АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2018 року

м. Рівне

Справа № 569/14769/17

Провадження № 22-ц/787/594/2018

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Першко О.О.

Рішення ухвалене в м. Рівне Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту 02 лютого 2018 року

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Боймиструк С.В.

суддів: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 січня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_3 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) про відшкодування завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди у розмірі 1000 грн. 00 коп. та моральної шкоди у розмірі 5000 грн. 00 коп.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 03 листопада 2016 року о 15 год. 40 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем, не дотримався дистанції, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 2101» під керуванням водія ОСОБА_4, який рухався попереду в попутному напрямку, який в подальшому здійснив самовільний рух та допустив зіткнення з автомобілем марки «AUDI A6» під його (ОСОБА_3.) керуванням, який рухався попереду в попутному напрямку. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою суду відповідача визнано винним у здійсненні дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно звіту ТОВ «Промислова компанія «СЕЛТИМ» №74-D/26/2 від 14 грудня 2016 року вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «AUDI A6» склала 19474,43 грн. з урахуванням ПДВ. Оскільки між відповідачем та ТДВ СК «Альфа-Гарант» 12 серпня 2016 року був укладений поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, 21 березня 2017 року страхова компанія перерахувала на рахунок позивача 15228,69 грн. страхового відшкодування за мінусом 1000 грн. франшизи. Відповідач відшкодувати в добровільному порядку 1000 грн. завданої матеріальної шкоди відмовляється.

Крім матеріальної шкоди пошкодженням автомобіля йому було заподіяно моральну шкоду у розмірі 5000 грн. 00 коп., яка полягає у його душевних стражданнях, зумовлених пошкодженням майна, що перебувало у його володінні, яка також підлягає стягненню з відповідача.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 січня 2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 1 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в якості відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 1 000 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені ним судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в розмірі 2 560 гривень.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує на те, що згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 - власником транспортного засобу «AUDI A6» д.н. НОМЕР_1 є ОСОБА_5. Позивач ОСОБА_3 не є власником зазначеного транспортного засобу, тому йому не заподіяно шкоди.

Зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не вирішував питання про залучення до участі у справі власника транспортного засобу «AUDI A6» д.н. НОМЕР_1, та не досліджував посвідчення водія ОСОБА_3 та безпідставно вказав в судовому рішення, що « в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 керував на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб».

Вважає, що суд першої інстанції визнав встановленими недоведені обставини, які мають значення для справи (наявність у позивача посвідчення водія відповідної категорії) та неправильно застосував норми матеріального права, тому рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 1000 грн. матеріальної шкоди - підлягає скасуванню повністю.

Щодо стягнення на користь позивача 1000 грн. моральної шкоди зазначив, що згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд, приймаючи оскаржуване рішення, даними положеннями законодавства знехтував, та стягнув з відповідача 1000 грн. на відшкодування позивачу моральної шкоди без з'ясування наявності такої шкоди та без дослідження доказів наявності у позивача моральних чи фізичних страждань, що є підставою для скасування даного рішення.

Крім того зазначив, що суд першої інстанції незаконно відніс до судових витрат 6400 грн., які позивач сплатив АО «Скорпіон» за договором про надання правової допомоги від 13.03.2017 року, оскільки АО «Скорпіон» не надавало позивачу правової допомоги у даній цивільній справі, а лише підготувало позовну заяву. Тому стягуючи витрати на правову допомогу суд першої інстанції, на думку відповідача, порушив вимоги ст. 137, 141 ЦПК України, що є підставою для скасування рішення і в цій частині.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позову.

ОСОБА_3 відзив на апеляційну скаргу до встановленої судом дати не подав.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що невідшкодована позивачу страховою компанією франшиза, де застрахував свою цивільно-правову відповідальність відповідач, має бути стягнута з нього, як винуватця ДТП, а також моральна шкода спричинена його діями та пошкодженням майна (авто) на яке позивач має речові права.

