Постанова

іменем України

12 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 607/2972/16-ц

провадження № 61-3473св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником - адвокатом ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 24 листопада 2016 року, ухвалене колегією у складі суддів: Щавурської Н. Б., Фащевської Н. Є., Ходоровського М. В.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ Приватбанк) про відшкодування збитків та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 16 жовтня 2013 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір № SAMDN1782 (вклад «Стандарт на 12 міс.»), за умовами якого банк прийняв вклад у розмірі 170 000 грн на 366 днів до 16 жовтня 2014 року включно з нарахуванням на суму вкладу 18% річних. Умови договору вкладу передбачали право вкладника переоформити вклад на депозит у іншій валюті.

У зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за договором вкладу, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду і рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 30 грудня 2014 року у справі № 607/9814/14-ц, яке набрало законної сили, зобов'язано ПАТ КБ «Приватбанк» конвертувати вклад за цим договором у сумі, що існувала станом на дату звернення (29 січня 2014 року) та яка становила 188 747,43 грн, у валюту - долари США за комерційним курсом ПАТ КБ «Приватбанк», що діяв станом на 29 січня 2014 року; зобов'язано ПАТ КБ «Приватбанк» нарахувати проценти на суму вкладу за період з 29 січня 2014 року по дату закінчення договору - 16 жовтня 2014 року, врахувавши суму нарахованих процентів за даним депозитом. Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 30 грудня 2014 року відповідачем не виконано.

Позивач зазначав, що невиконанням відповідачем зобов'язань щодо конвертації суми вкладу в долари США у зв'язку із значним зростанням курсу долара США по відношенню до національної валюти, порушено його право на отримання вкладу у розмірі 22 231,73 долорів США, що еквівалентно 188 747,43 грн за комерційним курсом банку станом на 29 січня 2014 року (8,45 грн за 1 дол. США), і для його відновлення позивач мусить зробити витрати, які є збитками у розумінні пункту першого частини другої статті 22 ЦК України.

На час подання до суду вказаного позову (22 березня 2016 року), виходячи з установленого банком комерційного курсу 26,6 грн за 1 долар США, розмір вкладу у доларах США становить 7 095,77 доларів США (188 747,43 грн : 26,6). Відповідно розмір збитків від курсової різниці при конвертації валюти вкладу, завданих невиконанням банком умов договору та рішення суду, становить 15 135,96 доларів США (22 231,73 доларів США-7 095, 77 доларів США).

На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідача завдані збитки у розмірі 15 135,96 доларів США та заподіяну невиконанням договірних зобов'язань і рішення суду моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 вересня 2016 року, ухваленим у складі судді Сливки Л. М., позов задоволено.

Стягнено з відповідача на користь позивача 15 135,96 доларів США у відшкодування майнових збитків та 5 000грн у відшкодування моральної шкоди, а також 4 076,27 грн сплаченого позивачем судового збору.

Суд мотивував своє рішення тим, що невиконання відповідачем як у добровільному, так і у примусовому порядку зобов'язань щодо конвертації валюти вкладу з гривні у долар США, в тому числі після набрання рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 30 грудня 2014 року законної сили, а також значне зростання курсу долара США по відношенню до гривні, призвело до завдання позивачу збитків у вигляді витрат, які позивач мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), і доходів, які позивач міг би реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене (упущена вигода), та визнав обґрунтованим здійснений позивачем розрахунок таких збитків.

Також суд зазначив, що з урахуванням тривалості невиконання відповідачем зобов'язань, зусиль, які доводилося докладати позивачу для відновлення порушеного права, суд визнає обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 24 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що, ухвалюючи рішення про зобов'язання банку здійснити конвертацію вкладу у долари США, суд визнав за позивачем право на отримання вкладу у доларах США у сумі, еквівалентній розміру вкладу у гривнях за комерційним курсом банку станом на 29 січня 2014 року. Невиконання банком рішення апеляційного суду Тернопільської області від 30 грудня 2014 року та повернення позивачу 19 жовтня 2015 року (після закінчення строку дії договору банківського вкладу) 199 738,81 грн - суми у національній валюті, яка не є еквівалентом вкладу, що повинен був бути конвертованим на підставі вказаного рішення суду у долари США, не є майновими збитками у розумінні статей 22, 623 ЦК України. Позивач має право звернутися до суду за захистом порушеного права з відповідним позовом про повернення усієї суми вкладу та процентів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд послався на те, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів заподіяння позивачу такої шкоди.

У грудні 2016 року представник позивача - адвокат ОСОБА_5 подав касаційну скаргу, у якій просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заявник не погоджується з висновком апеляційного суду про те, що рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 30 грудня 2014 року визнано за позивачем право на отримання вкладу у доларах США. Вказує, що відповідно до статей 1058-1061 ЦК України валюта вкладу та порядок виплати вкладникові суми вкладу і процентів на неї визначається договором банківського вкладу, який укладається у письмовій формі. Згідно зі статтею 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, який змінюється або розривається. Заміна валюти за договором вкладу з гривні у долар США передбачає необхідність закриття (повернення) вкладу у гривні, здійснення валютно-обмінної операції з купівлі долара США та укладення нового договору у доларах США або внесення змін до діючого договору в частині зміни розміру та валюти вкладу, процентної ставки за вкладом та строку вкладу. Такі зміни мають бути вчинені у письмовій формі.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 30 грудня 2014 року встановлено право позивача на конвертацію валюти вкладу з гривні у долар США та обов'язок банку конвертувати вклад; рішення про внесення змін до договору банківського вкладу не приймалося.

Банк рішення суду не виконав, дій щодо укладення нового договору вкладу у доларах США або внесення змін до діючого договору в частині зміни валюти та розміру вкладу, відображення відповідних змін у бухгалтерському обліку, не вчинив. За таких обставин валюта вкладу з гривні на долар США не змінилася, і, відповідно, у вкладника не виникло право вимагати від банку повернення вкладу у зміненій (іноземній) валюті.

Заявник вказує, що, на його думку, суд першої інстанції правильно застосував статті 22, 611 ЦК України та дійшов обґрунтованого висновку, що невиконання банком зобов'язань з конвертації вкладу, а також значне зростання курсу долара США по відношенню до гривні призвело до завдання позивачу збитків у вигляді витрат, які він мусить зробити для відновлення порушеного права (реальні збитки), та доходів, які позивач міг би реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушено (упущена вигода).

Також заявник зазначає, що відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: належну якість продукції та обслуговування; відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції, відповідно до закону; на звернення до суду за захистом порушених прав. Оскільки банком позивачу як споживачу фінансової послуги надано послугу неналежної якості, яка завдала йому матеріальну та моральну шкоду, задоволення судом першої інстанції вказаного позову є належним і достатнім способом захисту прав позивача.

Заявник вважає безпідставними висновки апеляційного суду про недоведеність заподіяння моральної шкоди та зазначає, що суд першої інстанції правомірно врахував тривалість невиконання банком зобов'язань за договором банківського вкладу та рішенням суду, зусилля, які докладав позивач для відновлення порушеного права, і постійне зростання курсу долара США по відношенню до гривні.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту шостого розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту четвертого пункту першого розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (частина друга статті 22 ЦК України).

Збитки відшкодовуються у повному розмірі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право (частина третя статті 22 ЦК України).

Згідно зі статтею 623 ЦК Україниборжник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Стаття 1058 ЦК України встановлює, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно зі статтею 1060 ЦК Українидоговір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

За договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

Судами встановлено, що 16 жовтня 2013 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір № SAMDN1782 (вклад «Стандарт на 12 міс.»), за умовами якого банк прийняв вклад у розмірі 170 000 грн на 366 днів до 16 жовтня 2014 року включно з нарахуванням на суму вкладу 18% річних.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 30 грудня 2014 року у справі № 607/9814/14-ц, яке набрало законної сили, зобов'язано ПАТ КБ «Приватбанк» конвертувати вклад ОСОБА_4 за договором № SAMDN1782 (вклад «Стандарт на 12 міс.») від 16 жовтня 2013 року в сумі, що існувала станом на дату звернення (29 січня 2014 року) та яка становила 188 747,43 грн, у валюту - долари США за комерційним курсом ПАТ КБ «Приватбанк», що діяв станом на 29 січня 2014 року; зобов'язано ПАТ КБ «Приватбанк» нарахувати проценти на суму вкладу за період з 29 січня 2014 року по дату закінчення договору - 16 жовтня 2014 року, врахувавши суму нарахованих процентів за даним депозитом.

Вказаним рішенням встановлено, що умови договору вкладу передбачали право вкладника конвертувати вклад у іншу валюту у будь-який робочий для банку день протягом терміну вкладу за курсом банку, що діє на момент конвертації (пункт 2.2.3.6.2 та пункт 2.2.3.6.3 Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк»), проте банк заяву ОСОБА_4 від 29 січня 2014 року про конвертацію гривневого вкладу у долари США не виконав.

На виконання рішення апеляційного суду Тернопільської області від 30 грудня 2014 року 18 березня 2015 року видано виконавчий лист № 607/9814/14-ц.

Постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 4 вересня 2015 року виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа закінчено на підставі частини третьої статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з неможливістю виконання рішення суду без участі боржника. У постанові зазначено, що рішення суду про зобов'язання боржника вчинити дії банком не виконано. За повторне невиконання без поважних причин рішення у встановлений державним виконавцем строк винесено постанову про накладення на ПАТ КБ «Приватбанк» штрафу, а на адресу Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 31 серпня 2015 року направлено подання про притягнення посадових осіб банку до кримінальної відповідальності за ознаками складу злочину, передбаченого статтею 382 КК України.

19 жовтня 2015 року позивачу видано вклад за договором у розмірі 199 738,81 грн.

Суд апеляційної інстанції, встановивши невиконання банком рішення апеляційного суду Тернопільської області від 30 грудня 2014 року щодо конвертації вкладу та повернення позивачу 19 жовтня 2015 року суми 199 738,81 грн, яка не є еквівалентною розміру вкладу у доларах, який мав бути визначений при конвертації за комерційним курсом ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 29 січня 2014 року, дійшов правильного висновку, що це не є матеріальними збитками у розумінні статей 22, 611, 623 ЦК України.

Встановивши, що умови договору вкладу передбачали право вкладника на конвертацію вкладу, суд зобов'язав банк виконати ці умови договору, тому позивач має право вимагати повернення йому вкладу у доларах США у розмірі, розрахованому в порядку, визначеному рішенням суду, з урахуванням виплаченої суми.

Невиконання банком рішення апеляційного суду Тернопільської області від 30 грудня 2014 року не свідчить про відсутність у банку обов'язку конвертувати вклад у долари США та повернути вклад у відповідному розмірі, оскільки відповідно до статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов'язковість судового рішення.

Посилання заявника на те, що він має право на відшкодування заподіяної йому майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції, на підставі статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставним, оскільки неотримана позивачем сума за договором банківського вкладу не є шкодою, завданою внаслідок недоліків продукції.

Посилання заявника на безпідставність висновків апеляційного суду про недоведеність заподіяння моральної шкоди належними та допустимими доказами не мають правового значення, оскільки під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За таких обставин касаційний суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної без задоволення, а судового рішення без змін.

Оскільки суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником - адвокатом ОСОБА_5, залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду Тернопільської області від 24 листопада 2016 року без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

С. О. Погрібний