Справа № 462/2115/17 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/783/6678/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого судді: Струс Л.Б.

суддів: Левика Я.А., Цяцяка Р.П.

секретаря: Бадівської О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Залізничного районного суду міста Львова у складі судді Палюх Н. М. від 20 жовтня 2017 року у справі за позовом Головного управління ДФС у Львівській області до ОСОБА_2 про повернення коштів в сумі 11562,57 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду у задоволенні позову Головного управління ДФС у Львівській області до ОСОБА_2 про повернення коштів в сумі 11562,57 грн. відмовлено.

Рішення суду оскаржило Головне управління ДФС у Львівській області.

В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, при неповно зясованих обставинах справи. Так, на виконання постанов КМУ від 11.02.2016 № 77 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 « Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення», від 09.12.2015 № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», наказу ДФС України № 209 від 12.03.2016 « Про внесення змін до наказу ДФС від 21.12.2015 № 989», видано наказ ГУ ДФС у Львівській області №283 від 25.03.2016 «Про введення в дію переліків змін №7, №1 до штатних розписів ГУ ДФС у Львівській області» та наказ ГУ ДФС у Львівській області №288 від 28.03.2016 «Про встановлення посадових окладів працівникам ГУ ДФС у Львівській області» згідно якого здійснено перерахунок посадових окладів з 01.12.2015 р. Перерахунки було здійснено працівникам, які станом на березень 2016 року були звільнені з подальшим виходом на пенсію у грудні 2015 року, в результаті даного перерахунку виникла заборгованість Відповідача перед ГУ ДФС у Львівській області.

Суд першої інстанції не врахував, що постанова КМУ не оскаржувалась в судовому порядку та є чинною. Відповідач був обізнаний про зміни в законодавстві, однак, не повернув Позивачу виплачені останнім, неправильно обчислені кошти, тобто в розмірі більшому ніж встановлено чинними нормативними актами.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Матеріалами справи встановлено, що Наказом начальника ГУ ДФС у Львівській області від 21.12.2015р. №408-о підполковника податкової міліції ОСОБА_2, начальника першого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Львівській області 21.12.2015р. звільнено з податкової міліції в запас Збройних Сил України.

Наказом начальника ГУ ДФС у Львівській області від 28.03.2016р. №288 «Про встановлення посадових окладів працівникам Головного управління ДФС у Львівській області» було здійснено перерахунок посадових окладів з 01.12.2015р., в тому числі і начальнику першого відділу кримінальних розслідувань ОСОБА_2, якому встановлено посадовий оклад - 1611 грн.

На підставі вказаного наказу ОСОБА_2 було зменшено посадовий оклад та проведено відповідний перерахунок, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем по заробітній платі, яка станом на 31.03.2016р. становить 11562,57 грн.

Як вбачається з наказу начальника ГУ ДФС у Львівській області №288 від 28.03.2016р. «Про встановлення посадових окладів працівникам Головного управління ДФС у Львівській області», посадові оклади встановлено саме працівникам ГУ ДФС у Львівській області, тобто особам, які перебувають у трудових відносинах з позивачем на момент видачі наказу.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 19.12.2016р., яку ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.04.2017р. залишено без змін, адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано наказ начальника Головного управління ДФС у Львівській області «Про встановлення посадових окладів працівникам Головного управління ДФС у Львівській області» №288 від 28.03.2016 року в частині п.1.13. стосовно встановлення ОСОБА_2 посадового окладу, а саме: «В слідчому управлінні фінансових розслідувань: - ОСОБА_2 начальник першого відділу кримінальних розслідувань посадовий оклад 1 611,00 грн.»; визнано протиправними дії Головного управління ДФС у Львівській області щодо проведення ОСОБА_2 перерахунку посадового окладу та заробітної плати, які мали місце після видачі начальником Головного управління ДФС у Львівській області наказу «Про встановлення посадових окладів працівникам Головного управління ДФС у Львівській області» №288 від 28.03.2016 року, внаслідок чого виникла заборгованість по заробітній платі та зобовязано Головне управління ДФС у Львівській області відкликати грошовий атестат №12 від 05.04.2016 року з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та повідомити про дійсність грошового атестату №01 від 05.01.2016 року, виданого ОСОБА_2 Дана постанова суду набрала законної сили.

Відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справ, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, наказ ГУ ДФС у Львівській області №288 від 28.03.2016 року «Про встановлення посадових окладів працівникам Головного управління ДФС у Львівській області» в частині п.1.13 стосовно встановлення начальнику першого відділу кримінальних розслідувань ОСОБА_2 посадового окладу у розмірі 1611,00 грн. визнано протиправним та скасовано, суд прийшов до висновку, що перерахунок, в результаті якого у відповідача виникла заборгованість по заробітній платі перед позивачем в розмірі 11562,57 грн. було проведено безпідставно.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Ч.1 ст. 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 127 КЗпП України передбачено, що відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.

Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу:1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми; 2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3,5,6 статті 36 і пунктах 1,2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв'язку з переходом на пенсію; 3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136).

З вищенаведеного вбачається, що відрахування із заробітної плати можуть провадитись лише у випадках, передбачених законодавством України і з працівників, які перебувають у трудових відносинах з роботодавцем, а оскільки ОСОБА_2 звільнено 21.12.2015року то у відповідача були відсутні повноваження і компетенція на встановлення посадових окладів особам, які не перебувають з ним у трудових відносинах і не займають жодних посад у штатних розписах відповідача.

Відповідно до ст. 22 Закону України Про оплату праці субєкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

У рішеннях Європейського Суду з прав людини «ОСОБА_1 проти Сполученого Королівства», «Рисовський проти України» та ін. наголошено на тому, що особа на користь якої органом влади прийняте певне рішення, має повне право розумно очікувати, що якщо орган влади вважає, що в нього є певна компетенція, то така компетенція дійсно існує, а тому визнання незаконності дій органу влади не повинно змінювати відносини прав, які виникли внаслідок такої дії органу влади.

Така позиція полягає в тому, що особа суб'єкт приватного права, не може відповідати за помилки державних органів, а державні органи не можуть вимагати повернення в попередній стан, посилаючись на те, що вони при вчиненні юридично значимих дій припустилися помилки.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому доходить висновку, що підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС України у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 20 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 26 квітня 2018 року.

Головуючий

Судді