Справа № 444/2156/16-ц
Провадження № 2/444/30/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Зеліско Р. Й.,

секретар судового засідання Мамедова Г. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, державного нотаріуса Жовківської державної нотаріальної контори Галань О. Я. про скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.08.2012 року, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2, державного нотаріуса Жовківської державної нотаріальної контори Галань О. Я. про скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.08.2012 року, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її батько- ОСОБА_7, після смерті якого залишилось майно, а саме сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 розміром 0,98 га без визначення меж земельної ділянки в натурі на місцевості з розташуванням у межах Кунинської сільської ради Жовкіського району Львівської області, який був виданий на підставі розпорядження голови Жовківської РДА від 22 травня 2001 року за № 352.

Стверджує, що батько проживав разом із її матір'ю - ОСОБА_6 до часу своєї смерті в АДРЕСА_1 згідно довідок Кунинської сільської ради № 750 від 21.07.2016 року та відповіді на адвокатський запит № 92 від 15 жовтня 2016 року.

Зазначає, що за час свого життя ОСОБА_7 жодного заповіту або іншого письмового розпорядження в нотаріуса або в Кунинській сільській раді не робив. ІНФОРМАЦІЯ_4 помирає її матір - ОСОБА_6, що підтверджується відомостями з відділу РАЦС Жовківського районного управління юстиції від 13.04.2016 року. Вона за час свого життя зробила заповіт від 23 жовтня 2000 року згідно якого належне їй майно та земельний сертифікат на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 від 13.05.1997 року заповіла ОСОБА_8 та ОСОБА_9 порівну.

Вказує, що оскільки ОСОБА_1 тривалий час перебувала за кордоном вона не знала про наявне майно її батька ОСОБА_7, проте після отримання відповіді від Кунинської сільської ради за № 92 від 15.04.2016 року їй стало відомо, що насправді обом її батькам як членам колгоспу виділялися земельні частки (пай), а відповідно її покійна матір зробила заповіт від 23 жовтня 2000 року чим розпорядилась наявним у неї земельним сертифікатом на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3 від 13.05.1997, проте в неї як позивача виникає питання щодо земельної ділянки належної її батьку згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_4.

В подальшому, а саме 29 липня 2016 року, вона звернулась до Державного нотаріуса Жовківської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 її батька ОСОБА_7. Дану заяву та документи для державного нотаріуса було направлено поштовим повідомленням, оскільки їх особисто нотаріус відмовилась приймати.

Зазначає, що після звернення до державного нотаріуса Жовківського району Львівської області на її заяву про прийняття спадщини нею не було отримано жодної відповіді, тому вирішила звернутись до можливого спадкоємця - відповідача у справі ОСОБА_2, який повідомив, що він уже оформив спадщину на майно ОСОБА_7 шляхом отримання від державного нотаріуса Жовківського району Львівської області свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 серпня 2012 року.

Отримання відповідачем ОСОБА_2 спадщини за заповітом від ОСОБА_7 стало великою несподіванкою для неї, оскільки їй було достовірно відомо, що ніяких заповітів померлий в його користь не складав, а державний акт на земельну ділянку не видавався ніколи, а тому вважає, що свідоцтво про право на спадщину є недійсним. А тому просить скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 13 серпня 2012 року, яке видане державним нотаріусом Галань О. Я. Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області на ім'я ОСОБА_2.

Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, хоча про дату, час та місце проведення такого були повідомлені належним чином, однак представник позивача подав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, від нього на адресу суду у не надходило жодних клопотань. Однак, його представник за довіреністю- ОСОБА_1 в судовому засіданні, яке було проведено 18.09.2017 року проти задоволення позовних вимог заперечила. В наступні судові засіданні, ні відповідач, ні її представник не з'явилися, не повідомляли про причини неявки, від них не надходило заяв про розгляд справи у їх відсуності.

Відповідач державний нотаріуса Жовківської ДНК Галань О. Я. подала на адрес суду клопотання про розгляд справи у її відсутності.

На підставі ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Так як відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не з'явився повторно в судове засідання без повідомлення причин, суд приходить до висновку про постановлення рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд не постановляє заочного рішення, у зв'язку із тим, що представник відповідача була присутня в судовому засіданні 18.09.2017 року в якому було оголошено перерву, також в судові засідання з'являвся і відповідач, однак такі відкладалися.

Оскільки сторони по справі в судове засідання не з'явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється .

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Ч. 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 від 23.03.1974 року вбачається, що ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уклали шлюб 23.03.1974 року у Кунинській сільській раді про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 3. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_1.

