АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 193/518/17 22-ц/774/625/К/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 квітня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 193/518/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання -Гладиш К.І.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - приватний нотаріус Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Любов Іванівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги приватного нотаріуса Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Любові Іванівни та Софіївської районної державної адміністрації на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2017 року, яке ухвалене суддею Кащуком Д.А. у с. Софіївка,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л.І. про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов'язання приватного нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину.

В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина ОСОБА_3, після смерті якого відкрилася спадщина на належне їй за життя майно селянського (фермерського) господарства «Авангард» (далі - СФГ «Авангард»), засновником та керівником якого вона була.

Як спадкоємець першої черги за законом, він звернувся до приватного нотаріуса Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини. Однак 16.01.2015 року нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з тим, що обсяг спадкового майна невизначений.

Посилаючись на те, що діючим законодавством не передбачено такої підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії, як невизначеність обсягу спадкового майна, просив суд скасувати постанову приватного нотаріуса Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л.І. про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 16.01.2015 року та зобов'язати приватного нотаріуса Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л.І. видати йому свідоцтво про право на спадщину СФГ «Авангард».

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2017 року до участі у розгляді справи в якості третьої особи залучено Софіївську районну державну адміністрацію.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову приватного нотаріуса Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л.І. про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 16.01.2015 року скасовано. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач приватний нотаріус Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л.І. ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд досліджував правомірність дій нотаріуса на предмет видачі свідоцтва про право на спадщину на зовсім інший об'єкт - право постійного користування земельною ділянкою, оформлене на спадкодавця, тоді як спадкоємець просив видати йому свідоцтво про право на спадщину на СФГ «Авангард», як цілісний майновий комплекс й з вимогою про спадкування права постійного користування земельною ділянкою не звертався. При цьому, судом не було досліджено обставин та фактів, пов'язаних із спадкування позивачем корпоративних прав у СФГ «Авангард», можливість спадкування члена частки спадкодавця за відсутності ліквідації СФГ «Авангард», тому на думку відповідача, суд вирішив питання, які не заявлялися позивачем. Висновки ж суду про застосування аналогії у спадкуванні права постійного користування земельної ділянки та права власності вважає такими, що суперечать діючому законодавству та судовій практиці, згідно яких право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і не входить до складу спадщини.

В апеляційній скарзі представник третьої особи Софіївської районної державної адміністрації ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову. Послався на неврахування судом першої інстанції того, що чинним законодавством чітко передбачено, що свідоцтво про право на спадщину може бути видано на конкретне індивідуально визначене майно або майнові права, а оскільки позивачем було заявлено вимогу про видачу свідоцтва про право на спадщину всього СФГ «Авангард» без визначення конкретного майна або майнових прав та надання правовстановлюючих документів, дії нотаріуса по відмову у видачі такого свідоцтва вважає правомірними. Крім того, зазначив про неможливість спадкування позивачем земельної ділянки, наданої в постійне користування спадкодавцю, оскільки таке право дійсне для особи, якій воно надано й припиняється з її смертю.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 доводився чоловіком ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 22.08.1987 року (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла (а.с. 9).

Також судом встановлено, що згідно державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_2 від 25.02.1998 року ОСОБА_3 на підставі рішення 13 сесії ХХІІ скликання Софіївської районної ради народних депутатів Софіївського району Дніпропетровської області від 06.08.1997 року для ведення селянського (фермерського) господарства було виділено земельну ділянку площею 50 га, яка розташована на території Першотравенської сільської ради (а.с. 52).

За життя ОСОБА_3 заснувала СФГ «Авангард», яке було зареєстроване Софіївською районною державною адміністрацією 10.02.1999 року та була його головою (а.с. 11, 44, 45).

16 січня 2015 року позивач ОСОБА_1, як спадкоємець першої черги за законом, звернувся до приватного нотаріуса Софіївського нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л. І. з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину.

Нотаріус своєю постановою від 16 січня 2015 року відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно СФГ «Авангард» у зв'язку з невизначеністю обсягу спадкового майна (а.с. 6).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині скасування постанови приватного нотаріуса Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л.І. про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 16.01.2015 року суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем того, що нотаріус не у повній мірі виявила майно померлої і винесла оскаржувану постанову, у зв'язку з чим, визнав відмову у вчиненні нотаріальної дії незаконною та скасував оскаржувану постанову. Відмовляючи в задоволенні позову щодо зобов'язання нотаріуса до вчинення нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину, суд першої інстанції виходив з відсутності у суду такого права.

Однак, колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Між сторонами виникли правовідносини стосовно успадкування позивачем права постійного користування земельною ділянкою, яке на підставі державного акту на право постійного користування землею належало його дружині, як засновнику фермерського товариства.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Як видно з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно СФГ «Авангард», вважаючи, що це майно належить його дружині ОСОБА_3 на праві власності.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про фермерське господарство» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.

Згідно із ч. 1 ст. 20 зазначеного Закону майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються статутом фермерського господарства (ч.6 ст. 20 Закону).

Згідно з ч.1 ст. 23 Закону України «Про фермерське господарство» успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.

Питання видачі свідоцтв про право на спадщину та винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії регулюються Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5.

Відповідно до ч.1 ст. 68 Закону України «Поро нотаріат», нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

Зі змісту оскаржуваної постанови приватного нотаріуса Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л.І. про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 16.01.2015 року вбачається, що підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії стало невизначеність обсягу спадкового майна СФГ «Авангард».

В судовому засіданні колегії суддів позивач ОСОБА_1 пояснив, що вважає обсягом спадкового майнаСФГ «Авангард», право користування земельною ділянкою. Позивач вважає, що нотаріус необґрунтовано відмовила у видачі свідоцтва на спадщину, через те, що ним подано документ державний акт на право постійного користування землею серії НОМЕР_2 від 25.02.1998 року виданий на ім'я його дружини ОСОБА_3

Згідно ч.1 ст.92 ЗК України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Зі змісту частини другої статті 92 ЗК України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена.

Пунктом 6 Перехідних положень ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування.

Відповідно до статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 125 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно із частиною першою статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦK України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Відповідно до статті 1225 ЦK України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Згідно із частиною першою статті 407 ЦK України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Відповідно до частини другої статті 407 ЦК України (у редакції, що діяла на час відкриття спадщини), та частини другої статті 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Разом з тим, статтею 23 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.

Відповідно статті 19 Закону України «Про фермерське господарство» до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.

Згідно із частиною першою статті 20 зазначеного Закону майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються статутом фермерського господарства.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право.

При цьому, між власником спірних земельних ділянок (орган місцевого самоврядування) та головою СФГ «Авангард», не укладались договори, положеннями яких передбачалась можливість передачі в порядку спадкування права користування чужими земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), а тому згідно вимог частин першої, другої статті 407 ЦК України, відсутні правові підстави для визнання за спадкоємцем ОСОБА_1 права користування чужими земельними ділянками.

Разом з тим, СФГ «Авангард», не позбавлено можливості звернутися до власника земельної ділянки (орган місцевого самоврядування) для оформлення своїх прав на користування нею.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, неправильно застосували положення частини другої статті 407 ЦК України й частини другої статті 102-1 ЗК України та дійшов помилкового висновку про те, що нотаріусом неправомірно відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Позивач виклав свої вимоги, стосовно порушення, на його думку, права на постійне користування земельною ділянкою, яке за життя належало його дружині,на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, як засновнику фермерського господарства.

Проте, право користування земельною ділянкоюна підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і не може бути передане спадкоємцю у порядку спадкування за законом без укладення відповідного договору.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 5 жовтня 2016 року у справі за № 6-2329 цс16.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено із порушенням норм матеріального законодавства, без урахування фактичних обставин справи, тому на підставі положення п.п. 1,3,4 ч.11ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до приватного нотаріуса Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Любові Іванівни, третя особа Софіївська районна державна адміністрація в Дніпропетровській області про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов'язання приватного нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Апеляційний суд Дніпропетровської області,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги приватного нотаріуса Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Любові Іванівни та Софіївської районної державної адміністрації - задовольнити частково.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до приватного нотаріуса Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Любові Іванівни, третя особа Софіївська районна державна адміністрація в Дніпропетровській області про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов'язання приватного нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного нотаріуса Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Любові Іванівни та Софіївської районної державної адміністрації в Дніпропетровській області по 704 грн., кожному витрати зі сплати судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді: