Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
10.04.2018 2/394/222/18
У Х В А Л А

про залишення без руху

Суддя Новоархангельського районного суду Кіровоградської області Краснопольська Л.П., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, прокуратури Кіровоградської області, ГУ Національної поліції у Кіровоградській області про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до Новоархангельського районного суду Кіровоградської області з позовом про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Дослідивши позовну заяву та додані документи, суддя приходить до висновку, що зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху з таких підстав.

Відповідно до ч. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 року, суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Положеннями ч.ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до п.п. 1, 1-1, 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Разом з тим, суд враховує п. 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст. 9 Закону "Про оперативно-розшукову діяльність". Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

В частині 1 ст. 20 ЗУ "Про прокуратуру" зазначено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю прокурора, відшкодовується державою незалежно від його вини в порядку, визначеному законом.

Відповідно до п.7 п.4 ст.185 ЦПК України позовна заява повертається у випадках коли до заяви не додано доказів вжиття досудового врегулювання спору у випадку, коли такі заходи є обовязковими згідно із законом.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12.

Пунктами 11, 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого наказом Мінюсту України від 4 березня 1996 року № 6/5, Генеральної прокуратури України від 4 березня 1996 року № 3 та Мінфіну України від 4 березня 1996 року № 41, у разі закриття кримінальної справи за відсутністю у діянні складу злочину слідчий зобовязаний розяснити громадянинові порядок поновлення його порушених прав і відшкодування іншої шкоди.

Визначення розміру матеріальної шкоди повинен розглядати компетентний орган, який суд підміняти не може, оскільки, відповідно до ст.124 Конституції України, суди здійснюють правосуддя в Україні.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами унаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, а не суду, дана позиція висловлена у постанові від 24.02.2016 року №6-2089цс15.

Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. При цьому суд роз'яснює позивачу про те, що зміст позовних вимог має бути викладений чітко і зрозуміло із зазначенням конкретно незаконних рішень, дій та конкретного органу, яким на думку позивача завдано шкоди.

З огляду на зазначене, позивачу необхідно визначитися із предметом та правовими підставами заявленого позову та зазначити конкретно, які незаконні рішення, дії конкретного органу, на думку позивача завдали йому моральної шкоди із посиланням на докази, які підтверджують вказані обставини. При цьому слід врахувати положення наведеного вище законодавства щодо порядку такого відшкодування.

Також, звертається увага на те, що за загальним правилом, передбаченим ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців. Поряд з цим, ст. 28 ЦПК України передбачає альтернативну підсудність і надає право позивачу звертатися з позовом до суду як за місцезнаходженням відповідача так і за місцем проживання чи перебування позивача.

Зокрема, в ч. 4 ст. 28 ЦПК України передбачено, що позови, пов'язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Відповідно до ч. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 року, суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Згідно ч. 5ст. 177 ЦПК України, позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Згідно ч. ч. 4, 5, 6 ст. 95 ЦПК України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Всупереч вказаним вище вимогам законодавства, всі оригінали письмових доказів позивачем до позовної заяви не додані, копії письмових доказів надані без належного їх засвідчення, позивачем не зазначено про наявність у нього або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких долучені до позовної заяви.

Однією з підстав залишення позовної заяви без руху було невиконання вимог ч.9 ст. 83 ЦПК України - в матеріалах позовної заяви відсутні підтвердження надсилання відповідачам копій доказів, що подаються до суду, що позбавляло суд можливості в подальшому брати до уваги долучені до позовної заяви докази на підтвердження позовних вимог, а долучені копії доказів не були належним чином не завірені позивачами. Позивачі не надали до суду підтвердження того, що копії доказів, які подаються ними до суду, заздалегідь надіслані відповідачам, як того вимагає ч.9 ст. 83 ЦПК України. А саме, не надано підтвердження направлення відповідачу копій доказів, що подаються до суду не надано підтвердження направлення (надання) відповідачу копій доказів, що подаються до суду, зокрема способом, передбаченим п.8 Порядку оформлення поштових відправлень з вкладенням матеріалів звітності, розрахункових документів і декларацій, затвердженого постановою КМ України від 28.07.1997 р. № 799

Позивачем не надано доказів досудового врегулювання спору, а саме постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину з урахуванням заяви відповідача про згоду на прийняття позивачем спадщини.

Крім того, згідно ч. 7 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

До позовної заяви не були додані документи, підтверджуючі повноваження представника позивача, які б відповідали вимогам ст.246 ЦК України та ст.ст.58, 62 ЦПК України. Так, відповідно ст. 62 ЦПК України, повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтвердженні зокрема такими документами, довіреністю фізичної або юридичною особою. Довіренність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або , у у визначених законом випадках, іншою особою.

Отже ЦПК України містить безумовний обовязок особи, яка підписала та подала від імені позивача юридичної особи позовну заяву, надати оригінал довіреності.

Також разом з оригіналом довіреності представнику належить подати документи, які підтверджують, що особа, якою довіреність видана та підписана, займає відповідну посаду на час подання позову до суду та має відповідні повноваження на видачу довіреностей.

Враховуючи, що представник позивача не наділений правом у відповідності до чинного законодавства засвідчувати вірність копії документу його оригіналу, тож ксерокопії документів для підтвердження повноважень особи, якою підписано та подано позовну заяву від імені позивача, не можуть бути прийняті судом, адже це прямо суперечить вимогам ЦПК України.

Не зазначаючи вказаних вище обставин, які є обов'язковими при розгляді справ даної категорії, позивач порушує право відповідача на захист, оскільки незрозумілість, нечіткість обставин, якими обґрунтовуються заявлені вимоги до нього, позбавляє його можливості оформлення відзиву відповідно до вимог ЦПК України.

Вказані в ухвалі недоліки позбавляють суд можливості відкрити провадження за цією справою та призначити її до розгляду.

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом пяти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, позовна заява підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст.62, 82, 83, 95, 175, 176, 177, 185, ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И Л А :

Позовну заяву заяви ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, прокуратури Кіровоградської області, ГУ Національної поліції у Кіровоградській області про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду - залишити без руху.

Запропонувати позивачу виправити вказані недоліки, надавши йому 10 (десять) днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення зазначених недоліків.

Роз'яснити позивачу, що в разі невиконання зазначених вимог у вказаний строк заява буде вважатися неподаною, і буде повернута.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя Новоархангельського

районного суду: /підпис/

З оригіналом згідно

Суддя Краснопольська Л.П.