Номер провадження: 22-ц/785/1037/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 03.11.2017 року, постановленою суддею Домусчі Л.В., по справі за скаргою ОСОБА_2 на постанову начальника Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_4 територіального управління юстиції в Одеській областіпро відновлення виконавчого провадження, субєкт оскарження Другий Приморський відділ державної виконавчої служби м. Одеса, заінтересована особа: квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси,

встановила:

06.10.2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеною скаргою, за якою просив визнати незаконною та скасувати постанову начальника Приморського ВДВС м. Одеси відділу ГТУЮ в Одеській області (правонаступником якого відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 375/5 від 15.02.2017 року є Другий Приморський відділ державної виконавчої служби м. Одеса) про відновлення виконавчого провадження від 20.03.2017 року за виконавчим провадженням №45304078 по виконанню виконавчого листа №2-11374/11 від 08.11.2013 року Приморського районного суду м. Одеси; зобовязати субєкта оскарження винести постанову про закриття виконавчого провадження ВП №45304078 по виконанню виконавчого листа №2-11374/11 від 08.11.2013 року Приморського районного суду м. Одеси на підставі п.13 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Скаргу ОСОБА_2 обґрунтовував тим, що ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.10.2016 року були скасовані постанови начальника Першого Приморського відділу ДВС ОМУЮ ОСОБА_5 від 11.11.2014 року ВП№45243429 та ВП№45304078 про закінчення виконавчих проваджень. Згідно супровідного листа КЕВ м. Одеси від 06.03.2017 року за вих. №692 належним чином завірена копія зазначеної ухвали суду апеляційної інстанції надійшла до Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області 16.03.2017 року (четвер). Проте, у порушення вимог ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», постанова про відновлення виконавчого провадження була винесена після встановленого законом строку, виконавче провадження було відновлено лише 20.03.2017 року та зазначену постанову скаржнику не було направлено. Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_2 вважає, що оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 03.11.2017 року у задоволенні скарги ОСОБА_2В відмовлено.

Зазначену ухвалу суду оскаржує в апеляційному порядку представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3

В скарзі з посиланням на порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали та постановлення нової про задоволення скарги ОСОБА_2 у повному обсязі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не було враховано той факт, що постанова про відновлення виконавчого провадження від 20.03.2017 року була винесена безпосередньо начальником Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області, і тому мала б бути винесена не пізніше 17.03.2017 року, тобто не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення, як того вимагає частина 1 статті 41 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, районним судом не враховані додаткові пояснення заявника, які підтверджують факт одержання виконавцем відповідного рішення про визнання судом незаконною чи скасування в установленому законом порядку постанови виконавця про закінчення виконавчого провадження 09.11.2016 року (середа), а тому виконавче провадження підлягало відновленню за постановою виконавця не пізніше 10.11.2016 року (четвер). ОСОБА_3 вважає, що відновлення виконавчого провадження буде порушення прав заявника та його малолітнього сина, оскільки згідно рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 26.09.2013 року № 363, яке ніким не оскаржувалось та є законним, змінено статус гуртожитку, що розташований за адресою: м. Одеса, проспект Гагаріна, 19, та присвоєно статус житлового будинку, тобто ОСОБА_2 та його малолітній син проживають не в адміністративній будівлі, а в житловому будинку. В порушення вимог процесуального законодавства, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не відобразив результати оцінки зазначених вище доказів та не навів мотивів їх прийняття чи відмови у прийнятті, не в повному обсязі з'ясував обставини, на які заявник посилався як на підставу своїх вимог.

ОСОБА_2 та його представник до суду не зявились, при цьому апелянт подав заяву про відкладення розгляду справи посилаючись на хворобу.

Колегія суддів, з огляду відсутність доказів неможливості приймати участь у судовому засіданні, наявність у апелянта представника, який в судове засідання не зявився та на розумний строк розгляду справи, вирішила у задоволенні клопотання відмовити та розглядати справу за наявними у справі доками.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволені скарги, суд першої інстанції встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

З наданих суду матеріалів виконавчого провадження ВП №364/В-2, судом встановлено, що 29.10.2014 року та 03.11.2014 року начальник Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_5 ухвалив постанови ВП №45243429 та ВП №45304078 про відкриття виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчий листа №2-11374/11, виданого Приморським районним судом м. Одеси 08.11.2013 року, в якому вказано: «Зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_2 ҐВ.О. усунути перешкоди у здійсненні Міністерству оборони України та квартирно-експлуатаційному відділу м.Одеси права користування та розпорядження двома приміщеннями площею 33,75 кв.м. адміністративної будівлі №9 військового містечка №186, що знаходиться за адресою: м.Одеса, пр-т Гагаріна, 19, шляхом звільнення цього приміщення».

