Постанова

Іменем України

18 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 522/3293/16-ц (4-с/522/152/16)

провадження № 61-11803св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І., КурилоВ. П.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_3,

заінтересовані особи: відділ примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Березівський районний відділ поліції Комінтернівського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області,

представник відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області - Гортолум ВікторіяСергіївна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду Одеської області у складі судді Сєвєрова Є. С. від 01 лютого 2017 року

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі - ВПВР ДВС Головного ТУЮ в Одеській області), заінтересована особа - Березівський районний відділ поліції Комінтернівського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (далі - Березівський РВП Комінтернівського ВГ УМВС України в Одеській області).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2016 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_3

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції, виходив із того, що державним виконавцем ВПВР ДВС Головного ТУЮ в Одеській області при виконанні рішення суду вжито усі необхідні заходи для забезпечення виконання рішення, неупереджено, своєчасно та в повному обсязі вчинено виконавчі дії в межах повноважень та у спосіб, визначених законодавством України, а тому правомірно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 522/20820/13-ц.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_5 звернулася до апеляційного суду зі скаргою.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2016 року залишено без руху у зв'язку із тим, що апеляційна скарга не відповідала вимогам статей 121, 297 ЦПК України 2004 року, а саме: не сплачено судовий збір та надано строк для усунення вказаного недоліку апеляційної скарги.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 01 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2016 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Визнаючи неподаною та повертаючи скаргу, апеляційний суд виходив з того, що оскільки у встановлений судом строк та станом на 01 лютого 2017 року ОСОБА_3 вимоги ухвали Апеляційного суду Одеської області від 23 грудня 2016 року не виконала, апеляційна скарга у відповідності до вимог статей 121, 297 ЦПК України 2004 року повертається заявнику. При цьому, у разі усунення недоліків, остання не позбавляється права повторного звернення до суду із апеляційною скаргою.

02 березня 2017 рокуОСОБА_3 подаладо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу апеляційного суду та передати справу до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття провадження.

Касаційна скарга мотивована тим, що законом не передбачена необхідність сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця, тому висновок суду про необхідність сплати заявником судового збору зроблено з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

02 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з пунктом 8 частини третьої цієї статті однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_3, апеляційний суд виходив із того, що заявник у встановлений судом строк не усунула недоліків апеляційної скарги, а саме: не сплатила судовий збір.

Проте, погодитись з такими висновками апеляційного суду не можна виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», ураховуючи, що провадження з виконання судових рішень є завершальною стадією і невід'ємною частиною (стадією) судового провадження по конкретній справі, в якій провадження за скаргою не відкривається, а за подання позовної заяви сплачено відповідний судовий збір, ні розділом VII ЦПК України, ні Законом України «Про судовий збір» не передбачено необхідність сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то за подання скарги судовий збір не сплачується.

Перелік позовних заяв (заяв, скарг, дій), за подання яких до суду або за вчинення яких судом встановлено ставки судового збору, міститься у пунктах 1, 4 частини другої статті четвертої Закону України «Про судовий збір» і за своїм змістом є вичерпним. Отже, справляння судового збору з інших позовних заяв (заяв, скарг), що подаються до суду, не зазначених у частині другій статті 4 Закону України «Про судовий збір», не передбачено, наприклад, за подання скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Аналогічна позиція викладена в абзаці 2 пункту 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

У абзацах 1, 2 пункту 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року

№ 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що згідно зі статтею 5 Закону України «Про судовий збір» визначено пільги щодо сплати судового збору, відповідно до якої від його сплати звільняються позивачі за подання окремих позовів, а також деякі категорії осіб, визначені законом, незалежно від виду позову.

При цьому позивачі, які звільнені від сплати судового збору при пред'явленні окремих позовів, і деякі категорії осіб незалежно від виду позову звільняються від сплати судового збору не лише при пред'явленні позову, а й при поданні апеляційних чи касаційних скарг, заяв про перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами та Верховним Судом України.

Проте, не підлягає сплаті судовий збір за подання апеляційної скарги у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції не врахував положень Закону України «Про судовий збір», роз'яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», а тому дійшов помилкового висновку про необхідність сплати судового збору за оскарження ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги на дії державного виконавця.

За таких обставин, висновок апеляційного суду про невідповідність апеляційної скарги ОСОБА_3 вимогам статей 121, 297 ЦПК України 2004 року в зв'язку з несплатою судового збору не відповідає вимогам закону, а доводи касаційної скарги в цій частині - обґрунтовані.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, а справу - передати на розгляд суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 406, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 01 лютого 2017 року скасувати, справу передати на розгляд суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.М. Коротун

В.І. Крат

В.П. Курило