ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частини)

27 березня 2018 року

м. Харків

Справа № 640/5860/15-ц

Провадження № 22ц/790/807/18

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого - Бровченко І.О.,

суддів -Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Афоніна К.О.

імена (найменування) сторін:

позивач - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк»

відповідач - ОСОБА_1

інші учасники справ:

третя особа - ОСОБА_2

розглянувши у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 08 червня 2015 року у складі судді Якуша Н.В. за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и в :

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості у розмірі 256972 грн. 97 коп. шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Позовна заява обґрунтована тим, що між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №1991 від 26 липня 2007 року.

За умовами вказаного кредитного договору, позивач зобов'язався надати відповідачу (позичальнику) грошові кошти у розмірі 330000 грн. 00 коп., а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити за користування ним проценти у розмірі 16% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені кредитним договором.

Банк своє зобов'язання виконав належним чином та в повному обсязі, що полягало у наданні позичальнику грошових коштів у розмірі 330 000 грн. 00 коп.

В забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, 26 липня 2007 року було укладено іпотечний договір №2569, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Некрасовою Н.А. та зареєстрованого в реєстрі за №1131, за умовами якого відповідач з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з кредитного договору передав, а банк прийняв в іпотеку, в порядку та на умовах, іпотечне майно, вказане у договорі.

Предметом іпотеки за іпотечним договором стало нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_1, загальною площею 66,3 кв.м.

У зв'язку з тим, що боржник - третя особа по справі ОСОБА_2 не виконував свої зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитом і процентами по кредитному договору, філією АТ «Ощадбанк» неодноразово здійснювались повідомлення відповідача та боржника про усунення порушень щодо оплати боргу, але до теперішнього часу вимоги банку залишились без задоволення.

Станом на 24 березня 2015 року, заборгованість за кредитним договором становить 256972 грн. 97 коп., яка складається з наступного: простроченої заборгованості по кредиту - 164192 грн. 91 коп.; нарахованої пені за прострочення терміну повернення кредиту та відсотків - 45911 грн. 71 коп.; нарахованої суми 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту 4821 грн. 75 коп.; нарахованої суми інфляційних витрат від несвоєчасного повернення кредиту - 38917 грн. 99 коп.; нарахованої суми 3% річних за несвоєчасне повернення відсотків - 1036 грн. 58 коп.; нарахованої суми інфляційних витрат від несвоєчасного повернення відсотків - 2092 грн. 03 коп.

Враховуючи вищевикладене, а саме неналежне виконання позичальником умов кредитного договору позивач звернувся до суду з даним позовом та просить ухвалити рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 08 червня 2015 року позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1., за участі третьої особи ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

Звернуто стягнення на нерухоме майно - квартиру м. АДРЕСА_1, яка складається з трьох кімнат житловою площею - 36,2 кв.м, загальною площею - 66,3 кв.м, яка належить на праві власності ОСОБА_1, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1991 від 26 липня 2007 року у розмірі 256972 грн. 97 коп. на користь філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» (МФО 351823, , р/р 37390005 у філії ХОУ АТ «Ощадбанк») шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах з початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеною суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

На рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в які просить рішення скасувати, в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 08 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Харкова від 08 червня 2015 року скасовано. В задоволені позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 жовтня 2017 року касаційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Харківської області від 08 лютого 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що про день та час розгляду справи її не повідомляли, у зв'язку з чим вона була позбавлена можливості приймати участь у її розгляди, подавати свої заперечення. Крім того, вважає, що судом не були досліджені питання співмірності вартості предмету іпотеки сумі заборгованості за кредитним договором. За Звітом про оцінку майна від 09 березня 2015 року вартість спірної квартири складає 1 124 833,00 грн., а сума заборгованості за розрахунком позивача на час звернення до суду складала 256 972,97 грн. Апелянт також не погоджується з розрахунком заборгованості і вважає, що неповідомлення її про розгляд справи позбавило її права заявити клопотання про застосування строків позовної давності. Погодилася, що між сторонами була укладена угода про збільшення строку позовної давності за вимогами щодо нарахування пені, повернення кредиту, процентів, комісійних винагород та штрафів.

Під час апеляційного розгляду справи від ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» надійшла заява з якої вбачається, що станом на 26 березня 2018 року заборгованість, згідно кредитного договору № 1991 від 26 липня 2007 року, укладеного між ОСОБА_2 та АТ «Ощадбанк» погашена в повному обсязі. Предмет спору по цивільній справі відсутній.

Вислухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягають задоволенню, а рішення Київського районного суду м. Харкова від 08 червня 2015 року скасуванню.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року.

