ПОСТАНОВА

іменем України

03 квітня 2018 року м. Кропивницький

справа № 398/2512/17

провадження № 22-ц/781/566/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Чельник О.І.

суддів: Дуковського О.Л., Кіселика С.А.

секретаря: Бодопрост М.М.

за участі позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2017 року у складі судді Коліуш Г.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом про припинення права ОСОБА_4 на 1/4 частку у спільній двокімнатній квартирі № 67, розташованій за адресою м. Олександрія, пр. Соборний, 109, та про визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/4 частку у зазначеній квартирі.

Зазначили, що спірна квартира загальною площею 50,9 кв. м, у тому числі житловою площею 27 кв. м, належить позивачам та відповідачу на підставі свідоцтва на право власності на житло, виданого виконкомом Олександрійської міської ради народних депутатів 04 березня 1994 року, зареєстрованого в Олександрійському міжміському бюро технічної інвентаризації 08 березня 1994 року за реєстровим №8844/55.

В обґрунтування позову вказали, що зазначена квартира не може бути поділена між чотирма співвласниками, оскільки є неподільною та виділення частки в натурі неможливе. Крім того, між позивачами та відповідачем склалися неприязні стосунки, відповідач отримав низку кредитів, на адресу місця проживання позивачів надходять вимоги кредиторів про погашення боргу та попередження про намір кредиторів звернути стягнення на частку відповідача у спірній квартирі, особові рахунку по оплаті комунальних послуг відкриті на позивача ОСОБА_1 Та обставина, що відповідач протягом тривалого часу квартиру не використовує на думку позивачів свідчить про те, що припинення права власності на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди його інтересам.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що рішення суду є необґрунтованим та незаконним.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги, просили задовольнити її в повному обсязі. Зазначили, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та викладені в ній обставини свідчать про відсутність підстав для висновку про можливість завдання істотної шкоди інтересам ОСОБА_4 припиненням права на частку у спільному майні.

Позивач ОСОБА_3 та відповідач у судове засідання не зявилися. Про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Суд постановив ухвалу про слухання справи у відсутності належним чином повідомленого позивача ОСОБА_3 та відповідача на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що частку відповідача у праві власності на квартиру не можна визнати незначною, таке припинення може завдати істотної шкоди інтересам відповідача, тому передбачені законом підстави для припинення права власності відповідача на частку в майні відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 (прізвище змінено на підставі свідоцтва про шлюб від 21 листопада 2015 року серії І-ОЛ №090518) та ОСОБА_4 на праві приватної власності належить квартира №67 розташована у м. Олександрія, проспект Соборний, 109, на підставі свідоцтва на право власності на житло, виданого 04 березня 1994 року Виконавчим комітетом Олександрійської міської Ради народних депутатів, зареєстрованого комунальним підприємством «Олександрійське міжміське бюро технічної інвентаризації» (далі по тексту - КП ОМБТІ) 08 березня 1994 року за реєстровим номером 8844/55 (а.с.12, зворот).

Як убачається з технічного паспорту спірна квартира розташована на 8-му поверсі 9-поверхового будинку та складається з двох кімнат житловою площею 27,0 кв. м, у тому числі перша кімната - 11,6 кв. м, друга кімната 15,4 кв. м, кухня -8,6 кв. м, ванна кімната -2,7 кв. м, вбудованої шафи - 0,5, 0,6 кв. м. Квартира обладнана балконом площею 1,0 кв. м. Загальна площа квартири складає 50,9 кв. м (а.с.13-14).

Розрахункові книжки по оплаті комунальних послуг за квартиру оформлені на імя позивача - ОСОБА_1 (а.с.81-83).

Відповідно до звіту про проведення незалежної оцінки від 13 липня 2017 року ринкова вартість спірної квартири складає 122 521 грн., в тому числі вартість 1/4 частки складає 30 630 грн. (а.с.19-25).

З повідомлення від 08 серпня 2017 року убачається, що відповідач повідомляв ОСОБА_1 як особу, яка в силу приписів ст. 362 ЦК України має переважне право купівлі частки у праві спільної часткової власності про продаж належної йому частки квартири за 75000 грн., що є еквівалентом 3000 доларів США (а.с.94).

Також встановлено, що на адресу реєстрації відповідача надходили вимоги від Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 Стандарт» та Публічного акціонерного товариства «Банк Форвард» про сплату заборгованості за кредитними договорами (а.с.84-93).

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у ст.317 ЦК України.

Відповідно до ст.41 Конституції України право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Згідно з ч.2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні позову, не враховано всіх обставин справи з огляду на наступне.

За змістом статті 346 ЦК України припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пп. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України умов та з урахуванням того, чи таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об'єкта, який є спільним майном.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року № 6-68цс14 та від 24 квітня 2013 року № 6-23цс14.

З аналізу практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч.1 ст. 365 ЦК України, яка обовязково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті, а саме припинення на частку у спільній сумісній власності не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_3 на депозитний рахунок суду було внесено вартість частки відповідача в розмірі 30630,00 грн., тобто наявна лише одна складова для припинення частки у спільному майні (а.с.2).

Однак, позивачами не доведено належними та допустимими доказами неможливість виділення в натурі частки відповідача.

Посилання на ту обставину, що відповідач тривалий час не проживав у спірній квартирі, не свідчить про неможливість спільного проживання, а навпаки може свідчити лише про те, що відповідач не чинить позивачам перешкод у користуванні спірною квартирою, а відтак конфлікти з цього приводу відсутні.

Крім того, позивачі зазначають, що вони разом з відповідачем володіють спірною квартирою на праві спільної часткової власності в розмірі по 1/4 частки кожному з співвласників, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що частка відповідача не є незначною порівняно з частками кожного з позивачів у спільному майні.

Також судом вірно враховано, що спільним майном є квартира, в якій відповідач в передбаченому законом порядку зареєстрований. Тобто, вказана квартира є зареєстрованим постійним місцем проживання відповідача. Позивачами не надано доказів того, що відповідач забезпечений іншим житлом. А сума компенсації за частку в спірній квартирі на думку суду є такою, що унеможливлює придбання іншого житла відповідачем у м. Олександрії. Враховуючи, що внаслідок припинення права на частку у спільній квартирі відповідач буде позбавлений житла, суд приходить до висновку, що припинення права на частку у спільному майні може завдати істотної шкоди інтересам відповідача.

Судом першої інстанції не встановлено обставин, які дають достатні підстави для висновку, що спільне володіння і користування сторонами спірним нерухомим майном є неможливим, що частка відповідача у спільному майні є незначною та не може бути виділена в натурі, а також те, що припинення права на частку не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам його сім'ї. Не надано доказів для припинення права власності відповідача на частку у спірному майні і при поданні апеляційної скарги. Посилання ОСОБА_3 на ту обставину, що відносно відповідача наявні листи з банківських установ про сплату заборгованості за кредитними договорами не є правовою підставою для припинення права власності.

За таких обставин, оцінюючи надані позивачем докази та встановлені судом обставини, суд дійшов правильного висновку про те, що вимоги позивача про припинення права власності відповідач на частку у спільному майні не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ст.375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, і дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову у звязку з безпідставністю позовних вимог, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, носять формальний характер, не підтверджені відповідними доказами та висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст складено 06 квітня 2018 року

Головуючий суддя: О.І. Чельник

Судді: О.Л. Дуковський

ОСОБА_6