Постанова

Іменем України

11 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 359/10580/15-ц

провадження № 61-3371св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

третя особа - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Київської області від 10 листопада 2016 року у складі суддів: Білоконь О. В., Верланова С. М., Приходька К. П.,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_6 про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності, та стягнення грошових коштів.

ОСОБА_4 в обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що за час шлюбу з відповідачем придбали житловий будинок, земельну ділянку, автомобіль, побутову техніку.

Питання поділу між подружжям житлового будинку, автомобіля та земельної ділянки вирішено, і за нею рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2013 року визнано право на Ѕ частину у праві спільної власності на вказане майно. Інше майно та борг подружжя за кредитним договором предметом поділу не було.

Для придбання житлового будинку та земельної ділянки 2 серпня 2005 року відповідач уклав з АКІБ «УкрСиббанк» кредитний договір, а вона договір поруки, за яким зобов'язалась відповідати перед кредитодавцем за належне виконання відповідачем кредитного договору.

Оскільки в рахунок заборгованості за кредитним договором позивач сплатила на користь банку грошові кошти в розмірі 6 592,06 доларів США та 1019 грн, вважала, що має право вимагати від відповідача повернення половини сплачених нею коштів - 3 296,03 доларів США, що складає в еквіваленті 81812,12 грн, і 509, 50 грн (81812,12 +509,50 = 82321,62).

В частині поділу побутової техніки між подружжям просила визнати за нею право власності на пилосос торгової марки «Samsung» і телевізор торгової марки «LG», у зв'язку з чим просила зменшити розмір суми боргу на половину вартості указаного майна в розмірі 3144,20 грн (82321,62 - 3144,20 = 79177,42).

Посилаючись на статті 65, 70, 71 СК України, просила суд виділити із спільного майна та визнати за нею право власності на побутову техніку - пилосос торгової марки «Samsung» та телевізор торгової марки «LG» і стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в розмірі 79 177,42 грн.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 5 вересня 2016 року у складі судді Борця Є. О. позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено: виділено у власність позивача пилосос торгової марки «Samsung» та телевізор торгової марки «LG»; стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 79177,42 грн та 3386, 08 грн витрат на оплату судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що половина вартості сплачених позивачем коштів за договором кредиту підлягає стягненню з відповідача на підставі частини другої статті 556 ЦК України, оскільки до позивача як поручителя, яка виконала зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 10 листопада 2016 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 5 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково: виділено у власність позивача пилосос торгової марки «Samsung» та телевізор торгової марки «LG» і стягнуто з відповідача на користь позивача 551 грн витрат на оплату судового збору. У решті позовних вимог відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача частина сплачених поручителем за кредитним договором коштів, оскільки часткове виконання поручителем зобов'язань за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором.

У листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Київської області від 10 листопада 2016 року, у якій вона просить скасувати рішення суду апеляційного суду та залишити в силі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 5 вересня 2016 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване судове рішення в частині відмови в задоволенні позову про стягнення з відповідача на її користь половини сплачених нею в рахунок заборгованості за кредитним договором коштів є незаконним та необґрунтованим, оскільки судом неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права.

24 січня 2017 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у даній справі.

13 березня 2017 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зупинено виконання рішення апеляційного суду Київської області від 10 листопада 2016 року.

29 березня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_6 на касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Київської області від 10 листопада 2016 року, які мотивовані тим, що оскаржуване рішення є законним, обґрунтованим і ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 листопада 2017 року дану справу призначено до судового розгляду.

Статтею 338 ЦПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, щокасаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

23 січня 2018 року вказану справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення касаційної скарги.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи

відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою та другою статті 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Предметом касаційного оскарження є рішення апеляційного суду про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача половини сплачених у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором коштів. В частині поділу спільного майна подружжя (побутової техніки) рішення не оскаржується, а тому не переглядається в касаційному порядку.

Суди встановили, що за час перебування у шлюбі сторони придбали житловий будинок і земельну ділянку по вул. Мануїльського, 9 в м. Борисполі та автомобіль, і це майно на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2013 року поділено між сторонами порівну.

Для придбання житлового будинку та земельної ділянки 2 серпня 2005 року ОСОБА_6 уклав з АКІБ «УкрСиббанк» кредитний договір, за яким отримав кредит у розмірі 29000 доларів США, а ОСОБА_4 на підставі договору поруки зобов'язалась відповідати перед кредитодавцем за належне виконання відповідачем кредитного договору.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2013 року за ОСОБА_4 І визнано право на Ѕ частину у праві спільної власності на спірне майно - будинок, земельну ділянку та автомобіль. Інша частина указаного спірного майна залишилася у власності ОСОБА_6

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_6 зобов'язань за кредитним договору у нього виник борг у розмірі 22843,08 доларів США.

Згідно наявних у матеріалах справи квитанцій ОСОБА_4 у період з 30 листопада 2012 року по 21 січня 2015 року сплатила у рахунок заборгованості за кредитним договором, що укладений ОСОБА_6, 6592,06 доларів США та 1019 грн.

Суди встановили, що ОСОБА_4 сплатила ПАТ «УкрСиббанк» 6592,06 доларів США та 1019 гривень, що свідчить про часткове виконання зобов'язань за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_6 та

АКІБ «УкрСиббанк, оскільки загальна сума заборгованості за кредитним договором складає 22843, 08 доларів США.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Боргові зобов'язання, які виникли за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_6 та АКІБ «Укрсиббанк», враховані при поділі майна подружжя, оскільки отримані кредитні кошти використані на потреби сім'ї, зокрема, на придбання житлового будинку та земельної ділянки, які поділені між сторонами в рівних частинах.

З урахуванням наведеного кредитні кошти використані в інтересах сім'ї.

З огляду на викладене у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержані, зокрема за рахунок останніх, житловий будинок та земельну ділянку внаслідок укладення кредитного договору, також виникає зобов'язання в інтересах сім'ї у вигляді повернення кредитних коштів.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 27 квітня 2016 року №6-486цс16.

З огляду на наведене, ОСОБА_4 має право вимагати від ОСОБА_6 повернення половини грошових коштів, сплачених нею за кредитним договором.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача половини сплачених у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором коштів.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим та ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Висновок апеляційного суду про те, що часткове виконання ОСОБА_4 як поручителем зобов'язань за кредитним договором не породжує перехід до неї прав кредитора за цим договором, не ґрунтується на вимогах закону, оскільки спірні правовідносини врегульовані нормами СК України.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Виходячи з викладеного, рішення суду апеляційного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимогпро стягнення з відповідача на користь позивача половини сплачених у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором коштів та в частині вирішення питання про стягнення судового збору скасувати, рішення суду першої інстанції в цій частині залишити без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 березня 2017 року зупинено виконання рішення апеляційного суду Київської області від 10 листопада 2016 року до закінчення касаційного провадження.

Ураховуючи, що рішення апеляційного суду підлягає скасуванню підстави для поновлення його виконання (дії) відсутні.

Керуючись статтями 402, 409, 413, 416, 436 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 10 листопада 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 сплачених у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором коштів в розмірі 79177, 42 грн та стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 витрат на оплату судового збору в розмірі 800 грн скасувати, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 5 вересня 2016 року в цій частині залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат