнення з відповідача на користь позивача 3371,76 грн у рахунок відшкодування витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування;

1.2. Стягнення з відповідача понесених судових витрат.

2. Позовна заява мотивована тим, що 22 травня 2015 року між ТДВ «СК «КРЕДО» та ОСОБА_8 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/8103307, за умовами якого позивач зобов'язався в разі настання страхового випадку відшкодувати збитки в межах страхової суми. 20 червня 2015 року о 12 год. 00 хв. в місті Мелітополі по вулиці Гризодубової 10 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого автомобіля Volkswagen Passat (реєстраційний номер НОМЕР_1) під керуванням ОСОБА_7 та автомобіля BMW 5301 (реєстраційний номер НОМЕР_2) під керуванням ОСОБА_9 (далі - ДТП). В результаті ДТП автомобілю ОСОБА_9 заподіяно матеріальну шкоду.

3. Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 червня 2015 року встановлено вину відповідача у спричиненні даної дорожньо-транспортної пригоди. Також встановлено, що в момент ДТП саме ОСОБА_7 керувала забезпеченим транспортним засобом.

4. У відповідності до звіту про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу, № 16958 від 30 червня 2015 року, складеного ПП ОСОБА_10, розмір заподіяної автомобілю потерпілої особи шкоди склав 6743,51 грн. Сума страхового відшкодування до виплати потерпілій особі на підставі Страхового акту № ОСГПО-826 від 08 липня 2015 року з урахуванням визначеної договором страхування франшизи складає 6743,51 грн.

5. Позивач вважає, що на підставі договору страхування №АІ/8103307, який було укладено між ТДВ «СК «КРЕДО» та ОСОБА_8 із застосуванням умов, передбачених пунктом 13.2. статті 13 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01 липня 2004 року №1961-IV, він має право на 50% виплаченого страхового відшкодування в розмірі 3371,76 грн. У своїй позовній заяві позивач стверджує, що: «Зазначене страхове відшкодування виплачено потерпілій особі на підставі платіжного доручення в повному розмірі».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

6. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

7. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що посилання позивача на те, що ним була сплачена сума страхового відшкодування потерпілій особі ОСОБА_9 в розмірі 6743,51 грн. шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Закритого акціонерного товариства «АВТ Баварія-Дніпропетровськ» (далі - СТО) на підставі страхового акту № ОСГПО-826 від 08 липня 2015 року, були спростовані в судовому засіданні. Доказів здійснення позивачем відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна безпосередньо на рахунок потерпілої особи суду не надано. Будь-яких інших доказів того, що ТДВ «СК «Кредо» відшкодовано шкоду, завдану ОСОБА_9 відповідачем, у зв'язку з чим у позивача виникло право зворотної вимоги (регресу) до ОСОБА_7 у розмірі 50% виплаченого відшкодування, суду надано не було.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

8. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2016 року апеляційна скарга ТДВ «СК «КРЕДО» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 червня 2016 року була задоволена:

8.1. Рішення суду першої інстанції було скасоване;

8.2. Апеляційним судом було прийняте нове рішення про задоволення позовних вимог ТДВ «СК «КРЕДО» та стягнення з відповідача 3371,76 грн - 50% страхового відшкодування;

8.3. Апеляційний суд стягнув на користь позивача з відповідача 1378,00 грн витрат позивача зі сплати судового збору за подання ним позову у суд першої інстанції та 1515,80 грн витрат позивача зі сплати судового збору за подання ним апеляційної скарги.

9. Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що з матеріалів справи вбачається, що розглядаючи справу, суд першої інстанції не виконав вимоги статей 213-215 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-IV (далі позначення цього документу у редакції, чинній на момент здійснення процесуальних дій судом першої інстанції та апеляційним судом, за умови однаковості положень такої редакції, - ЦПК України 2004).

10. В порядку частини четвертої статті 10 ЦПК України 2004, сприяючи повному і всебічному з'ясуванню обставин справи, апеляційний суд задовольнив клопотання представника позивача про надання належних платіжних документів. Апеляційним судом залучено та досліджено:

- платіжне доручення №2446 від 16 липня 2015 року, та меморіальний ордер №F0716XTSKG від 16 липня 2015 року, з яких вбачається, що ТДВ «СК «КРЕДО» перераховано на користь ОСОБА_9 страхове відшкодування у розмірі 6743,51грн;

- заяву ОСОБА_9 від 27 вересня 2016 року, якою він підтверджує факт виплати йому з боку ТДВ «СК «КРЕДО» 6743,51 грн страхового відшкодування.

11. На підставі цих документів апеляційний суд зробив висновок про підтвердження виплати позивачем страхового відшкодування у розмірі 6743,51 грн потерпілій особі ОСОБА_9, яку належним чином не встановив, не дослідив та не оцінив суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, оскільки не сприяв повному з'ясуванню дійсних обставин справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

12. У січні 2016 року ОСОБА_7 подала касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважаючи, що суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нове рішення, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

13. У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить:

13.1. Зупинити виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2016 року;

13.2. Скасувати рішення Апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2016 року;

13.3. Залишити в силі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 червня 2016 року.

Рух справи в суді касаційної інстанції

14. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 січня 2017 року виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2016 року зупинено до закінчення касаційного провадження.

15. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - «ЦПК України») касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

16. Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

17. 29 січня 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

18. Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

19. Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

20. Ухвалою Верховного Суду від 22 березня 2018 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

21. Апеляційний суд не мав призначати справу до розгляду в зв'язку з пропущенням позивачем строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

22. Суд першої інстанції належним чином з дотриманням норм процесуального та матеріального права, дослідивши всі докази, які були реально надані сторонами, встановив факт відсутності доказу про сплату позивачем відповідного страхового відшкодування постраждалій особі, що означає відсутність підстав для стягнення в порядку регресу.

23. Позивач подав нові докази на підтвердження своїх вимог до суду апеляційної інстанції без належного обґрунтування поважних причин неподання їх у суді першої інстанції, а суд апеляційної інстанції прийняв ці докази без належної оцінки поважності даних причин.

24. Документи, надані у якості нових доказів позивачем, викликають сумніви з точки зору їх достовірності (відповідач вказує на відсутність окремих реквізитів та підтвердження проведення банком реального платежу по ним), не доводять сплату страхового відшкодування безпосередньо позивачем на користь постраждалої особи та не відповідають вимогам статті 212 ЦПК України 2004.

25. Апеляційний суд необґрунтовано відкинув доводи відповідача щодо завищеної вартості відновлювального ремонту автомобіля постраждалої особи, складеного оцінювачем - ОСОБА_10

(2) Позиція інших учасників справи

26. Інші сторони у справі правом на подання заперечення (відзиву) на касаційну скаргу не скористалися.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

27. Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

28. Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Частина друга цієї статті встановлює, що суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

29. Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

30. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

(1.1) Щодо пропущення позивачем строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції

31. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2016 року позивачу поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 червня 2016 року та відкрите апеляційне провадження за його апеляційною скаргою.

32. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз'яснення рішення чи відмову у роз'ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали (пункт 3 частини першої статті 389 ЦПК України).

33. Враховуючи вищезазначене, поновлення апеляційним судом строку на апеляційне оскарження рішення суду не може бути підставою перегляду у касаційному порядку та скасування рішення апеляційного суду за результатами розгляду відповідного оскарження.

(1.2) Щодо належного встановлення судом першої інстанції факту відсутності доказу про сплату позивачем страхового відшкодування постраждалій особі

34. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (частина друга статті 10 ЦПК України 2004).

35. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України 2004 (частина 3 статті 10 ЦПК України 2004).

36. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (частина третя статті 60 ЦПК України 2004).

37. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша статті 179 ЦПК України 2004).

38. Особи, які беруть участь у справі, мають, зокрема, право знайомитися з матеріалами справи, брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, задавати питання іншим особам, які беруть участь у справі, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення судові, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб, оскаржувати рішення і ухвали суду, користуватися іншими процесуальними правами, встановленими законом (частина перша статті 27 ЦПК України 2004).

39. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України 2004 (частина перша статті 10 ЦПК України 2004).

40. Особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті (частина друга статті 27 ЦПК України 2004). Дана вимога кореспондує положенню частини першої статті 131 ЦПК України 2004. Докази, подані з порушенням цієї вимоги, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин (частина друга статті 131 ЦПК України 2004).

41. Розгляд справи по суті розпочинається доповіддю головуючого про зміст заявлених вимог та про визнання сторонами певних обставин під час попереднього судового засідання, після чого з'ясовується, чи підтримує позивач свої вимоги, чи визнає відповідач вимоги позивача та чи не бажають сторони укласти мирову угоду або звернутися для вирішення спору до третейського суду (частина перша статті 173 ЦПК України 2004).

42. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (частини перша та друга статті 57 ЦПК України 2004).

43. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 58 ЦПК України 2004).

44. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті (стаття 212 ЦПК України 2004).

45. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України 2004).

46. Як слідує з матеріалів справи та аудіо-записів судового засідання суду першої інстанції, засідання відбувалось з перервами 23 березня 2016 року, 18 квітня 2016 року, 19 травня 2016 року та 14 червня 2016 року. Протягом всього цього часу представник позивача обґрунтовував право регресу позивача фактом здійснення позивачем виплати страхового відшкодування постраждалій особі шляхом перерахування відповідної суми СТО. На підтвердження цього факту представник позивача надав копію платіжного доручення №2364 від 09 липня 2015 року (а.с. 53).

47. Відповідач висловив свої сумніви в достовірності та належності запропонованого доказу. На прохання судді надати більш однозначні та переконливі докази, що підтверджують факт здійснення виплати суми страхового відшкодування позивачем СТО, представник заявив, що інші докази відсутні.

48. За клопотанням відповідача та з метою більш ґрунтовного дослідження даного питання суд першої інстанції звернувся до СТО з запитом стосовно інформації про отримання ним відповідних коштів (а.с. 60). СТО письмово повідомило, що кошти перераховувались на його рахунок, але були повернуті позивачу у той самий день (а.с. 64). Дана інформація була оприлюднена в судовому засіданні 14 червня 2016 року. Після оголошення цієї інформації представник позивача усно заявив, що страхове відшкодування перераховувалось позивачем безпосередньо постраждалій особі, а не СТО. На питання судді чи є в представника на руках письмові докази на підтвердження цього факту представник позивача відповів негативно. На питання судді чи відомо представнику позивача про наявність реальних доказів, що підтверджують зазначений ним новий факт, представник позивача відповісти не зміг. Інших клопотань від представника позивача з цього питання не висловлювалось.

49. Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що факт здійснення позивачем виплати страхового відшкодування постраждалій особі не був належним чином доведений позивачем.

50. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року №435-IV).

51. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом (частина друга статті 213 ЦПК України 2004).

52. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частина третя статті 213 ЦПК України 2004).

53. За відсутності належних доказів на підтвердження регресних вимог позивача, рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 червня 2016 року про відмову позивачу у задоволенні його позовних вимог є законним та обґрунтованим.

(1.3) Щодо прийняття апеляційним судом нових доказів позивача без належного обґрунтування поважних причин неподання їх у суді першої інстанції

54. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (частина друга статті 303 ЦПК України 2004).

55. Як було встановлено вище, відсутня неправомірна відмова у дослідженні доказів судом першої інстанції.

56. Копія платіжного доручення №2446 від 16 липня 2015 року та дублікат меморіального ордеру №F0716XTSKG від 16 липня 2015 року суду першої інстанції позивачем не надавались.

57. Позивач у апеляційній скарзі не наводить поважних причин неподання нових доказів до суду першої інстанції (а.с. 107-110).

58. В рішенні Апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2016 року прийняття нових доказів позивача аргументується неналежними та неповним встановленням, дослідженням та оцінкою судом першої інстанції обставин справи. Інформація про аргументи позивача щодо поважних причин неподання нових доказів до суду першої інстанції та їх оцінку судом апеляційної інстанції в рішенні цього суду відсутня.

59. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом (частина перша статті 59 ЦПК України 2004). Це є одним з критеріїв визначення допустимості доказів.

60. Враховуючи вищезазначене та розкритий зміст частини другої статті 131 ЦПК України 2004, не вбачається процесуальних підстав для апеляційного суду для прийняття та дослідження нових доказів позивача по справі.

(1.4) Щодо сумнівів у належності та достовірності нових доказів позивача

61. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина друга статті 59 ЦПК України 2004). В контексті даного припису вищезазначена заява ОСОБА_9 не може розглядатись самостійно як належний доказ факту здійснення позивачем безпосередньої сплати ОСОБА_9 відповідного страхового відшкодування. З матеріалів справи зрозуміло, що перерахування даних коштів мала здійснювати банківська установа, а це означає, що основними належними доказами повинні бути банківські документи, що підтверджують такий факт.

62. 63. В копії платіжного доручення №2446 від 16 липня 2015 року в графі «Платник» зазначено: «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО», а в графі «Отримувач» зазначено: «СТРАХОВЫЕ ВОЗМЕЩЕНИЯ СК «КРЕДО». В дублікаті меморіального ордеру №F0716XTSKG від 16 липня 2015 року в графі «Платник» зазначено: «СТРАХОВЫЕ ВОЗМЕЩЕНИЯ СК «КРЕДО», а в графі «Отримувач» зазначено: «Карта для виплат_S_181_ _».

63. Враховуючи вищезазначене та названий зміст статті 58, частини першої статті 59, частини четвертої статті 60, частини першої статті 179 ЦПК України 2004, вказані документи викликають обґрунтований сумнів як належні докази з точки зору однозначного встановлення на їх підставі факту здійснення позивачем безпосередньої сплати ОСОБА_9 відповідного страхового відшкодування.

64. У відповідності до положень статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу.

(1.5) Щодо доводів відповідача в апеляційному суді про завищену вартість відновлювального ремонту автомобіля

65. Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 червня 2016 року, про залишення у силі якого просить відповідач у своїй касаційній скарзі, не містить інформації про встановлення факту про завищену вартість відновлювального ремонту автомобіля.

66. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (частина перша статті 303 ЦПК України 2004).

67. Апеляційний суд у своєму рішенні від 16 листопада 2016 року зазначає, що заперечення ОСОБА_7 щодо завищеної, на її думку, суми страхового відшкодування не мають належного доказового підтвердження.

68. Приймаючи до уваги вищезазначене та розкритий зміст статті 400 ЦПК України, цей аргумент відповідача не може бути прийнятий судом касаційної інстанції до уваги як такий, що дає підстави для скасування рішення суду апеляційної інстанції.

(2) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

(2.1) Щодо суті касаційної скарги

69. Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (підпункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України).

70. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом (частина четверта статті 411 ЦПК України).

71. На підставі здійсненої вище оцінки аргументів касаційної скарги відповідача Верховний Суд дійшов висновку про необхідність задовольнити вимоги касаційної скарги ОСОБА_7 частково - скасувати рішення Апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2016 року, справу направити на новий розгляд до Апеляційного суду Запорізької області.

(2.2) Щодо дій, які повинен виконати суд апеляційної інстанції

72. Стосовно будь-яких нових доказів, які не подавались суду першої інстанції, встановити чи були поважні причини їх неподання та надати належну оцінку поважності таких причин.

73. На підставі допустимих та належних доказів встановити обставини справи, які дають змогу підтвердити або спростувати факт здійснення позивачем виплати страхового відшкодування особисто ОСОБА_9 у зв'язку з ДТП та розмір такої виплати.

74. Прийняти законне та обґрунтоване рішення по суті спору.

75. Здійснити розподіл судових витрат.

(2.3) Щодо судових витрат

76. Згідно із частиною першою ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідач заявив у своїй касаційній скарзі дві рівнозначні вимоги - скасування рішення суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції. Отже, з огляду на вищезазначений висновок Верховного Суду про задоволення вимог касаційної скарги частково - 50% судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 330,72 грн (661,44 грн х 50%) слід покласти на ТДВ «СК «КРЕДО».

77. Разом з тим, передача судом касаційної інстанції справи на новий розгляд апеляційному суду не є відмовою у залишенні рішення першої інстанції у силі. Отже, в залежності від рішення апеляційного суду, апеляційний суд повинен буде вирішити питання розподілу судових витрат в залежності від результату розгляду справи по суті.

78. Учасниками справи не заявлені до відшкодування судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 411, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 Розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

2. Скасувати рішення Апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2016 року, справу направити на новий розгляд до Апеляційного суду Запорізької області.

3. Стягнути на користь ОСОБА_7 з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» 330,72 грн судового збору за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А.О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В.В. Пророк

І.М. Фаловська