Єдиний унікальний номер 234/7116/17 Номер провадження 22-ц/775/410/2018
Головуючий у 1 інстанції Лутай А.М. Єдиний унікальний номер 234/7116/17
Суддя доповідач Новосьолова Г.Г. Номер провадження 22-ц/775/410/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2018 року м.Бахмут

провадження 22-ц/775/410/2018 справа 234/7116/17

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Новосьолової Г.Г.,

суддів: Новосядлої В.М., Папоян В.В.

за участю секретаря Ротар Я.Б.

учасники справи:

представник заявника (боржника) ОСОБА_1

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 26 грудня 2017 року (у складі судді Лутай А.М. повний текст ухвали складений 03 січня 2018 року у приміщенні суду у м. Краматорськ) у цивільній справі за скаргою ОСОБА_3 на рішення, дії державного виконавця Слов'янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Крапівіна В.М., зацікавлена особа ОСОБА_5, про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

16 травня 2017 року заявник ОСОБА_3 звернувся до Краматорського міського суду Донецької області зі скаргою на рішення, дії державного виконавця Слов'янського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Крапівіна В.М.

Скарга мотивована тим, що 03 липня 2009 року рішенням Краматорського міського суду Донецької області у справі за № 2-5735/2009 позовні вимоги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди були задоволені частково. Даним судом був виданий виконавчий лист строком до 15 липня 2012 року. Однак в квітні 2017 року він дізнався про те, що на його майно накладено арешт у зв'язку із виконавчим провадженням по справі №2-5735/2009. 13 травня 2017 року він отримав постанову про відкриття виконавчого провадження від 13 січня 2016 року по справі №2-5735/2009.

Заявник вважав неправомірними дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом неправомірним, оскільки Краматорським міським судом 03 липня 2009 року був виданий виконавчий лист строком на три роки, а саме до 15 липня 2012 року. Проте, заява про примусове виконання рішення пред'явлена лише 11 січня 2016 року з пропуском трирічного строку. Державний виконавець не звернувши уваги на пропуск строку для пред'явлення виконавчого листа виніс постанову про відкриття виконавчого провадження 13 січня 2016 року, порушивши Закону України «Про виконавче провадження». Державний виконавець зобов'язаний був відмовити у відкритті виконавчого провадження, що свідчить про його неправомірні дії і постанову про відкриття виконавчого провадження необхідно скасувати із прийняттям постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом. Тому, заявник просив визнати дії державного виконавця відділу ДВС Слов'янського міськрайонного управління юстиції Крапівіна В.М. щодо відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом Краматорського міського суду по справі №2-5735/2009 від 15 березня 2010 року неправомірними; скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження; зобов'язати державного виконавця винести постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження у зв'язку із пропуском встановленого строку пред'явлення документів для виконання.

В подальшому уточнюючи скаргу заявник зазначив, що строк пред'явлення виконавчого листа розпочався з 15 липня 2009 року і до моменту пред'явлення минуло 1 рік 5 місяців, а саме було пред'явлено 15 грудня 2010 року. Після повернення виконавчого листа 23 квітня 2015 року у зв'язку із відсутністю майна строки пред'явлення відновились. Після повернення минуло 7 місяців 18 днів, після чого тільки 11 січня 2016 року стягувач звернувся до виконавчої служби. Всього по строкам минуло 2 роки 18 днів. Тобто минув передбачений законом рік для пред'явлення виконавчого листа. У зв'язку з пропуском встановленого строку пред'явлення документів для виконання державний виконавець мав би відмовити у відкритті виконавчого провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», а тому його дії є неправомірними і постанова про відкриття виконавчого провадження від 13 січня 2016 року за виконавчим листом підлягає скасуванню із прийняттям постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Крім того зазначив, що згідно довідки МРЕВ, яка міститься в матеріалах виконавчого провадження, єдиним майном на яке можна звернути стягнення, була машина РАФ, однак, вона вже продана для розбирання, про що свідчить відповідна довіреність, тому фактично у нього відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до закону заходи щодо розшуку майна виявилися безрезультатними. Тому державний виконавець згідно п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» повинен повернути виконавчий документ стягувачу.

Заявник зазначив, що сплатив всю суму боргу мамі стягувачки ОСОБА_6, а саме сплатив 28 000 гривень, що підтверджується квитанціями, залишилося сплатити тільки 2 000 гривень, сплачувати борг за один і той же злочин два рази він не збирається і не має фінансової можливості, оскільки у нього не має майна яке можливо реалізувати.

Тому, з урахуванням уточнення скарги заявник просив:

- визнати неправомірними дії державного виконавця Слов'янського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Крапівіна В.М. щодо відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом Краматорського міського суду по справі №2-5735/2009 від 15 березня 2010 року;

- скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 49779347 від 13 січня 2016 року за вказаним виконавчим листом;

- зобов'язати державного виконавця винести постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом у зв'язку із пропуском встановленого строку пред'явлення документів до виконання;

- визнати неправомірними дії державного виконавця Слов'янського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Крапівіна В.М. щодо здійснення виконавчого провадження за виконавчим листом Краматорського міського суду по справі №2-5735/2009 від 15 березня 2010 року;

- зобов'язати державного виконавця винести постанову про повернення виконавчого листа у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

- зобов'язати державного виконавця Слов'янського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, в провадженні якого знаходиться виконавчий лист Краматорського міського суду по справі №2-5735/2009 від 15 березня 2010 року, винести постанову про зняття арештів, накладених в рамках виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом.

26 грудня 2017 року ухвалою Краматорського міського суду Донецької області в задоволенні скарги ОСОБА_3 на рішення, дії державного виконавця Слов'янського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Крапівіна Віталія Миколайовича відмовлено в повному обсязі.

Суд першої інстанції відмовляючи заявнику у задоволенні скарги в частині визнання неправомірними дій державного виконавця Слов'янського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Крапівіна В.М. щодо відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом Краматорського міського суду по справі 2-5735/2009 від 15 березня 2010 року; скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП 49779347 від 13 січня 2016 року за вказаним виконавчим листом та зобов'язання державного виконавця винести постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом у зв'язку із пропуском встановленого строку пред'явлення документів до виконання, виходив з положень Закону України «Про виконавче провадження» зазначивши, що дії державним виконавцем були вчинені відповідно до закону та в межах його повноважень.

Крім того, суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні скарги в частині визнання неправомірними дій державного виконавця Слов'янського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Крапівіна В.М. щодо здійснення виконавчого провадження за виконавчим листом Краматорського міського суду по справі 2-5735/2009 від 15 березня 2010 року; зобов'язання державного виконавця винести постанову про повернення виконавчого листа у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; зобов'язання державного виконавця винести постанову про зняття арештів, накладених в рамках виконавчого провадження, виходив з положень Закону України «Про виконавче провадження» та зазначив, що відсутні підстави для повернення стягувачу ОСОБА_7 виконавчого листа без виконання на підставі п.2. ч.1 ст.47 Закону №606-XIV.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, і прийняти нову про задоволення його скарги, мотивуючи порушенням судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив докази, а саме чи є підстави для повернення виконавчого провадження, оскільки виконавчий лист вже повертався стягувачеві з підстав відсутності майна, на яке можливо звернути стягнення. З 2015 року і по теперішній час майнове становище боржника не змінилось. В даний час він виконує перше рішення суду щодо стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_6 (матері стягувача) сплативши 28 000 гривень, а тому виконувати рішення на користь ОСОБА_7 у нього вже не має фінансової можливості. З 2002 року до теперішнього часу йому на праві власності належить квартира, яку він не може реалізувати у зв'язку з не надання згоди органу опіки та піклування на продаж, у зв'язку з пропискою в ній його малолітньої дитини. Але, з 2010 року державний виконавець та стягувач намагались забрати квартиру, переоформивши її без його згоди та згоди органу опіки та піклування. 01 лютого 2012 року рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області квартира була повернута. Отже, суд першої інстанції при розгляді справи не звернув уваги та не дослідив той факт, що виконавчий лист вже було повернуто в 2015 році з підстав відсутності майна, не встановивши чи змінилось його становище на даний час, суд тільки прийшов до висновку, що про наявність квартири та транспортного засобу.

Що стосується автомобіля РАФ, апелянт зазначив що в 2010 році продав його на розбирання, що підтверджується довіреністю. Згідно акту складеного державним виконавцем автомобіль РАФ не є ліквідним, але суд не звернув на це уваги та в ухвалі не зазначив підстави неврахування цих доказів.

Крім того, суд першої інстанції вважає, що після повернення виконавчого листа строк його повторного пред'явлення розпочався спочатку, а саме один рік з моменту повернення стягувану. Але, це не відповідає судової практики. Так, 27 березня 2010 року рішення суду набрало законної сили. 13 грудня 2010 року стягувач звернулась до виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження. На момент пред'явлення виконавчого листа до виконання минуло 9 місяців 14 днів. Потім строк перервався пред'явленням виконавчого листа і відновився (а не почав рахуватися спочатку як зазначає суд першої інстанції) 23 квітня 2015 року після повернення виконавчого листа. Стягувач після спливу ще 7 місяців 18 днів знову 11 січня 2016 року звернувся із заявою про відкриття виконавчого провадження. А тому, всього до моменту повторного звернення із заявою про відкриття виконавчого провадження минуло 16 місяців 32 дні, тобто більше року, а тому є всі законні підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження. Саме такий висновок зазначений у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року та в постанові ВГСУ від 17 березня 2014 року, де зазначено, що внаслідок пред'явлення наказу до виконання строк пред'явлення переривається і поновлюється, а не починається спочатку. Отже, суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що є підставою для скасування ухвали суду.

Заступником начальника Слов'янський міськрайонний відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області до апеляційного суду надісланий відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивований тим, що згідно ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» діючого на момент виникнення спірних правовідносин строк пред'явлення виконавчого листа до виконання визначався наступним чином: виконавчий лист від 03 липня 2009 року, рішення набрало законної сили 26 лютого 2010 року, строк пред'явлення виконавчого листа до виконання до 27 лютого 2013 року, виконавчий лист було подано 15 березня 2010 року, тому строк для пред'явлення виконавчого листа від 06 липня 2009 року до виконання потрібно враховувати з 27 лютого 2010 року, а не з 15 липня 2009 року як наголошує ОСОБА_3 13 грудня 2010 року до ВДВС від ОСОБА_7 надійшла заява разом з виконавчим листом, тобто лист було пред'явлено до виконання в строки встановлені ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції яка діяла на той час). 20 грудня 2010 року державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження за даним листом та перебував на виконання до 23 квітня 2015 року. 23 квітня 2015 року державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого листа стягувачу та надано строк для повторного пред'явлення до виконання відповідно до вимог ст.22, 23 Закону, тобто протягом року, з 23 квітня 2015 року по 24 квітня 2016 року, з моменту винесення постанови про повернення листа стягувану, після переривання строку пред'явлення виконавчого листа до виконання перебіг строку поновлюється. Час що сплинув до переривання строку , до нового строку не зараховується. 11 січня 2016 року до відділу ДВС надійшла заява від ОСОБА_7 разом з виконавчим листом , тобто лист був пред'явлений до виконання в строк встановлений ст.22 Закону України «Про виконавче провадження». 13 січня 2016 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, копія постанови надіслана боржнику. Крім того, 20 квітня 2017 року, а ні 13 травня 2017 року ОСОБА_3 особисто отримав вказану постанову. Отже, звертаючись до суду з даною скаргою на дії державного виконавця заявником пропущений строк для оскарження даної постанови. Згідно відповіді Регіонального сервісного центру 1443 МВС України від 27 травня 2016 року за боржником ОСОБА_3 зареєстровано транспортний засіб РАФ 2203 вантажопассажирський, 1984 року випуску, держаний номер 02 47 ЕК, на який постановою державного виконавця було накладено арешт та автомобіль оголошений у розшук. Будь яких матеріалів, або інформації про місце знаходження вказаного транспортного засобу ОСОБА_3 та відповідальними за розшук особами до відділу ДВС до теперішнього часу не надходило. Також, сам боржник не повідомив державного виконавця про своє місце знаходження, оскільки за виконавчим листом боржник мешкає м. Словянськ, а у скарзі зазначено м. Краматорськ, що унеможливлює та ускладнює виконання рішення, що фактично перешкоджає державному виконавцю у перевірці майнового стану за місцем мешкання боржника. Відділ ДВС звертає увагу на те, що твердження боржника ОСОБА_3 про те, що його майновий стан з 2015 року не змінився не відповідає дійсності у зв'язку з тим, що маючи у користуванні транспортний засіб, про який він не повідомив державного виконавця, 06 жовтня 2016 року у м. Краматорську скоїв адміністративне правопорушення передбачене ст.124 КУпАП, що підтверджується постановою суду. Також у підтвердженні того, чому боржник ОСОБА_3 не виконує рішення суду про відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_7, він сам у своєї скарзі зазначив, що сплачувати борг за один і той же злочин два рази на його думку він не збирається. Що підтверджує його навмисно ухилення від виконання судового рішення.

В судовому засіданні апеляційного суду представники ОСОБА_3 - ОСОБА_1, ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги, просили ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нове судове рішення про задоволення вимог заявника.

В судове засідання не з'явилися заявник ОСОБА_3, зацікавлені особи представник Слов'янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_5, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, телефонограмою №331-333, які знаходиться в матеріалах справи (а.с.73, 75-76 Т.2).

Відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю - доповідача, представників ОСОБА_3 - ОСОБА_1, ОСОБА_2, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши доводи апеляційної скарги, суд апеляційний інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст.ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи.

03 липня 2009 року заочним рішення Краматорського міського суду Донецької області у цивільній справі №2-5735/2009 позовні вимоги ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суму завданої моральної шкоди у розмірі по 30 000 гривень кожній, сплачений судовий збір у розмірі по 8,50грн. кожній, та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі по 7,50 грн. кожній, а всього по 30 016 гривень кожній (а.с.58-59 Т.2).

14 липня 2009 року Краматорським міським судом Донецької області на підставі рішення суду першої інстанції було видано виконавчий лист у цивільній справі №2-5735/2009 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 суму завданої моральної шкоди у розмірі по 30 000 гривень, сплачений судовий збір у розмірі 8,50гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 7,50 гривень, а всього 30 016 гривень, із зазначенням строку пред'явлення виконавчого листа до виконання до 15 липня 2012 року (а.с.7 Т.1).

26 лютого 2010 року рішенням Апеляційного суду Донецької області рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03 липня 2009 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 суми завданої моральної шкоди у розмірі 30 000 гривень, сплаченого судового збору у розмірі 8,50грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 7,50грн., скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди, відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Рішення набрало законної сили з дня прийняття (а.с.60-61Т.2).

15 березня 2010 року Краматорським міським судом Донецької області було видано виконавчий лист у цивільній справі №2-5735/2009 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 суму завданої моральної шкоди у розмірі по 30 000 гривень, сплачений судовий збір у розмірі 8,50гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 7,50 гривень, а всього 30 016 гривень, із зазначення строку пред'явлення виконавчого листа до виконання до 27 лютого 2013 року (а.с.28 Т.1).

13 грудня 2010 року стягувач ОСОБА_7 звернулась до ВДВС Слов'янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області із заявою про прийняття на виконання виконавчого листа про стягнення з заявника ОСОБА_3 на її користь у відшкодування моральної шкоди 30 016 гривень (а.с.22 Т.1).

20 грудня 2010 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження ВП №23424030 з виконання виконавчого листа №2-5735/2009, виданого Краматорським міським судом Донецької області 15 березня 2010 року, та боржнику надано строк для його добровільного виконання (а.с.24 Т.1).

23 квітня 2015 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції даний виконавчий лист було повернуто стягувачу у зв'язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до п.2 ч.1 ст.47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. У постанові зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред'явлений на виконання у строк до 23 квітня 2016 року (а.с.25 Т.1).

14 липня 2012 року ОСОБА_7 зареєструвала шлюб з ОСОБА_9, прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку (а.с.37 Т.1).