Згідно з Перехідними положеннями ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що унаслідок неналежного виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором утворилася заборгованість, а тому в рахунок її погашення необхідно звернути стягнення на предмети іпотеки шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах.

Однак, погодитися з таким рішенням неможливо виходячи з наступного.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 26 липня 2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 1991, за умовами якого ОСОБА_2 отримав грошові кошти у розмірі 330 000 грн. зі сплатою 16 % річних та строком користування до 20 липня 2017 року.

В забезпечення зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1.(майновий поручитель) було укладено договір іпотеки (а.с.14). Предметом договору іпотеки є квартира АДРЕСА_1. Вартість якої за договором визначена 550450 грн. (а.с.15).

Згідно з п. 4.2 іпотечного договору у випадку невиконання чи неналежного виконання іпотекодавцем (боржником) зобов'язання в цілому чи тієї або іншої її частини, а також у інших випадках, передбачених цим договором, іпотекодержатель реалізує своє право шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, визначеному цим договором.

Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством, у тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду у встановленому чинним законодавством України та цим договором порядку, в тому числі у відповідності до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в п. 6.6 цього договору (п. 6.2 іпотечного договору).

Згідно з листом - вимогою, датованою 31 січня 2014 року №-11/2-07-25 на адресу ОСОБА_1 направлялася вимога, в якій повідомлялося, що у разі не сплати протягом 30 днів простроченої заборгованості за кредитом буде розпочата процедура звернення стягнення на майно( а.с.23), але з доданого до справи рекомендованого повідомлення не вбачається, що воно було вручено адресату( а.с.24).

Станом на 24 березня 2015 року заборгованість за кредитним договором становила 256 972 грн. 97 коп. та складалася з:

- 164 192 грн. 91 коп. - простроченої заборгованості за кредитом;

- 45 911 грн. 71 коп. - нарахованої пені за прострочення терміну повернення кредиту та відсотків;

- 4 821 грн. 75 коп. - нарахованої суми 3 % річних за несвоєчасне повернення кредиту;

- 38 917 грн. 99 коп. - нарахованої суми інфляційних витрат від несвоєчасного повернення кредиту;

- 1 036 грн. 58 коп. - нарахованої суми 3 % річних за несвоєчасне повернення відсотків;

- 2 092 грн. 03 коп. - нарахованої суми інфляційних витрат від несвоєчасного повернення відсотків.

В заяві про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 просила переглянути рішення, додала звіт про оцінку іпотечного майна станом на 09. березня 2015 року, яка склала 1 124833 грн. (а.с. 53-65).

Відповідно до вимог частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку»від 05 червня 2003 року із змінами у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Суть іпотеки як засобу забезпечення виконання цивільно-правових зобов'язань полягає у тому, що кредитор (іпотекодержатель) набуває право в разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення своїх вимог з вартості іпотечного майна переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. Це право відповідно до Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року із змінами підлягає підтвердженню з боку суду.

Згідно з положеннями частини першої статті 39 цього Закону в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду.

Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обов'язково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Виходячи зі змісту поняття ціни, як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», судова колегія вважає, що в розумінні норми статті 39 цього Закону зазначення в рішенні суду ціни, яка є ринковою вартістю такого виду об'єктів не може вважатися початковою ціною об'єкта, який є предметом іпотеки.

Із матеріалів справи не вбачається, що позивачем проводилась оцінка майна, яке є предметом іпотеки, відповідні докази суду не надано. Звіт наданий ОСОБА_1 до заяви про перегляд заочного рішення суду судом першої інстанції не досліджувався. Крім того, з звіту вбачається, що останній є дійсний лише за наявності підпису замовника та термін дії останнього становить шість місяців. Звіт про оцінку майна ОСОБА_1 не підписаний.

Станом на час розгляду справи судом апеляційної інстанції не надано доказів щодо ринкової вартості іпотечного майна.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачем пред'явлені вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Позов пред'явлено 30 березня 2015 року. Провадження по справі відкрито 27 квітня 2015 року (а.с.30). На підставі ухвали суду від 08 червня 2015 року справа розглянута у заочному провадженні. В матеріалах справи відсутні докази про належне повідомлення відповідача та третьої особи.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки районний суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи; порушив і неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 08 червня 2015 року підлягає скасуванню з відмовою в задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк».

Доводи апеляційної скарги щодо неспівмірності розміру заборгованості з вартістю предмета іпотеки не є підставою для зміни чи скасування судового рішення. Законодавством не передбачено такої підстави для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки як неспівмірність заборгованості за основним зобов'язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

в с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 08 червня 2015 року скасувати, ухвалити нове.

У задоволені позову публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк», до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Повне судове рішення буде складено 02 квітня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий -

Судді :

Повний текст судового рішення складено 02 квітня 2018 року.