Такий висновок відповідає обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що 03 листопада 2016 року о 15 год. 40 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Renault master», державний номерний знак НОМЕР_2, не дотримався дистанції, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 2101» під керуванням водія ОСОБА_4, який рухався попереду в попутному напрямку, який в подальшому здійснив самовільний рух та допустив зіткнення з автомобілем марки «AUDI A6» під його (ОСОБА_3.) керуванням, який рухався попереду в попутному напрямку. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, а власники понесли матеріальні збитки.

Постановою Рівненського міського суду від 02 грудня 2016 року ОСОБА_2, визнано винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди та накладено стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП у виді штрафу в розмірі 340 гривень (а.с.8).

Відповідно до ч. 4 та ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, факт дорожньо-транспортної пригоди та вина ОСОБА_2 у її скоєнні додатковому доказуванню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 2 та ч. 5 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 22 ЦК України, реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Між ОСОБА_2 та Страховою компанією «Альфа-Гарант» 12 серпня 2016 року був укладений поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/9536522 з франшизою в 1000 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV від 01 липня 2004 року проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках визначення шкоди, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно звіту №74-D/26/2 від 14 грудня 2016 року, виконаного ТОВ «Промислова компанія «СЕЛТИМ», власнику транспортного засобу марки «AUDI», державний номерний знак НОМЕР_1, внаслідок його пошкодження, було завдано матеріальний збиток на суму 16228,69 грн. без урахування ПДВ, а із врахуванням ПДВ - 19474,43 грн. (а.с.11).

ОСОБА_3 СК «Альфа-Гарант» 21 березня 2017 року було перераховано на рахунок у банку 15228,69 грн. страхового відшкодування згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/9536522 від 12 серпня 2016 року (а.с.22), за вирахуванням безумовної франшизи в сумі 1000 грн..

За загальним правилом розмір франшизи підлягає стягненню з заподіювача шкоди винного в ДТП на користь власника або володільця, який відповідно до ст.396 ЦК України має речове право на це майно.

Згідно п. 13 постанови пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року, відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюється також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором, такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Зворотного відповідачем не доведено, а саме керування та користування позивачем авто не на відповідній правовій підставі або відсутність речового права у позивача на пошкоджене авто. Правомірне керування автомобілем позивачем не ставилось під сумнів працівниками поліції при оформлені ДТП та перевірці документів його учасників на місці події, тому посилання апелянта на згадану обставину є надуманим та не заслуговує на увагу.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Вирішуючи питання щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та її розміру, відповідно до ч.1 та п.3 ч.2 ст. 23 ЦК України, суд першої інстанції врахував характер дій відповідача, якими майну позивача було завдано шкоду, глибину душевних страждань позивача, а також вимоги розумності та справедливості та дійшов обґрунтованого висновку, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав, зокрема яка полягає, серед іншого, у душевних стражданнях, що він зазнав у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, на яке він має речове право.

Посилання апелянта, що суд першої інстанції порушив вимоги ст. 137, 141 ЦПК України та незаконно відніс до судових витрат 6400 грн., які позивач сплатив АО «Скорпіон» за договором про надання правової допомоги від 13.03.2017 року, оскільки АО «Скорпіон» не надавало позивачу правової допомоги у даній цивільній справі, а лише підготувало позовну заяву не заслуговують на увагу.

Адвокат, який надавав правничу допомогу позивачу, про що відмічено і в ордері, є учасником згаданого адвокатського об'єднання.

Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат здійснених ОСОБА_3 у справі пропорційно до задоволених вимог, суд першої інстанції навів відповідні розрахунки, врахував складність справи та ціну позову, що витрати на сплату судового збору та за надання правової допомоги підтверджені належними доказами, а саме квитанціями, договором про надання правової допомоги від 13 березня 2017 року та актом прийому-передачі виконаних робіт від 26 вересня 2017 року, у якому здійснено детальний опис робіт, виконаних для надання правничої допомоги відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (чинний станом на 26 вересня 2017 року). (а.с.5а,5б, 23-29).

Відповідно до ст.141 ЦПК України, сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись вимог норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає,

Керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382, 384, п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 12 квітня 2018 року.

Головуючий : С.В. Боймиструк

Судді : С.О. Гордійчук

Н.М. Ковальчук