11 січня 2016 року стягувач ОСОБА_5 (ОСОБА_7) повторно звернулася до відділу державної виконавчої служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції із заявою про примусове виконання рішення суду у цивільній справі №2-5735/2009 (а.с.77 Т.1).

13 січня 2016 року постановою державного виконавця Слов'янського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Крапівіним В.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №49779347 з виконання виконавчого листа №2-5735/ про стягнення з заявника ОСОБА_3 на її користь у відшкодування моральної шкоди 30 016 гривень (а.с.85 Т.1).

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні скарги в частині визнання неправомірними дій державного виконавця Слов'янського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Крапівіна В.М. щодо відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом Краматорського міського суду по справі 2-5735/2009 від 15 березня 2010 року; скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП 49779347 від 13 січня 2016 року за вказаним виконавчим листом та зобов'язання державного виконавця винести постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом у зв'язку із пропуском встановленого строку пред'явлення документів до виконання, виходив з положень ст.22, 23 Закону України «Про виконавче провадження» та зазначив, що строк який минув до пред'явлення стягувачем ОСОБА_7 до примусового виконання виконавчого документу, до нового строку не зараховується і починає свій перебіг спочатку, в постанові державного виконавця від 23 квітня 2015 року про повернення стягувачу виконавчого документу без виконання річний строк для повторного пред'явлення стягувачем виконавчого листа, визначений вірно, з урахуванням положень ст.ст.22,23 Закону №606-XIV. Повторне звернення стягувача ОСОБА_7 11 січня 2016 року до відділу державної виконавчої служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції із заявою про примусове виконання рішення суду у цивільній справі №2-5735/2009, тобто після спливу майже 9 місяців з моменту повернення їй виконавчого листа, здійснено в межах строку встановленого Законом №606-XIV.

Такі висновки суду першої інстанціє є правильними.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції який був чинним у відповідній редакції на час виникнення спірних правовідносин) державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Так, Законом передбачено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

За змістом пункту першого частини першої статті 19 Закону (в редакції який був чинним у відповідній редакції на час виникнення спірних правовідносин) державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 4 листопада 2010 року № 2677-VI «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень та інших органів (посадових осіб)» встановлено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі.

Враховуючи вищезазначене, виконавчі документи, видані до 9 березня 2011 року, підлягають пред'явленню до виконання впродовж трьох років, починаючи з наступного дня після їх видачі.

Оскільки виконавчий лист №2-5735/2009 виданий Краматорським міським судом Донецької області 15 березня 2010 року, тобто до 9 березня 2011 року, то він підлягає пред'явленню до виконання впродовж трьох років.

За змістом пункту першого частини першої, другої та третьої статті 23 Закону (в редакції який був чинним у відповідній редакції на час виникнення спірних правовідносин) строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред'явленням виконавчого документа до виконання.

Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час що минув до переривання строку не зараховується.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Тобто після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання у зв'язку з його пред'явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Згідно вимог статті 25 Закону (в редакції який був чинним у відповідній редакції на час виникнення спірних правовідносин) державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

За таких обставин висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим про те, що строк пред'явлення виконавчого листа виданого Краматорським міським судом Донецької області від 15 березня 2010 року було перервано у зв'язку з його пред'явленням до виконання 13 грудня 2010 року (20 грудня 2010 року постановою державного виконавця відкрите виконавче провадження), новий строк пред'явлення до виконання слід відраховувати з наступного дня після його повернення стягувачу. Остання отримала виконавчий лист відповідно до постанови державного виконавця від 23 квітня 2015 року, повторно подала заяву про примусове виконання рішення суду 11 січня 2016 року, а 13 січня 2016 року постановою державного виконавця було відкрите виконавче провадження, тобто з додержанням строку, встановленого ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції який був чинним у відповідній редакції на час виникнення спірних правовідносин) .

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні в цій частині скарги, оскільки постанова про повернення виконавчого документу по виконавчому провадженню винесена 23 квітня 2015 року, строк пред'явлення виконавчого документу переривався, а тому обставини які б свідчили про неправомірність дій з боку державного виконавця при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження - відсутні.