Згідно копії паспорта серії НОМЕР_6 виданого Франківським РВ УМВС України у Львівській області позивачем є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Суд бере до уваги прізвище позивача згідно копії її паспорта. Дошлюбним прізвищем позивача було ОСОБА_1.

З копії свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_7 вбачається, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 її батьком є ОСОБА_7, матір'ю ОСОБА_6.

Аналогічні відомості містяться і в записі акта про народження № 7 від 06.03.1956 року.

Листом Жовківський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області № 698/02-16 від 03.04.2018 року повідомив, що реєстрація народження ОСОБА_1 проведена згідно ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 5 від 21.07.2016 року вбачається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 01.12.1979 року у виконавчому комітеті Кунинської сільської ради Жовківського району Львівської області, про що зроблено актовий запис № 22. Внаслідок реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на ОСОБА_6.

З наведено вбачається, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, народилася ще до того, як її мати уклала шлюб з ОСОБА_7 (дата укладення 01.12.1979 року).

На час народження позивача її мати не перебувала у шлюбі, а тому і прізвище позивача в свідоцтві про народження було записане матері, а відомості про батька були записані зі слів матері.

Жодним чином не підтверджуються твердження позивача про те, що її батьком є ОСОБА_7.

Слід звернути увагу, що шлюб матері позивача- ОСОБА_6 зареєстровано з ОСОБА_7 через більш ніж 23 роки після народження позивача.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_7 заповіт не складався, факт родинних відносин між ним і позивачем з матеріалів справи не вбачається, а тому позивач ОСОБА_1 не має жодних правових підстав для прийняття спадщини безпосередньо після смерті ОСОБА_7 ні за законом, ні за заповітом. Її право жодним чином не порушено.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, що стверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть № 9 від 21.07.2016 року.

Відповідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України від 16.01.2003 року, що набрав чинності 01.01.2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Оскільки ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_5, тобто спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України, то до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після його смерті слід застосовувати положення Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року.

Згідно ст. 549 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

З даного приводу слід зазначити, що позивачем не доведено, що вона є спадкоємцем ОСОБА_7, її твердження про те, що останній є її батьком, не підтвержені матеріалами справи. Також ОСОБА_1 не наведено жодних доказів про те, що вона вступила в управління або володіння спадковим майном. Неї пропущено шестимісячний строк з дня відкриття спадщини, яким є день смерті спакодавця, для звернення в ноткору із заявою про прийняття спадщини.

Також, позивачем не подано жодного доказу про те, що її продовжувався строк для прийняття спадщини як це передбачено ст. 550 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем не оспорюється заповіт складений ОСОБА_6 28.04.2009 року в користь ОСОБА_2, який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юзвою Н. Б. Даний заповіт є чинним. Ним ОСОБА_6 заповіла все належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося та все те, що буде їй належати на час смерті, також належні їй майнові права та обов'язки на час смерті ОСОБА_2 Зіновійовичу- відповідачу по справі.

З оскажуваного позивачем свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.08.2012 року вбачається, спадщина, на яке таке свідоцво видано, складається з права на земельну частку (пай) площею 0,98 га, що перебуває у власності ТзОВ «Кунин», Жовківського району Львівської області і належало ОСОБА_18, померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) виданого Жовківською райдержадміністрацією, зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів 22 липня 2010 року, після смерті якого ОСОБА_6 спадщину фактично прийняла, але юридично не оформила.

Тобто відповідач ОСОБА_2 успадкував майно вже після смерті ОСОБА_6, яка склала в його користь заповіт. А ОСОБА_6 фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_18, в тому числі і належну йому земельну частку (пай), але не юридично не оформила.

Відповідно до ст. 76,77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не наведено доказів на підтвердження своїх вимог, не знайдені такі і під час розгляду справи.

Судом вживалися всі заходи для встановлення істини у справі. Судом встановлено, що жодним чином права позивача не порушені внаслідок видачі 13.08.2012 року державним нотарісом Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області Галань О. Я. свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_2.

Позивачем не доведено, що ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, є її батьком, а як наслідок, вона має будь-які права на належну йому земельну частку (пай) як спадкоємець за законом. Крім того, слід звернути увагу, що нею пропущено строк звернення в нотконтору за прийняттям спадщини, заповіт, який зроблений ОСОБА_6 в користь ОСОБА_2 чинний, позивачем не оскаржується.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду немає підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Керуючись ст. ст. 23, ч. 2 ст. 247, ст. 258-259, 264-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 серпня 2012 року виданого державним нотаріусом Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області Галань О. Я. на ім'я ОСОБА_2- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Апеляційного суду Львівської області через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Зеліско Р. Й.