Справа № 415/983/18
Провадження № 22ц/782/243/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2018 року, травня місяця, 02-го дня, Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого Яреська А.В. (судді - доповідача), суддів: Гаврилюка В.К., Луганської В.М., за участі секретаря: Єгорової О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області у місті Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 13 лютого 2018 року у цивільній справі (№ 415/983/18 суддя 1 інстанції Чернобривко Л.Б.) за поданням державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2018 року Лисичанський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Луганській області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1, у праві виїзду за межі України. В обґрунтування подання державним виконавцем зазначено, що на виконанні у Лисичанському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області знаходиться виконавчий напис НМЕ 837173, виданий 10.07.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу у розмірі 204 596,82 грн. Станом на 05.02.2018 року у ОСОБА_1 існує заборгованість перед ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 204 596, 82 грн., та відповідне стягнення не виконане. Державний виконавець, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», неодноразово викликав боржника до Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби, але боржник жодного разу не з'явився та зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням виконано не було. В поданні зазначено, що були проведені виконавчі дії, щодо встановлення майнового стану боржника з метою виконання рішення суду, здійснено вихід за місцем проживання боржника та встановлено, що боржника не було дома та перевірити наявність майна боржника не було можливим, про що складено акт державного виконавця від 05.02.2018 року. У зв'язку з викладеним державний виконавець просив суд тимчасово обмежити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань, відповідно до виконавчого напису НМЕ 837173, виданий 10.07.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу у розмірі 204 596,82 грн.; виконання рішення покласти на Адміністрацію Державної прикордонної служби України.

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 13 лютого 2018 року подання держаного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області задоволено. Суд тимчасово обмежив у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, іден.номер НОМЕР_1, до виконання нею зобовязань, покладених на підставі виконавчого напису № НМЕ 837173, виданий 10.07.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу у розмірі 204 596,82 грн.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі скаржник зазначив, що судом першої інстанції безпідставно зроблено висновки щодо ухилення його від виконання покладеного на нього судовим рішенням про стягнення заборгованості, що порушує право ОСОБА_1 на свободу пересування. Скаржник посилається на те, що судом першої інстанції при розгляді подання ВДВС не встановлено та не досліджено жодної обставини щодо належного виклику боржника до міського відділу Державної виконавчої служби. Просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 13.02.2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні подання державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганської області до ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, представника ПАТ КБ «Приватбанк», дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Постановляючи ухвалу від 13 лютого 2018 року про задоволення подання державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що на примусовому виконанні у Лисичанському МВ ДВС ГТУЮ у Луганській області знаходиться виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу на загальну суму 204 596,82 грн. на підставі виконавчого напису № НМЕ 837173, виданий 10.07.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 Боржник зобовязання не виконує.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він суперечить встановленим по справі обставинам та вимогам закону, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що постановою старшого державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 17.01.2018 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису НМЕ 837173, виданий 10.07.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу у розмірі 204 596,82 грн.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі свою власну. На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для охорони здоров'я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках: - якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2); - якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань (п. 5); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8). Статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються курєром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення. Матеріали цивільної справи не містять відомостей про належне виконання державним виконавцем положень ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», а саме відсутні докази отримання постанови про відкриття виконавчого провадження боржником та відсутні докази, що ОСОБА_1 була обізнана щодо наявності такої постанови. Зазначені вище обставини свідчать про те, що державним виконавцем при зверненні до суду із поданням, не надано доказів того, що боржник у визначеному законом порядку повідомлений про відкриття виконавчого провадження за вказаним вище виконавчим листом та йому було надано строк для добровільного виконання, як то передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Згідно зі ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця. Із системного аналізу ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» вбачається, що задоволення подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання. Тобто, предметом доказування є саме факт (факти) умисних винних дій, спрямованих на ухилення боржника від виконання зобов'язань, за умови об'єктивної спроможності божника виконувати зобов'язання, відсутності перешкод для цього. Оскільки, відповідно до частини 4 статті 441 ЦПК УКраїни зазначене подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Отже, на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та підтверджуватися матеріалами виконавчого провадження. Документи, які надані державним виконавцем не підтверджують саме факту ухилення боржника від виконання зобов'язань. Державним виконавцем як при зверненні до суду із поданням, так і під час розгляду судом першої інстанції подання, до суду надано копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.01.2018 року (а.с.15), копію акту державного виконавця від 05.02.2018 року (а.с.19), копію запиту від 18.02.2018 року (а.с.21), копію виклику державного виконавця (а.с.24). Колегія суддів вважає, що надані документи підтверджують, що державним виконавцем вживалися заходи до примусового виконання виконавчого напису № НМЕ 837173, виданий 10.07.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу у розмірі 204 596,82 грн., однак надані документи не підтверджують умисного ухилення боржника від виконання рішення суду, оскільки як зазначалося вище не надано доказів того, що боржник отримав копію постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження. Акт державного виконавця від 05.02.2018 року, в якому зазначено, що за адресою: м. Лисичанськ, кв. Молодіжний, 3/63, боржника вдома не було, перевірити майновий стан не виявилося можливим, двері ніхто не відчинив, не заслуговує на увагу, оскільки зазначений акт сам по собі не підтверджує факту свідомого ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання виконавчого листа та не свідчить про вжиття державним виконавцем всіх заходів примусового виконання, передбачених Законом України "Про виконавче провадження". На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що висновок суду про задоволення подання державного виконавця не відповідає вимогам закону та встановленим по справі обставинам, є поспішним. Крім того, колегія суддів бере тут до уваги і ту обставину, що суд першої інстанції не врахував при винесенні оскарженої ухвали того, що на момент винесення судом ухвали редакція статті 377-1 ЦПК України на яку посилався державний виконавець у своєму поданні і яка передбачала права державного виконавця звертатися до суду для вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України і у разі виконання не тільки судових рішень, а і рішень інших органів вже не діяла. Стаття 441 ЦПК що діє на момент винесення оскаржуваної постанови передбачає можливість вжиття такого виду тимчасового обмеження тільки як захід забезпечення виконання судового рішення, тоді як виконавче провадження стосовно ОСОБА_1 було відкрито за виконавчим написом приватного нотаріуса, як про це зазначено у поданні державного виконавця(а.с. 3).

За таких обставин колегія суддів судової палати вважає доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, неправильне застосування норм процесуального права при її постановленні такими, що знайшли своє підтвердження у матеріалах справи - а з огляду на зміст приписів п. 6 ч. 1 ст. 374 та п.п.1-4 ч. 1 ст. 379 ЦПК колегія суддів вважає за необхідне скасувати оскаржувану ухвалу та повернути її до суду першої інстанції.

З огляду на наведене вище та керуючись ст. ст. 367, 374, 379-382, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 13 лютого 2018 року скасувати та повернути вирішення питання на новий розгляд.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 03 травня 2018 року.

Головуючий

Судді: