Провадження №22-ц/784/670/18
Провадження № 22-ц/784/670/18 Суддя-доповідач апеляційного суду: Колосовський С.Ю.
Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючий суддя - Колосовський С.Ю.,

судді: Ямкова О.О., Локтіонова О.В.,

секретар судового засідання - Тищенко Л.С.,

за участі: позивача ОСОБА_2, представників позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4, представників відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2018 року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності,

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2017 року ОСОБА_2 пред'явив позов до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності.

Позивач зазначав, що ним та членами його сім'ї: ОСОБА_6 (дружина), ОСОБА_8, ОСОБА_7 (діти дружини) було приватизовано квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 14 листопада 2013року, виданим Управлінням з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради. Частки на це майно рівні і складають по 1/4 за кожним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 помер. Спадщину після нього, в тому числі ? зазначеної вище квартири, прийняла його матір.

У 2017 році внаслідок непорозумінь, відносини між членами сім'ї погіршилися і він звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу, який рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 липня 2017 року у справі № 490/3662/17 було задоволено.

Належну йому частку квартири він намагався відчужити на користь свого сина - ОСОБА_1., але колишня дружина ОСОБА_6 відмовилася надати йому оригінал правовстановлюючого документа на квартиру.

У зв'язку з цим він звернувся до Управління комунального майна Миколаївської міської ради з вимогою видати копію або дублікат свідоцтва про право власності на житло, але йому було відмовлено.

Посилаючись на те, що він позбавлений можливості отримати правовстановлюючі документи на квартиру та розпорядитися належною йому часткою квартири позивач просив на підставі ст.392 ЦК України визнати за ним право власності на ? частку квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2018 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалите нове про задоволення позову.

Відповідачі, в поданому відзиві на апеляційну скаргу, вважають рішення суду законним і обґрунтованим. Крім того, просили стягнути з позивача понесені витрати на правничу допомогу та вчинення процесуальних дій, необхідних для розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За правилами ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно з визначенням, даним в п.1 ч.1 ст.2 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом наведеної норми права позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів.

Передумовою для застосування положень ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 14 листопада 2013 року, яке видане Управлінням з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради, квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на праві спільної часткової власності (по ? кожному).

Листом Управління комунального майна Миколаївської міської ради від 05 травня 2017 року позивачу було повідомлено, що підстав для поновлення свідоцтва про право власності на квартиру немає, оскільки факт втрати документа не підтверджений заявами співвласників приватизованої квартири.

За інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на ? частки квартири АДРЕСА_1 на підставі вищезазначеного свідоцтва про право власності на житло від 14 листопада 2013 року.

Як в позовній заяві, так і апеляційній скарзі позивач зазначав, що свідоцтво про право власності на квартиру не втрачено, а перебуває у іншого співвласника - ОСОБА_6

Заперечуючи проти позову відповідачі підтвердили, що вказане свідоцтво не втрачено і вони жодним чином не оспорюють права позивача на належну йому частку у спільному майні.

За таких обставин, які підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами, а саме, що: оригінал правовстановлюючого документа на квартиру не втрачено і він наявний у одного із співвласників; відсутні заперечення співвласників щодо прав позивача на належну йому частку у спільному майні; реєстрації в Державному реєстрі набуття речового права на нерухоме майно, суд дійшов до вірного висновку про відсутність підстав, передбачених ст. 392 ЦК України для задоволення позову.

Аргументи в апеляційній скарзі стосовно порушення матеріального закону є безпідставними, тому що наявність обставин пов'язаних з перешкоджанням співвласниками по відчуженню належної йому частки в квартирі обумовлюють використання інших способів захисту його права (глава 29 розділ 1. Книга третя ЦК України), тобто крім передбачено ст. 392 ЦК України.

Посилання ж на порушення процесуального закону теж не можна визнати обґрунтованими, так як відповідачі на підставі ст.27 ЦПК (Закон від 18 березня 2004 року №1618-1У) скористались правом на подання заперечень на позов 08 грудня 2017 року, тобто до набрання чинності Законом №2147-У111 від 03 жовтня 2017 року. У зв'язку з чим, положення ч.4,5 ст.178 ЦПК щодо надсилання копії відзиву та доданих до нього документів, які діють з 15 грудня 2017 року не поширюються на ці правовідносини з огляду на положення ч.3 ст.2 ЦПК в попередній редакції («провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи»).

Крім того, позивачу була надана можливість в суді апеляційної інстанції надати додаткові пояснення та докази. При цьому надані ним додаткові докази: позовна заява ОСОБА_2 від 21 липня 2017р. з такими ж вимогами, що і по даній справі, ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 липня 2017р., 26 вересня 2017р. відповідно про залишення позовної заяви без руху та про її повернення на підставі заяви представника позивача можуть свідчити лише про наявність спору у сторін щодо використання правовстановлюючого документа для укладання угоди і не спростовують висновки суду щодо відсутності підстав для застосування ст.392 ЦК України до спірних правовідносин.

Оскільки суд ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК підлягає відхиленню.

Ухвалення рішення не на користь позивача є підставою (ст.133,137,140,141 ЦПК) для стягнення з нього на користь відповідачів по 1125 грн. грн. понесених ними витрат на професійну правничу допомогу згідно з умовами договору про її надання та квитанцій, які підтверджують здійснення витрат та по 16 грн. 80 коп. за вчинення процесуальних дій, необхідних для розгляду справи в суді апеляційної інстанції (послуги пошти за відправлення відзиву на апеляційну скаргу), що підтверджено відповідними квитанціями.

Будь-яких заперечень стосовно неспівмірності названих витрат з боку сторони позивача не надходило (ч.5,6 ст.137 ЦПК).

Керуючись ст.ст.367,374,375,382 ЦПК, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2018 року без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6, ОСОБА_7 по 1141 грн. 80 коп. кожній витрат на професійну правничу допомогу та вчинення процесуальних дій, необхідних для розгляду справи в суді апеляційної інстанції

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів лише у випадках, передбачених ст.389 ЦПК.

Повний текст постанови виготовлено 25 квітня 2018р.

Головуючий: Судді: