Справа № 201/2754/18
Провадження № 2/201/1414/2018
11 квітня 2018 року м. Дніпро
Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Федоріщева С.С.,
за участю секретаря судового засідання Кияшко Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, -

До Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська звернулася ОСОБА_1 з позовом до свого батька ОСОБА_2 про стягнення свою користь аліментів у розмірі 1500 грн. на утримання її особисто, як повнолітньої доньки відповідача, яка продовжує навчання.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 27.10.1995 між її матірю ОСОБА_3 та Відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу батьки позивачки мають двох доньок: її - ОСОБА_1, народжену 25.02.2000 р. та сестру - ОСОБА_4, народжену 19.03.2006 р., батьком яких є Відповідач. Молодша дитина проживає разом з матір'ю, позивачка проживає в гуртожитку коледжу культури і мистецтв міста Дніпро. До досягнення повноліття позивачкою, тобто до 25 лютого 2018 року, Відповідач сплачував аліменти на утримання дітей на підставі рішення суду від 09.06.2017 року по Справі № 201/6108/17, Провадження № 2/201/1833/1207 матері позивачки. Проте, після досягнення позивачкою повноліття, Відповідач відмовляється сплачувати аліменти на неї або іншим чином допомагати матеріально. На даний час позивачка навчається на третьому курсі Дніпропетровської академії музики ім. М. Глінкі за денною формою навчання. Зі своїх доходів ані позивачка, ані її мати не можуть повністю забезпечити повноцінне навчання та сприятливі умови проживання, оскільки зараз мати працює на низькооплачуваній роботі, та, крім іншого вона виховує іншу неповнолітню дитину - молодшу сестру позивачки. Відповідач наразі офіційно не працевлаштований, але маючи у власності автомобіль, надає послуги з перевозки пасажирів у таксі, і має постійний дохід близько 10 000 грн. Крім того, підтвердженням можливості Відповідача надавати матеріальну допомогу є факт придбання ним у кінці 2017 року будинку вартістю приблизно 18 000 доларів США. Інших неповнолітніх дітей Відповідач не має, ніякими хронічними захворюваннями не страждає та немає на утриманні непрацездатних батьків. Таким чином, з огляду на наведене, Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу позивачці. Також позивачка зазначає, що вона має захворювання ніг, потребує регулярного виготовлення ортопедичного взуття та устілок, обов'язкового регулярного курсу масажу, на які самостійно несе витрати.
В судове засідання позивачка подала письмову заяву, в якій зазначила, що на задоволенні позову наполягає у повному обсязі, просила розглянути справу у її відсутність по наявних у справі документах (а.с.40).
Представник відповідача в судове засідання подала письмову заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність та зазначила, що відповідач позов визнає частково, та він згоден на стягнення з нього аліментів на утримання своєї доньки позивачки по справі, у розмірі 900 грн. до досягнення нею 23 років за умови продовження навчання. Просила врахувати обставини, викладені у відзиві на позовну заяву (а.с.39).
У відзиві на позовну заяву відповідач послався на те, що відповідно до довідки про доходи Позивачки, яка була додана до позовної заяви, вона отримує стипендію - тому має самостійний доход. Крім цього вона проживає окремо від батька та матері, відповідно ж до ст. 199 СКУ обовязок утримувати повнолітню дитину у разі продовження її навчання покладається на батьків. Тобто на батька і на матір. Мати позивачки працює і отримує постійну заробітну плату, тому також зобовязана надавати матеріальну допомогу дитині. Але в позовній заяві не зазначено, чи надає мати матеріальну допомогу ОСОБА_1, якщо так, то в яких розмірах. А якщо не надає, то чому до неї не заявлено позовної вимоги про стягнення частки аліментів на утримання Позивачки? Крім того, батько відповідача (дід Позивачки) оплачує проживання ОСОБА_5 у гуртожитку - отже витрати за проживання Позивачка не несе. Навчається Позивачка безоплатно. За вказаних обставин є очевидним, що у позовній заяві жодним доказом не обґрунтовано необхідність матеріальної допомоги саме у звязку з продовженням навчання. Адже у позові не вказано які саме витрати несе Позивачка у зв'язку з продовженням навчання, в чому вони полягають, а також чим підтверджуються. Надане Позивачкою направлення на виготовлення індивідуальних ортопедичних устілок та масаж не можна вважати належним доказом, адже воно тільки підтверджує необхідність виготовлення устілок та проходження масажу. Позивачкою не було надано суду доказів того, що вона здійснює рекомендоване лікування, а також про його вартість. Адже, на теперішній час, вона має можливість пройти курс масажу безкоштовно у державній поліклініці за місцем свого проживання. До того ж, відповідно до ст. 199 СКУ Позивачка в даному випадку має підтвердити потребу в матеріальній допомозі у звязку з навчанням, однак таких доказів не надано. Також відповідач не погоджується з твердженням ОСОБА_5 про те, що він має постійний доход у сумі близько 10 000 грн. Адже на теперішній час відповідач не працює, стабільного доходу не має. Наявний у відповідача автомобіль перебуває у довготривалому ремонті, тому він не має можливості отримувати з нього будь-який прибуток. Крім цього відповідач продовжує сплачувати аліменти на утримання другої неповнолітньої доньки - ОСОБА_4. Також відповідач спростовує твердження Позивачки про те, що він має можливість надавати їй матеріальну допомогу у зв'язку з тим, що у 2017 році ним було придбано будинок вартістю приблизно 18 000 доларів США наступними доводами:
1. Відповідачем у 01.12.2017 року було продано домоволодіння за адресою: вул. Корсакова,40 у м. Дніпро (сума одержаних від продажу коштів становить 199 388 грн.
2. Після цього 22.12.2017 р. відповідачем було придбано домоволодіння за адресою: вул. Мохова,166 у м. Дніпрі вартістю 240 000 грн. Отже, даний будинок відповідачем було придбано за рахунок коштів отриманих від продажу попереднього домоволодіння. В зв'язку з тим, що грошових коштів на придбання нового житла не вистачало, відповідач був змушений взяти додатково гроші у борг, який до теперішнього часу продовжує сплачувати.
Тому, враховуючи вищевикладене, відповідач не має матеріальної можливості сплачувати аліменти у сумі 1 500 грн. на місяць (а.с.19-21)
Дослідивши надані суду докази з увагою на їх належність, допустимість, достатність та взаємний зв'язок між ними, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
У відповідності з п.1 ст.6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В даній справі судом встановлені такі факти та визначені відповідні до них правовідносини:
27.10.1995 між матірю позивачки - ОСОБА_3 та Відповідачем був укладений шлюб, який рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.06.2017 був розірваний (а.с.6). Від шлюбу батьки позивачки мають двох доньок: її - ОСОБА_1, народжену 25.02.2000 р. (а.с.5) та сестру - ОСОБА_4, народжену 19.03.2006 р., батьком яких є Відповідач. Молодша дитина проживає разом з матір'ю, позивачка проживає в гуртожитку коледжу культури і мистецтв міста Дніпро, в якому продовжує навчання (а.с.8). Відповідно до довідки про доходи, позивачка отримує стипендію, та з вересня 2017 по лютий 2018 отримала 4140 грн. (а.с.9). Вищезгадані обставини щодо купівлі-продажу домоволодінь, викладених у відзиві на позов, поданому відповідачем до суду, підтверджуються документально відповідними договорами купівлі-продажу, витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно (а.с.22-31). Також документально підтверджується й факт виплати аліментів відповідачем на утримання неповнолітньої доньки сестри позивачки за виконавчим листом, про що свідчить довідка державного виконавця та копії банківських чеків (а.с.34-37)
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно до ч.1 ст.141 СК України, батьки мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.
Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України, батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.
Згідно ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно до ч. 3 ст. 150 СК України, батьки зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.
Згідно приписів ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно приписів ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.
Згідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.
Згідно ст. 198 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Відповідно до ч. 2 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Статтею 201 СК України визначено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.
Законом не встановлено межі визначення судом розміру аліментів на повнолітню дочку, сина. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи.
Згідно абз. 2 п. 17, п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за № 3 , вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інших обставин, що мають істотне значення. Обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття, виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Тобто, однією із умов стягнення аліментів на повнолітню дитину є можливість надавати батьками дитині матеріальну допомогу.
В даному випадку суд вважає, що позивачка потребує матеріальної допомоги, адже вона продовжує навчання в коледжі культури і мистецтв міста Дніпро на денній формі навчання та у звязку із цим не працює, окрім стипендії (в середньому 693 грн. на місяць), інших доходів самостійно не отримує.
Водночас, суд також враховує, що відповідач наразі несе витрати, повязані із виплатою аліментів на утримання іншої доньки неповнолітньої сестри позивачки, натомість позивачкою не надано ніяких відомостей щодо отримання нею особисто матеріальної допомоги від її матері та не спростовано доводи відповідача щодо оплати її проживання в гуртожитку батьком останнього (дідусем позивачки). Оцінюючи спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання позивачки, як повнолітньої доньки, що продовжує навчання, суд бере також до уваги доводи відповідача щодо відсутності постійної роботи та про його витрати, повязані із необхідністю придбання житла. Надане позивачкою направлення на виготовлення індивідуальних ортопедичних устілок та масаж не можна вважати належним доказом, адже воно тільки підтверджує необхідність виготовлення устілок та проходження масажу, в той час як доказів того, що вона здійснює рекомендоване лікування, а також про його вартість, позивачкою суду не надано.
За таких умов, окрім вищезгаданого, суд вважає за необхідне послатися й на наступне.
Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини «Хант проти України» та «Олссон проти Швеції» між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які у залежності від природи та важливості можуть переважати над інтересами батьків.
При вирішенні даної справи, суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.
Враховуючи викладене вище, суд доходить до висновку про те, що вимоги позивачки знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, оскільки відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання своєї повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, а вона потребує такої допомоги. За таких умов, суд, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні про належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також і взаємний звязок у сукупності, вважає, що позов заявлено обґрунтовано, отже, вбачає достатньо підстав для його задоволення, проте тільки частково. На переконання суду, справедливим в даному випадку є розмір аліментів у 1000 грн., які належить стягувати з відповідача на користь позивачки до закінчення нею навчання.
При цьому суд зазначає, що право на утримання аліментів невід'ємно пов'язане з навчанням, тому закінчення навчання припиняє право на утримання аліментів. В довідці з навчального закладу строк навчання визначено по 30.06.2019, то ж саме до цієї дати повинні стягуватися аліменти з відповідача на утримання повнолітньої дочки на час навчання, починаючи з дня пред'явлення позову до суду, але не більше як до досягнення нею 23-х років.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, суд враховує, що позивачка при предявленні позову була звільнена від сплати судового збору, у звязку з чим, на підставі ст.2 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп., що є мінімальною ставкою судового збору на 2018 рік за майновими вимогами.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88,141,208,209, 212-215, 367 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1000 (одна тисяча гривень) гривень щомісячно до досягнення нею 23-х років за умови, що вона буде продовжувати навчання.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп.
Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Суддя