АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2052/18 Справа № 194/962/17 Головуючий у 1 й інстанції - Соколова Ю. І. Доповідач - Демченко Е.Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, обґрунтовуючи вимоги тим, що з ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нею та на утримання якого з ОСОБА_2 за рішенням суду стягуються аліменти у розмірі 1/6 частини доходів відповідача.

Зазначала, що знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, а відповідач перестав добровільно її утримувати та надавати матеріальну допомогу, хоча має таку можливість, бо працює на шахті «Самарська» ШУ «Тернівське» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та має постійний заробіток.

Посилаючись на те, що має право на матеріальне утримання від чоловіка, а тому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її користь на її утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку, допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини, мотивуючи свої вимоги тим, що за виконавчим листом від 22 вересня 2017 року з нього стягуються аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/6 частини його доходів щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Зазначав, що за виконавчим листом від 13 листопада 2014 року з нього стягуються аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/4 частини його доходів щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Вказував, що крім аліментних зобов'язань з утримання дітей він ще є платником по кредитному договору від 16 квітня 2013 року та сума його заборгованості за кредитом станом на 30 жовтня 2017 року становить 15.580 грн.08 коп., а сплачені ним аліменти на користь ОСОБА_4 за період з квітня по вересень 2017 року складають 20.606 грн.75 коп.

Посилаючись на те, що в нього істотно змінився матеріальний стан, оскільки він вдруге одружився, а тому просить суд ухвалити рішення, яким встановити розмір стягуваних з нього аліментів на користь ОСОБА_3 на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів його доходів щомісячно до досягнення дитиною ОСОБА_5 трирічного віку, зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі виконавчого листа від 13 листопада 2014 року на користь ОСОБА_4 на утримання дитини ОСОБА_2, з 1/4 на 1/6 частину всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання по догляду за дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/6 частини всіх видів його доходів, починаючи з 26 вересня 2017 року та до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до 25 травня 2019 року. Допущене негайне виконання рішення суду у межах сум платежів за один місяць. Вирішено питання про судові витрати. В задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким його зустрічний позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги те, що його матеріальний стан зазнав суттєвих змін, а тому він не може продовжувати сплачувати аліменти на встановленому судовим рішенням рівні, сплачувати аліменти на дружину у розмірі 1/6 частини погоджується.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами ст.274 ЦПК України справи у спорах про стягнення аліментів підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Разом з цим, частиною 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Апеляційна скарга ОСОБА_7 підлягає розгляду в порядку спрощеного провадження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, явка яких не є обов'язковою.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 березня 2015 року (а.с.6).

Від цього шлюбу вони мають малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5).

З відповідача ОСОБА_2 за рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2017 року, яке набрало законної сили 18 вересня 2017 року, стягуються аліменти на користь позивача ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/6 частини його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 серпня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується копією рішення суду (а.с.8).

Також, за рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2014 року, за яким видано 13 листопада 2014 року виконавчий лист, з ОСОБА_2 стягуються аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/4 частини його доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 серпня 2014 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.26).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що вона має право на матеріальне забезпечення до досягнення дитиною яка перебуває не її утриманні трьох років, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з його безпідставності та недоведеності.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною 3 років.

Частина 4 цієї ж статті визначає право на утримання вагітної дружини, а також дружини, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст.51 Конституції України та ст.180 СК України. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька.

Згідно з ч.2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Колегія суддів наголошує на тому, що аліменти мають своєю метою забезпечити нормальні матеріальні умови життя дитини.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку

Відповідно до частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Тлумачення статті 192 СК дозволяє констатувати, що при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов'язаний з'ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров'я.

Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Так само інші обставини, що мають істотне значення для вирішення справи, повинні бути враховані під час розгляду вимог про стягнення аліментів та визначення їх розміру, зокрема, й той факт, що двоє дітей проживають окремо - з різними батьками, перебуваючи на їх утриманні.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Позивач, як сторона по справі, зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.10 ЦПК України (у редакції Закону чинній на час подання позову).

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Положення ст.11 ЦК України визначають, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Нормами ст.58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст.60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.27,46 ЦПК України).

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

ОСОБА_2 при поданні позову не надано достатньо доказів про наявність підстав для зміни розміру стягуваних з нього аліментів.

Колегія суддів приймає до уваги, що 06 березня 2015 року ОСОБА_2 вступив у новий шлюб та 25 травня 2016 року у нього народився син, на утримання якого він за рішенням суду сплачує аліменти у розмірі 1/6 частини.

Крім того, оскаржуваним рішенням з нього стягуються аліменти й на утримання дружини у розмірі 1/6 частини до досягнення дитиною трьох років, та він згодний з таким розміром стягуваних з нього аліментів.

Проте наявність аліментних зобов'язань у новому шлюбі не дає підстав для зменшення аліментів на утримання доньки ОСОБА_2.

Також колегія суддів звертає увагу на порушення норм процесуального права, оскільки первісний позов ОСОБА_3 не міг бути поєднаний в одне провадження із позовом ОСОБА_2, так як в одне провадження можуть бути об'єднані справи за позовами одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; одного й того самого позивача до різних відповідачів; різних позивачів до одного й того самого відповідача.

У майбутньому ОСОБА_2 не позбавлений можливості звернутися з позовом саме до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів, якщо його матеріальний стан зазнає суттєвих змін.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Таким чином суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для відмови в позові.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенні, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Максюта Ж.І.