Крім того, суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні скарги в частині визнання неправомірними дій державного виконавця Слов'янського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Крапівіна В.М. щодо здійснення виконавчого провадження за виконавчим листом Краматорського міського суду по справі 2-5735/2009 від 15 березня 2010 року; зобов'язання державного виконавця винести постанову про повернення виконавчого листа у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; зобов'язання державного виконавця винести постанову про зняття арештів, накладених в рамках виконавчого провадження, виходив з положень Закону України «Про виконавче провадження» та зазначив, що відповідно до відповіді Регіонального сервісного Центру 1443 - МВС України від 27 травня 2016 року за божником ОСОБА_3 зареєстровано транспортний засіб РАФ 2203 ВАНТАЖОПАСАЖИРСЬКИЙ, який постановою державного виконавця від 27 квітня 2016 року оголошений у розшук, а також відповідно до договору дарування від 11 лютого 2002 року боржнику ОСОБА_3 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. Зазначене майно, яке належить боржнику, не входить до переліку видів майна громадян, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, а тому відсутні підстави для повернення стягувачу ОСОБА_7 виконавчого листа без виконання на підставі п.2. ч.1 ст.47 Закону №606-XIV.

Такі висновки суду першої інстанціє є правильними.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", чинного на момент виникнення спірних правовідносин, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч.1, 2 ст.56 Закону, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до даних Регіонального сервісного Центру 1443 - МВС України від 24 травня 2016 року за божником ОСОБА_3 зареєстровано транспортний засіб РАФ 2203 ВАНТАЖОПАСАЖИРСЬКИЙ, 1984 року випуску, н.з. НОМЕР_1(а.с.92-93 Т.1).

27 квітня 2016 року постановою державного виконавця Крапівіна В.М. виконавче провадження з примусового виконання рішення суду у цивільній справі №2-5735/2009 зупинено у зв'язку з оголошенням у розшук майна боржника, а саме транспортного засобу РАФ 2203, 1984 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.96 Т.1)

Також, відповідно до договору дарування від 11 лютого 2002 року боржнику ОСОБА_3 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.247-248 Т.1).

27 листопада 2017 року постановою державного виконавця Крапівіна В.М., накладено арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_3 на праві власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.245-246 Т.1).

Виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні скарги в цій частині є законним та обґрунтованим, оскільки дії державного виконавця направлені для забезпечення реального виконання рішення суду.

Що стосується доводу апеляційної скарги проте, що суд першої інстанції не звернув уваги та в ухвалі не зазначив підстави неврахування доказів того, що автомобіль РАФ, заявник ОСОБА_3 в 2010 році продав його на розбирання, що підтверджується довіреністю, є необґрунтованим.

Видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала, такі правові висновки зазначені у правовій позиції Верховного Суду України від 16 грудня 20105 року у справі за №688цс15.

Довід апеляційної скарги проте, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив докази, а саме чи є підстави для повернення виконавчого листа, оскільки він вже повертався стягувачеві з підстав відсутності майна, на яке можливо звернути стягнення, а з 2015 року і по теперішній час майнове становище боржника не змінилось є безпідставним.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", чинного на момент виникнення спірних правовідносин, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

У ч. 5 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст. 22 цього Закону.

Тому, стягувачка ОСОБА_7 повторно подала заяву про примусове виконання рішення суду 11 січня 2016 року, а 13 січня 2016 року постановою державного виконавця було відкрите виконавче провадження.

При цьому, державним виконавцем після відкриття виконавчого провадження виконувались виконавчі дії, в наслідок чого стало відоме про наявність транспортного засобу та квартири, які належать на праві власності боржнику ОСОБА_3, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження, які судом першої інстанції долучені до матеріалів справи (а.с.21-30, 66-96, 243-248).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 26 грудня 2017 року залишити без змін.

Повний текст постанови буде виготовлений 10 квітня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку і строки, визначені статтями 389, 390 ЦПК України.

Головуючий Новосьолова Г.Г.

Судді Новосядлої В.М.

Папоян В.В.

Повний текст постанови виготовлено 10 квітня 2018 року.

Суддя