11.11.2014 року начальник Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_5 ухвалив постанови ВП №45243429 та ВП №45304078 про закінчення вищевказаних виконавчих проваджень.

У подальшому, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.10.2016 року дії начальника Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_5 з ухвалення постанов від 11.11.2014 року ВП №45243429 та ВП №45304078 про закінчення виконавчих проваджень були визнані неправомірними та зазначені постанови про закінчення виконавчих проваджень було скасовано.

20.03.2017 року постановою начальника Приморського відділу ДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_6 було відновлено виконавче провадження ВП №45604078 відносно боржника ОСОБА_2 з виконання виконавчого листа №2-11347/11, виданого Приморським районним судом м. Одеси 08.11.2013 року, згідно заяви КЕВ м. Одеси від 06.03.2017 року та зі штампом про реєстрацію ВДВС від 16.03.2017 року №4800/17-38, і ухвали апеляційного суду Одеської області від 20.10.2016 року.

У відповідності до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Мінюсту від 25.12.2008 року № 2274/5, діловодство з виконання рішень в органах державної виконавчої служби це - сукупність процесів, що забезпечують документування управлінської інформації і організацію роботи із службовими документами, що віднесені до компетенції органів державної виконавчої служби, з моменту їх створення або надходження до відправлення або передачі в архів.

Діловодство в органах державної виконавчої служби здійснюється спеціально визначеними працівниками, відповідальними за ведення діловодства (далі - діловод), про що зазначається в їх посадових інструкціях.

Із вказаного Порядку суд вбачає, що документи, що надходять на адресу районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних відділів державної виконавчої служби (далі - Відділ) приймаються, попередньо опрацьовуються та реєструються діловодом Відділу.

Попереднє опрацювання документів включає перевірку правильності їх адресування, оформлення і цілісності упаковки, її розкриття, перевірку наявності документів та додатків до них, а також розподіл їх за виконавцями. Визначення виконавців здійснюється відповідно до змісту документів і розподілу обов'язків між працівниками Відділу.

Реєстрація вхідних документів здійснюється шляхом присвоєння їм єдиного реєстраційного індексу з подальшим записом необхідних відомостей про документ у відповідному журналі реєстрації.

Кореспонденція, яка надійшла до Відділу поштою або з прийому (крім звернень громадян, які розглядаються відповідно до Закону України «Про звернення громадян», документів про відкриття виконавчого провадження, листів-відповідей на запити державного виконавця), підлягає реєстрації в Журналі реєстрації загальної вхідної кореспонденції за встановленою формою (додаток 2), про що також свідчить штамп на заяві КЕВ м. Одеси від 16.03.2017 року.

У відповідності до п.2.8 Порядку, зареєстровані в установленому порядку документи розглядаються керівником Відділу не пізніше наступного робочого дня з дня надходження кореспонденції до Відділу, а документи за рішеннями, що підлягають негайному виконанню, - в день їх надходження. Результати розгляду документів керівником фіксуються в резолюції.

Після накладення резолюції керівником Відділу документи повертаються діловоду для внесення необхідної інформації до реєстраційних та (або) облікових журналів, у необхідних випадках - для оформлення документів в обкладинку, та не пізніше наступного робочого дня з дня накладення резолюції передаються виконавцям до виконання або на ознайомлення.

Згідно п. 2.13-2.14 Порядку, реєстрація вхідних, вихідних та інших службових документів може здійснюватися за допомогою комп'ютеризованої системи організації діловодства, яка призначена для одержання статистичних даних щодо документообігу, оперативного пошуку документів та контролю за термінами їх виконання.

При автоматизованій (комп'ютерній) формі реєстрації документів запис здійснюється шляхом прямого введення обов'язкового складу реквізитів, який установлений для відповідних журналів у паперовій формі. За необхідності склад обов'язкових реквізитів може бути доповнений.

Передавання документів про відкриття виконавчого провадження державному виконавцеві здійснюється діловодом під підпис у Журналі обліку виконавчих проваджень, переданих державному виконавцеві. Державний виконавець після одержання документів про відкриття виконавчого провадження у встановлений Законом України «Про виконавче провадження» строк приймає рішення щодо відкриття виконавчого провадження чи відмови у його відкритті (п.3.6 Порядку).

У відповідності до ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Тобто заява була зареєстрована, на ній наявний відповідний штамп ВДВС.

Згідно ст.11 ЦПК України (у редакції, яка діяла на час розгляду скарги) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України(у редакції, яка діяла на час розгляду скарги) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи судом встановлено, що КЕВ м. Одеси подало до відділу ДВС заяву про відновлення виконавчого провадження 16.03.2017 року, яка була зареєстровано Приморським ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області, та була передана 17.03.2017 року (18-19.03.2017 року це вихідні дні).

З урахуванням викладеного районний суд прийняв до уваги пояснення представника відділу ДВС стосовно того, що після реєстрації відповідної заяви про відновлення виконавчого провадження вона була передана на резолюції начальника відділу та лише наступного дня (тобто 17.03.2017 року (пятниця)) була передана на виконання відповідному державному виконавцю.

Суд вважав, що виконавче провадження ВП №45304078 було відновлено державним виконавцем 20.03.2017 року (понеділок), тобто питання було вирішено державним виконавцем наступним робочим днем з дня одержання виконавцем відповідного рішення, тобто ним було дотримано строки, передбачені ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на викладене, скаргу ОСОБА_2, заявлену з підстав недотримання державним виконавцем строків для відновлення виконавчого провадження суд першої інстанції вважав необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

У відповідності до ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються курєром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Суд зазначав, що дійсно постанова про відновлення виконавчого провадження від 20.03.2017 року була направлена скаржнику повторно лише 05.07.2017 року, проте зазначене не свідчить про її незаконність та не є підставою для її скасування.

При цьому районний суд враховував, що відповідно до Конституції України держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності і господарювання; усі субєкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій її території; обовязковість рішень суду є однією з основних засад судочинства (частина четверта статті 13, частина перша статті 55, частина пята статті 124, пункт 9 частини третьої статті 129).

Згідно з частиною другою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Обовязковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012).

У відповідності до ст. 383 ЦПК України (у редакції, яка діяла на час розгляду скарги), сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Проте, районний суд наголошував, що за розглядом даної справи судом не встановлено і представник скаржника не надав обґрунтованих пояснень, яким чином були порушені права ОСОБА_2 за даною постановою за тими підставами, з яких він звернувся до суду з даною скаргою.

При цьому судом не прийнято до уваги посилання представника субєкта оскарження стосовно того, що скаржником пропущений строк звернення до суду з відповідною скаргою виходячи з наступного.

Скаргу на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод (абзац 2 частини першої статті 385 ЦПК (у редакції, яка діяла на час розгляду скарги)).

Слід також мати на увазі, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби та їх посадових осіб, який судам і потрібно враховувати, а не загальний строк, визначений статтею 385 ЦПК. Наприклад, десятиденний строк обчислюється з моменту одержання заявником копії відповідної постанови.

Суд вбачав, що ОСОБА_2 оскаржує постанову про відновлення виконавчого провадження від 20.03.2017 року, проте таку постанову заявник отримав лише 26.09.2017 року. Зазначене не спростовано представником відділу ДВС та пояснення представника ВДВС, що ОСОБА_2 отримав оскаржувану постанову раніше не знайшли свого підтвердження.

Скарга була подана до суду 06.10.2017 року. Отже, суд вважав, що ОСОБА_2 звернувся до суду з відповідною скаргою у межах строків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до частини третьої ст.212 ЦПК України (у редакції, яка діяла на час розгляду скарги) суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст.387 ЦПК України (у редакції, яка діяла на час розгляду скарги) за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, районний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги зводяться до дублювання скарги, яким судом першої інстанції надана належна правова оцінка, яка обґрунтовано викладена в оскаржуваному судовому рішенні, а тому додатково правового аналізу вони не потребують.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 03.11.2017 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06.04.2018 року.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

ОСОБА_7