22-ц/775/263/2018(м)
Єдиний унікальний номер 241/270/17
Номер провадження 22ц/775/263/2018(м)
Головуючий в 1 інстанції Демочко Д.О.
Доповідач Лопатіна М.Ю.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 квітня 2018 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Лопатіної М.Ю.,

суддів Биліни Т.І., Принцевської В.П.,

при секретарі Зал Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мангушського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Донецької області, третя особа: ОСОБА_2 про скасування арешту з нерухомого майна,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 30 січня 2018 року,

в с т а н о в и в:

В березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що постановою виконуючого обов'язки начальника відділу державної виконавчої служби Першотртавневого районного управління юстиції від 08 червня 2012 року було відкрите виконавче провадження з виконання судового наказу Господарського суду Донецької області від 01 червня 2012 року та накладено арешт на належне йому нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 автозаправну станцію, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, а також домоволодіння АДРЕСА_3. Крім того, 10 вересня 2015 року постановою виконуючого обов'язки начальника того ж відділу державної виконавчої служби було відкрите виконавче провадження з виконання іншого судового наказу Господарського суду Запорізької області від 14 серпня 2015 року.

Вважає, що посадова особа органу державної виконавчої служби при вирішенні питання про накладення арешту на його майно не врахувала його вартість, яка в декілька разів перевищує загальний розмір його боргу за судовими наказами. З урахуванням уточнених позовних вимог, просив скасувати накладений відповідачем арешт на квартиру АДРЕСА_1 та домоволодіння АДРЕСА_3.

Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 30 січня 2018 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

З таким судовим рішенням позивач не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не звернув уваги на порушення з боку посадової особи державної виконавчої служби при накладенні арешту на належне йому нерухоме майно вимог ч.3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Проте вартість описаного та арештованого відповідачем належного йому майна у десятки разів перевищує його заборгованість перед третьою особою ОСОБА_2 Крім того, вказав, що місцевий суд своїм рішення порушив його права та право його сім'ї на володіння та користування своїм майном, з огляду на те, що в квартирі, на яку накладено арешт відповідачем, зареєстровані його донька та малолітній внук. Також вважає, що судом не враховано, що в Мангушському відділенні поліції Центрального ВП ГУНП в Донецькій області відкрито кримінальне провадження щодо скоєння третьою особою ОСОБА_2 відносно нього шахрайських дій, оскільки він не підписував з останнім договір займу, заборгованість за яким стягнуто наказами господарських судів.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник - адвокат ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги.

Інші учасники судового процесу до суду апеляційної інстанції не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно п. 4 ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

У відповідності до ч.ч.1,2 ст. 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19 - 22 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

За вимогами п.1.ч.1. ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що 08 червня 2012 року виконуючим обов'язки начальника відділу державної виконавчої служби Першотртавневого районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу №19/239, виданого 01 червня 2012 року Господарським судом Донецької області про стягнення з приватного підприємця ОСОБА_1 на користь приватного підприємця ОСОБА_2 заборгованості у загальному розмірі 197077,55 грн.

Крім того, постановою від 10 вересня 2015 року виконуючого обов'язки начальника відділу державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції було відкрите виконавче провадження з примусового виконання судового наказу №908/2567/15-г, виданого Господарським судом Запорізької області 14 серпня 2015 року про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь фізичної особи ОСОБА_2 заборгованості у загальному розмірі 201746,22 грн.

В ході проведення виконавчих дій, державним виконавцем було встановлено, що за боржником зареєстровано право власності на наступні об'єкти нерухомого майна: домоволодіння АДРЕСА_3., автозаправну станцію, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, а також квартиру АДРЕСА_1

Державним виконавцем було винесено постанову про арешт вищезазначеного нерухомого майна.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки виконавчі провадження є незавершеними, а судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України, тому позов не підлягає задоволенню.

При цьому місцевий суд виходив з того, що цей позов підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

З такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, з огляду на наступне.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону оскаржене судове рішення не відповідає.

Апеляційним судом встановлено, що 08 червня 2012 року виконуючим обов'язки начальника відділу державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу №19/239, виданого 01 червня 2012 року Господарським судом Донецької області про стягнення з приватного підприємця ОСОБА_1 на користь приватного підприємця ОСОБА_2 заборгованості у загальному розмірі 197077,55 грн.(а.с.7)

Постановою виконуючого обов'язки начальника того ж відділу державної виконавчої служби від 10 вересня 2015 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового наказу №908/2567/15-г, виданого 14 серпня 2015 року Господарським судом Запорізької області про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь фізичної особи- підприємця ОСОБА_2 заборгованості у загальному розмірі 201746,22 грн.(а.с.8).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, сформованої 27 лютого 2017 року вбачається, що в ході виконання вищезазначених судових рішень, ухвалених господарськими судами, відділом державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції, на автозаправну станцію, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, а також квартиру АДРЕСА_1 і домоволодіння АДРЕСА_3, що належать боржнику ОСОБА_1, накладено арешт (а.с.9-12).

Не погоджуючись з діями посадової особи органу державної виконавчої служби боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Мангушського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Донецької області про скасування арешту.

Згідно ч.1. ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби ( розділ VII ЦПК) й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держав.

У відповідності до вимог ст. 339 ГПК України (розділ VI ГПК), сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Отже, у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем чи іншою посадовою особою органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем під час виконання судового рішення, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК або розділом VI ГПК, в залежності від того, в порядку якого судочинства була розглянута справа.

Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження».

У зв'язку із цим, боржник не може пред'являти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1, який є боржником у виконавчому провадженні, що відкрито з виконання судових рішень, ухвалених в порядку господарського судочинства, вважаючи, що рішенням державного виконавця під час виконання наказів господарських судів, порушено його права, має право звернутись до суду зі скаргою у порядку, передбаченому розділом VI ГПК України.

Оскільки суд першої інстанції на вищевикладені обставини уваги не звернув, у порушення вимог ст. ст. 263-264 ЦПК України не врахував норми процесуального права, які регулюють спірні правовідносини та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову, ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 377, 255, 381- 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 30 січня 2018 року скасувати та закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Мангушського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Донецької області, третя особа: ОСОБА_2 про скасування арешту з нерухомого майна.

Повне судове рішення виготовлено 23 квітня 2018 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: