Справа № 333/70/18
Провадження № 2/333/787/18
РІШЕННЯ

Іменем України

23 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Дмитрієвої М.М.,

за участю секретаря Барахової Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та стягнення коштів на її утримання до досягнення дитиною трьох років, -

В С Т А Н О В И В:

05 січня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та стягнення коштів на її утримання до досягнення дитиною трьох років.

В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне.

Позивач ОСОБА_1 перебуває з відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі. Сторони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. З жовтня 2017 року позивач з відповідачем проживають окремо. ОСОБА_2 у добровільному порядку регулярної матеріальної допомоги на утримання своїх дітей та на утримання ОСОБА_1 не надає. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дітей щомісячно у розмірі 1/3 частини із всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до повноліття дітей; стягнути з ОСОБА_2 кошти на її утримання щомісячно у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) до досягнення сином ОСОБА_4 трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

Ухвалою суду від 23 січня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

21 лютого 2018 року ухвалою суду клопотання позивача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін задоволено. Призначено судове засідання по справі на 06 березня 2018 року.

06 березня 2018 року у з'язку із неявкою відповідача розгляд справи відкладено на 20 березня 2018 року для повторного виклику сторін.

Ухвалою суду від 20 березня 2018 року заяву ОСОБА_1 про відкладення судового засідання задоволено. Розгляд справи відкладено на 16 квітня 2018 року.

16 квітня 2018 року у судовому засідання сторони дали пояснення, розгляд справи відкладено на 23 квітня 2018 року.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання 23 квітня 2018 року не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вказала, що позовні вимоги підтримує, на фіксуванні судового процесу не наполягає.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання 23 квітня 2018 року не з'явився, надав заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає, на фіксуванні судового процесу не наполягає, справу просить розглядати за його відсутності.

У з'язку із неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

З 22.10.2005 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Кам'янсько-Дніпровського районного управління юстиції Запорізькій області, актовий запис №123.

Сторони є батьками неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Судом встановлено, що на даний час діти проживають разом з матір'ю та знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою №1 від 16 квітня 2018 року.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

На підставі ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Згідно зі ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання дитиною сторін коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина мала б тоді, коли б утримувалася обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у частині від доходу як раз і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку батька.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання дитиною сторін коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина мала б тоді, коли б утримувалася обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у частині від доходу як раз і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку батька.

Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Встановлено, що позов було подано позивачем до суду 05.01.2018 року.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що її чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Беручи до уваги, що позивач на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, враховуючи, що при винесення рішення суд повинен вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд на підставі ч. 6 ст. 141ЦПК України вважає за можливе стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 704 гривні 80 копійки.

Керуючись ч. 1 ст. 18, ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 180, 182-184, 191 СК України, ст.ст. 4, 12-13, 76, 81, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та стягнення коштів на її утримання до досягнення дитиною трьох років - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини на обох дітей, від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з дати подачі позову до суду, з 05.01.2018 року, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1, кошти на її утримання у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 05.08.2018 року і до досягнення дитиною -ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, трьох років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1, в дохід держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення у межах стягнення аліментів в розмірі за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складання до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва