Дата документу 12.04.2018
Справа № 320/2565/17
Провадження № 2/320/148/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: Іваненко О.В.,

при секретарі: Лебідь М.В.,

за участю адвоката позивача ОСОБА_1,

за участю адвоката відповідача ОСОБА_2,

за участю представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_5, за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька.

В обґрунтування позову посилається на те, що 22 січня 2011 року був зареєстрований шлюб між нею, ОСОБА_4 і відповідачем ОСОБА_5, про що в книзі реєстрації шлюбів 22 січня 2011 року зроблено актовий запис за № 22. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину: ОСОБА_6, 25.08.2013р.н. З 25 травня 2018 року по 01 грудня 2018 року вона має намір організувати поїздку з її сином до Федеративної республіці ОСОБА_7 у м. Нюрнберг до мешкання її двоюрідної сестри ОСОБА_8, 26.09.1977р.н., громадянки ОСОБА_7, для тимчасового відпочинку та оздоровлення сина згідно вимог діючого міграційного законодавства України та країн, членів Шенгенської угоди Європейського союзу. Крім того, вказана подорож матиме значення для фізичного духовного розвитку сина, розширення його кругозору. Вказана поїздка запланована за письмовою згодою ОСОБА_8 від 05.09.2017р. У них дуже теплі родинні стосунки з сестрою. Вказані обстави підтверджуються фототаблицями №1, №2, на яких відображені їх сумісні зустрічі разом з сестрою ОСОБА_8, її сином ОСОБА_9, у тому числі разом з її колишнім чоловіком ОСОБА_5, який також добре знайомий з ОСОБА_8. Раніше вона 7 разів виїжджала з України до своєї сестри за її запрошеннями та поверталася до дому в м. Мелітополь. В даний час вони з відповідачем мають напружені відносини. Їх сім'я перестала існувати, тому шлюб між ними фактично припинений. Після припинення шлюбних відносин дитина проживає з нею. Для виїзду за кордон особи, яка не досягла 16 років потрібно нотаріально засвідчене клопотання батьків. Батько її сина ухиляється від надання такого клопотання. В зв'язку з цим, потрібно рішення суду про надання дозволу на виїзд за кордон її сину без згоди та супроводу батька.

Тому вона просить суд дозволити оформлення та виготовлення документів для виїзду за кордон України, та виїзд за кордон України до країн, членів Шенгенської угоди та Європейського союзу, у тому числі до Федеративної республіки ОСОБА_7 ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, в супроводі його матері ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 без згоди та супроводу його батька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 з 01 червня 2018 року по 01 грудня 2018 року.

В судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_1 на задоволенні позовних вимог наполягав.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечувала та просила відмовити у задоволенні позову надавши письмові заперечення відповідача ОСОБА_5, згідно яких позивач порушує його права та права дитини гарантовані Конституцією України, СК України. ОСОБА_4 постійно перешкоджала та перешкоджає йому у спілкуванні з сином, переховує його від нього, в результаті чого він змушений неодноразово звертатися до органів опіки та спілкування з проханням усунути перешкоди у спілкуванні з сином.

31.08.2017 року виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради було прийнято рішення «Про визначення участі у вихованні малолітнього ОСОБА_6 та спілкуванні з ним», однак ОСОБА_4 ігнорує вказане рішення, що змушує його повторно звертатися до органів опіки та піклування з проханням усунути перешкоди у спілкуванні з сином. Йому відомо, що позивач збирається вийти заміж за іноземця і вивезти сина за кордон, а тому вказаний позов поданий саме з цією метою. Таким чином, виїзд його малолітнього сина за кордон на півроку порушує не тільки його право, як батька, але і право дитини на безперешкодне спілкування, фактично позбавляє його можливості бачитися з дитиною, брати участь у вихованні малолітнього сина, піклуватися про його здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Що стосується тимчасового відпочинку дитини для розширення кругозору та духовного розвитку, то, по-перше, тимчасовий відпочинок дитини віком 4 років, не може тривати півроку, а по-друге, малолітній ОСОБА_6 в силу свого малолітнього віку, розвитку, можливістю сприйняття обстановки не спроможній так довго оцінювати значущість культурних цінностей та історичних надбань іноземної країни, а тому не потребує такої тривалої подорожі.

Таким чином, він вважає, що виїзд його малолітнього сина за кордон на півроку не відповідає його інтересам.

Крім того, до позовної заяви додана нотаріально посвідчена заява ОСОБА_8 до Компетентних органів, в якій вона повідомляє, що запрошує , до себе в гості на відпочинок до ОСОБА_7 з 25.12.2017р.по 25.06.2018 р ОСОБА_4 та ОСОБА_6Є, що вона бере на себе всі фінансові витрати, пов'язані з їх перебуванням в ОСОБА_7. В заяві зазначено, що строк перебування ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на території ОСОБА_7 не буде перевищувати 90 днів.

Також, в уточненій позовній заяві позивач спочатку вказує, що має намір організувати поїздку сина до ОСОБА_7 до місця мешкання двоюрідної сестри ОСОБА_8 на термін 90 днів, однак просить надати дозвіл на виїзд дитини за кордон на півроку.

Крім того, в матеріалах судової справи відсутні докази відмови батька у наданні дозволу на виїзд дитини за кордон та звернення матері до батька з приводу надання нотаріально посвідченого клопотання про оформлення проїзного документа дитини (телеграми/ листи з пропозиціями зявитися до нотаріуса у певний день, час та підписати згоду, поштові чеки про відправлення таких листів або відповіді на такі листи).

На підставі вищевикладеного, вважає, що позов ОСОБА_4 фактично поданий з метою змінити місце проживання його малолітнього сина та позбавити його та сина можливості безперешкодного спілкування, вказаний позов позбавляє його брати участь у вихованні сина, піклуватися про його здоровя, фізичний, духовний та моральний розвиток, що порушує його права та права дитини, передбачені Конституцією України, чинним СК України, Конвенцією про права дитини. Вказана поїздка носить не разовий характер, а тривалий, не пов'язана ані з оздоровленням, ані з навчанням, ані зі змаганнями, доказів відповідності вказаної поїздки інтересам дитини, позивачкою не надано. Навпаки зміна місця проживання малолітньої дитини, переїзд його до іноземної країни з іншим культурним та мовним середовищем, зміна звичайної для дитини обстановки на такий тривалий період може негативно вплинути на психоемоційний стан сина, його подальше життя , розвиток і виховання.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради - у судовому засіданні просить винести рішення з урахуванням інтересів дитини.

Свідок ОСОБА_10 пояснив в судовому засіданні, що він дідусем ОСОБА_6, батьком відповідача. Йому відомо, що ОСОБА_4 збирається виїхати за кордон та вивезти онука. Його онук раніше мешкав з ними. Його син відповідач по справі зараз одружився в другий раз та знаходиться за кордоном зі своєю дружиною, коли повернеться йому не відомо. Позивачка, як йому відомо, не зверталася до їхнього сина за отриманням дозволу на виїзд дитини, але в звязку з тим, що відповідач зараз знаходиться за кордоном, він не може надати в теперішній час дозвіл на виїзд. Він дуже любить дитину, свого онука та боїться, що ОСОБА_4 забере його з собою за кордон назавжди.

Свідок ОСОБА_11 пояснила в судовому засіданні що вона є матірю відповідача. На теперішній час між її сином та позивачкою складні стосунки. Син зараз з невісткою знаходиться за кордоном, коли вернеться в країну їй не відомо. Вона дуже бажає спілкуватися з дитиною, але ОСОБА_4 заперечує проти цього. Вона не хоче, щоб ОСОБА_4 вивозила її онука за кордон, оскільки боїться, що позивач більше не повернеться до країни.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно абз.2 ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

У відповідності до вимог ст. ст.7, 15 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як встановлено у судовому засіданні, 22 січня 2011 року було зареєстровано шлюб між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_5, про що в книзі реєстрації шлюбів 22 січня 2011 року зроблено актовий запис за № 22, у Запорізькому міському відділі реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізької області, згідно свідоцтвоа про шлюб 1-ЖС № 092586. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка - Баша, дружини ОСОБА_4 (а.с.6).

Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, згідно свідоцтва про народження 1-ЖС № 236413 (а.с.7).

Відповідно ч.2,3 ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ч.3 ст.151 СК України, батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Як вбачається з матеріалів справи, в період з 01 червня 2018 року по 01 грудня 2018 року позивач ОСОБА_4 має намір організувати поїздку з сином до Федеративної республіці ОСОБА_7 у м. Нюрнберг до місця проживання своєї двоюрідної сестри ОСОБА_8, 26.09.1977р.н., громадянки ОСОБА_7, для тимчасового відпочинку та оздоровлення сина згідно вимог діючого міграційного законодавства України та країн, членів Шенгенської угоди Європейського союзу, для фізичного та духовного розвитку сина, розширення його кругозору. Даний факт підтверджується нотаріально посвідченою заявою сестри позивача, громадянки ОСОБА_7 ОСОБА_8, згідно якої вона бере на себе всі фінансові витрати, пов'язані з їх перебуванням в ОСОБА_7. Строк перебування ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на території ОСОБА_7 не буде перевищувати 90 днів (а.с.37).

Відтак, судом встановлено, що короткочасний виїзд дитини ОСОБА_6 за кордон до країн Європи - учасниць Шенгенської угоди, для оздоровлення та відпочинку, зустрічі із родичами, буде в інтересах насамперед самої дитини, оскільки таке сприятиме всебічному розвитку, набуттю нового досвіду та загалом світосприйняттю.

Згідно ч.2 ст.4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно до п.2 ст. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітніх дітей за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Суд критично ставиться до посилань відповідача на те, що позивач збирається вийти заміж за іноземця і вивезти сина за кордон, оскільки цей факт не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Твердження відповідача про те, що однією з причин неможливості виїзду дитини за кордон до ОСОБА_7 з метою оздоровлення є відсутність у позивача доказів на підтвердження необхідності оздоровлення дитини за кордоном, відсутня довідка лікувального закладу про постійні хвороби дитини, довідка про перебування дитини на «Д» обліку, а також медичний висновок про необхідність оздоровлення дитини за кордоном, є безпідставними, оскільки не передбачені законодавством як обмеження.

Суд також не приймає до уваги посилання відповідача щодо тривалого відпочинку малолітньої дитини для розширення кругозору та духовного розвитку на протязі пів року, оскільки, згідно чинного законодавства, перебування громадян України за кордоном дозволяється тільки на протязі 90 діб.

Враховуючи вищевикладене, той факт, що позивач на теперішній час не може отримати дозвіл у відповідача на виїзд дитини за кордон, у позасудовому порядку сторони не можуть дійти обопільної згоди з цього приводу, право дитини на вільне пересування та виїзд за кордон не може бути обмежене, а сам виїзд дитини за кордон не порушує прав відповідача, як батька дитини, оскільки для виготовлення документів на виїзд для кожного конкретного виїзду за кордон необхідна згода останнього, та вчиняється матір'ю в інтересах дитини. Вирішуючи спір по суті, суд виходить із засад рівності прав батьків на участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. Разом з тим, реалізація особами своїх батьківських прав не може мати наслідком порушення прав дитини на вільний та всебічний розвиток, тому суд вважає за необхідне надати ОСОБА_4 дозвіл на право виїзду дитини на певний строк за межі України за кордон та виготовлення відповідних проїзних документів.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 211, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст.150 Сімейного Кодексу України, ст.13 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька задовольнити повністю.

Дозволити оформлення та виготовлення документів для виїзду за кордон України до країн, членів Шенгенської угоди та Європейського союзу, у тому числі до Федеративної республіки ОСОБА_7 ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, в супроводі його матері ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 без згоди та супроводу його батька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3

Дозволити виїзд за кордон України до країн, членів Шенгенської угоди та Європейського союзу, у тому числі до Федеративної республіки ОСОБА_7 ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, в супроводі його матері ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 без згоди та супроводу його батька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 в період часу з 01 червня 2018 року по 01 грудня 2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду ОСОБА_12