__________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/5038/17
Провадження № 2/520/2105/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2018 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Єгоровій Н.Ю.,

за участю учасників справи:

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

представника відповідача Юридичного департаменту Одеської міської ради - Рижко Катерини Володимирівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1

до Юридичного департаменту Одеської міської ради,

третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору -

ОСОБА_5,

про скасування записів про право власності та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

12 травня 2017 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5, про скасування записів про право власності та визнання права власності, в якій позивач просила суд:

- скасувати запис за номером 16743092 від 03.10.2016 р. 12:00:45 державного реєстратора Воробель Тетяни Сергіївни державного підприємства «Центр обслуговування громадян» Одеської області, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень (з відкриттям розділу), індексний номер 31719549 від 05.10.2016 року 11:17:32 приватної спільної часткової власності на 1/2 частки земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, ОСОБА_5, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

- визнати право власності на земельну ділянку, площею 0,0978га, кадастровий номер НОМЕР_1, державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, за ОСОБА_1;

- скасувати запис за номером 15340395 від 08.07.2016 р. 11:27:43 державного реєстратора Чернявської Інни Василівни, державного підприємства «Центр обслуговування громадян» Одеської області, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень ( з відкриттям розділу), індексний номер 30406414 від 11.07.2016 р. 14:31:00 приватної спільної часткової власності на ? частки дачних будівель, об'єкта житлової нерухомості, розташованих за адресою: АДРЕСА_2, ОСОБА_5, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

- визнати право власності на дачні будівлі, загальною площею 704,2 кв.м., з житловою площею 282,9 кв.м, навісом, господарським блоком, басейном, на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_3 від 12.10.2009 р. за ОСОБА_1.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України, в редакції, яка діяла на час подання позовної заяви, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Враховуючи те, що спір по справі стосується нерухомого майна, яке територіально відноситься до Київського районну м. Одеси, а від так вказана цивільна справа підсудна Київському районному суду м. Одеси.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 15 травня 2017 року, після усунення позивачем недоліків поданої заяви відповідно до ухвали судді Київського районного суду міста Одеси від 04 травня 2017 року, відкрито провадження по цивільній справі на підставі вказаної позовної заяви та призначено дату, час і місце проведення попереднього судового засідання.

15 червня 2017 року до суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 до Юридичного департаменту Одеської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5, про скасування записів про право власності та визнання права власності, в якій позивачем заявлені первісно визначені позовні вимоги.

21 червня 2017 року судом в попередньому судовому засіданні було прийнято вказану уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду.

29 серпня 2017 року представник відповідача Юридичного департаменту Одеської міської ради надала до суду заперечення проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1, в яких просила суд у задоволенні позову відмовити, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність.

Судом у попередньому судовому засіданні 29.08.2017 року прийнято вказані заперечення представника відповідача на позовну заяву, ухвалено закінчити проведення попереднього судового засідання та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

16 березня 2018 року до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить суд:

- визнати право власності на земельну ділянку, площею 0,0978га, кадастровий номер НОМЕР_1, державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, за ОСОБА_1;

- скасувати запис за номером 16743092 від 03.10.2016 р. 12:00:45 державного реєстратора Воробель Тетяни Сергіївни державного підприємства «Центр обслуговування громадян» Одеської області, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень (з відкриттям розділу), індексний номер 31719549 від 05.10.2016 року 11:17:32 приватної спільної часткової власності на 1/2 частки земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, ОСОБА_5, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між ОСОБА_1 і ОСОБА_5 укладено мирову угоду, яке затверджено ухвалою Черьомушкінського районного суду м. Москви РФ 24 березня 2017 року по справі №2-327/17, згідно з якою мирова угода є підставою реєстрації переходу права власності від ОСОБА_5 до ОСОБА_8 на:

- 1/2 частку в праві власності на дачні будівлі, відображені в технічному паспорті від 04 вересня 2008 року літ. «А», загальною площею 704,2 кв.м, з літньою житловою площею 282,9 кв.м., навісом літ. «Б», господарським блоком літ. «В», басейном літ. «І», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2;

- 1/2 частку в праві власності на земельну ділянку, площею 0,0978 га з цільовим призначенням «для індивідуального дачного будівництва», кадастровий номер: НОМЕР_1, розташований за адресою: АДРЕСА_2.

Вказана ухвала Черьомушкінського районного суду від 24 березня 2017 року по цивільній справі №2/327/17 набрала законної сили 11 квітня 2017 року.

Надалі, як стверджує позивачка вона 27 жовтня 2017 року звернулася із заявою до Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеській міської ради про реєстрацію права власності на земельну ділянку, що розташована АДРЕСА_2, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 та надала для проведення державної реєстрації права необхідні документи.

Рішенням №38808751 від 19.12.2017року їй було відмовлено у державної реєстрації права власності на земельну ділянку, у зв'язку з відсутністю у ОСОБА_1 реєстрації права власності на 1/2 частку земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_2 та відсутністю доказів визнання в Україні ухвали Черьомушкінського районного суду м. Москви РФ від 24 березня 2017 року по цивільній справі №2/327/17.

Позивач зазначила, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19 січня 2018 року по справі №520/14380/17 провадження №2-к/520/1/18) визнано в Україні ухвалу Черьомушкінського районного суду від 24 березня 2017 року по цивільній справі №2/327/17 про затвердження мирової угоди між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_5 про визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,0978га, з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва з кадастровим номером НОМЕР_1, розташованої за адресою: АДРЕСА_2». Ухзвала суду від 19 січня 2018 року набрала законної сили 06 лютого 2018 року.

Надалі 08 лютого 2018 року ОСОБА_1 знов звернулася з заявою до Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеській міської ради про реєстрацію права власності на земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_2, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 та надала для проведення державної реєстрації прав відповідні документи.

Однак рішенням №3977734 від 14 лютого 2018 року було призупинено розгляд заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Як зазначено позивачем, при розгляді наданих документів встановлено, що ухвалою Черьомушкінського районного суду м. Москви Російської Федерації від 24 березня 2017 року по цивільній справі №2/327/17 про затвердження мирової угоди між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_5, визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину земельної ділянки, площею 0,0978га, з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва, з кадастровим номером НОМЕР_1, розташованої за адресою: АДРЕСА_2. Однак, як встановлено, згідно даних Державного реєстру прав на нерухоме майно об'єкт нерухомого майна - земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_1 (реєстраційний номер об'єкта 101) має адресу: АДРЕСА_2, які тотожні відомостям, які містяться в Державному земельному кадастрі.

У зв'язку з чим, ОСОБА_1 19.02.2018 року звернулася до Юридичного Департаменту Одеської міської ради, у зв'язку з розбіжністю в документах з заявою про надання довідки з Адресного реєстру міста Одеси про те, що земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1, яка має адресу: АДРЕСА_2, підтверджує відповідність адресу земельної ділянки: АДРЕСА_2, адресі - АДРЕСА_2, до якої. Як зазначено позивачкою нею було надано відповідні документи, а саме:

- договір купівлі - продажу від 18.04.2005 року, згідно з яким ОСОБА_1 придбала земельну ділянку, площею 0,0978 га, в АДРЕСА_2;

- державний акт на право власності серії НОМЕР_2, (кадастровий номер НОМЕР_1) від 23 червня 2005 року;

- інформаційну довідку з Державного реєстру прав на нерухоме майно, реєстраційний номер нерухомого майна 101 від 05 жовтня 2016 року, згідно з якою значиться об'єкт нерухомого майна - земельна ділянка, з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 0,0978 га, для індивідуального дачного будівництва, Е.07.03, за адресою: АДРЕСА_2;

- свідоцтво серії НОМЕР_4 про право власності на дачні будівлі від 12 жовтня 2009 року, видане виконавчим комітетом Одеської міської ради, розташовані за адресою: АДРЕСА_2;

- витяг №24201809 комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» від 24.10.2009 року про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на дачні будівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_2, номер запису 2141 в книзі 28с-76;

- технічний паспорт на дачну будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

На вказану заяву, Юридичним департаментом Одеської міської ради було видано їй - ОСОБА_1 довідку від 05 березня 2018 року про резервування адреси об'єкта нерухомого майна - земельна ділянка для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); адреса: АДРЕСА_2.

Однак, як стверджує позивачка, згідно з державним актом серії НОМЕР_2, виданим ОСОБА_1, цільове призначення земельної ділянки, площею 0,0978 га, розташованої в АДРЕСА_2, зазначено як: для індивідуального дачного будівництва.

Також в обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 липня 2016 року по справі №520/3437/16-ц, за ОСОБА_5 було визнано право на 1/2 частку земельної ділянки розташованої в АДРЕСА_2.

03 жовтня 2016 року державним реєстратором Воробель Т.С. було внесено запис про право власності за №16743092, та відомості про реєстрацію за ОСОБА_5 право спільної часткової власності на ? частку земельної ділянки, площею 0,0978 га, з кадастровим номером НОМЕР_1, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, на підставі: рішення Київського районного суду міста Одеси від 15.07.2016 року по цивільній справі №520/3437/16-ц; ухвали апеляційного суду Одеської області від 13.09.2016 року, провадження № 22-ц/785/6429/16; виписки з ДЗК про земельну ділянку, серія номер: НВ-016, виданої 29.09.2016 року Управлінням Держгеокадастру в м. Одесі Одеської області.

Як стверджує позивач, дані про інших співвласників вказаної земельної ділянки у додаткових відомостях державного реєстру речових прав на нерухоме майно - відсутні, однак згідно з витягом Управління Держгеокадастру, станом на 29 вересня 2016 року про реєстрацію права власності на земельну ділянку, з кадастровим номером НОМЕР_1, за державним актом серії НОМЕР_2, власником вказаної земельної ділянки, площею 0,0978 га, є ОСОБА_1 в розмірі 1/1 частки.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що згідно ч.2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( в редакції від 01.01.2016р.), документами, що підтверджують виникнення, перехід і припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно є зокрема рішення суду про право власності та інших речових прав на нерухоме майно, яке вступило в законну силу. Для внесення зміни записів державної реєстрації прав, або скасування записів державного реєстру прав, заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, які вступили в законну силу.

Оскільки в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься вказаний запис №16743092 про реєстрацію за ОСОБА_5 права спільної часткової власності на ? частку земельної ділянки, площею 0,0978 га, з кадастровим номером НОМЕР_1, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, та відсутністю рішення суду з приводу скасування вказаного запису, позивач просить суд скасувати вказаний запис.

Також позивач зазначила, що на цей час у неї виникло обмеження права володіти і розпоряджатися земельною ділянкою, розташована за адресою: АДРЕСА_2, оскільки:

- відсутній обліковий запис у додатковій відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з реєстрацією права власності на ? частку земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, за ОСОБА_1;

- відсутністю довідки з Адресного реєстру міста Одеси, що підтверджує відповідність адреси земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, адресі - АДРЕСА_2.

У зв'язку з чим, позивач просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 0,0978га, кадастровий номер НОМЕР_1, державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, посилаючись на ст. 316, 392 ЦК України.

На підставі вищевикладеного, позивачка була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом.

Судом в судовому засіданні 12.04.2018 року було прийнято вказану заяву позивача про зменшення позовних вимог до розгляду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити.

Представник відповідача Юридичного департаменту Одеської міської ради - Рижко Катерина Володимирівна в судовому засіданні надала до суду відзив на заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, в якому представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1

Представник відповідача свої посилання щодо заперечень проти задоволення подову мотивує тим, що ОСОБА_1 звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку з реєстраційним номером 101, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Однак, при розгляді заяви було встановлено відсутність у повному обсязі документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, визначених Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, а саме встановлено, що ухвалою Черьомушкінського районного суду м. Москви Російської Федерації від 24.03.2017 року по цивільній справі №2-327/17 визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0978 га, з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва, з кадастровим номером НОМЕР_1, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, яка визнана в Україні ухвалою Київського районного суду м. Одеси 19.01.2018 року по справі № 520/14380/17.

Проте, згідно даних Державного реєстру прав на нерухоме майно об'єкт нерухомого майна - земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 (реєстраційний номер об'єкта 101) має адресу: АДРЕСА_2, які тотожні відомостям в Державному земельному кадастрі.

У зв'язку з чим, державним реєстратором було прийнято рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14 лютого 2018 року № 39677734, в якому роз'яснено про необхідність надати документ, що підтверджує відповідність адреси земельної ділянки АДРЕСА_2, адресі - АДРЕСА_2, та прийнято рішення від 14 лютого 2018 року.

Як зазначив представник відповідача, 06 березня 2018 року позивач - ОСОБА_1 звернулася до державного реєстратора управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради із заявою про відкликання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якої було прийнято рішення про залишення заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень без розгляду у зв'язку з її відкликанням.

На підставі чого, представник відповідача стверджує. що на теперішній час, позивач не перебуває в будь-яких правовідносинах з Департаментом з приводу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Щодо вимог позивача про визнання права власності на земельну ділянку, площею 0,0978 га, кадастровий номер НОМЕР_1, державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, за ОСОБА_1, представник відповідача зазначив, що відповідно до ст. 392 Цивільного Кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 Цивільного Кодексу України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Представник відповідача зазначив, що у позовній заяві позивачем не зазначено, яким чином Департаментом порушено права та законні інтереси позивача, з урахуванням того, що Департамент не перебуває з позивачем у правовідносинах на предмет здійснення ним прав володіння, користування та розпорядження майном, щодо якого заявлені позовні вимоги про визнання права власності, не оспорює та не претендує на таке право.

У зв'язку з чим представник відповідача вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначила, що ознайомлена з вказаним відзивом, вважає викладенні представником відповідача посилання в ньому необґрунтованими, а також підтвердила, що у наданні додаткового часу для надання відповіді на відзив не потребує.

Третя особа - ОСОБА_5 та його представник у судове засідання не з'явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, однак, 04.04.2018 року на адресу суду надійшла заява від представника третьої особи - ОСОБА_10, в якій представник позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала, не заперечує проти задоволення позову та просить суд розгляд справи провести за їх відсутності.

Судом в судовому засіданні було ухвалено провести розгляд справи за відсутності третьої особи.

Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши усі докази наявні в матеріалах справи в їх сукупності, суд вважає позов ОСОБА_1 про скасування запису про право власності та визнання права власності не підлягаючим задоволенню, з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 23 червня 2005 року Одеським міським управлінням земельних ресурсів видано ОСОБА_1 державний акт серії НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку, площею 0,0978 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.04.2015 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори Гуряновою Л.Г, зареєстрованого в реєстрі за №1-1665, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1.

Вказаний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власност на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №66.

Згідно зі свідоцтвом про право власності на дачні будівлі від 12 жовтня 2009 року, виданим виконавчим комітетом Одеської міської ради, посвідчено, що об'єкт нерухомого майна, який розташований за адресою: АДРЕСА_2, в цілому, який складається з дачної будівлі літ. «А», загальною площею 704,2 кв.м., літньою житловою площею 282,9 кв.м., навісу літ. «Б», госп.блоку літ. «В», басейну літ. «І», відображених у технічному паспорті від 04 вересня 2008 року, дійсно належить ОСОБА_1, на праві приватної власності.

Так судом встановлено, що в провадженні Київського районного суду міста Одеси перебувала цивільна справа №520/3437/16-ц за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя.

За наслідком розгляду вказаної справи, 15.07.2016 року Київським районним судом міста Одеси ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_5 - задоволено. Визнано за громадянином Російської Федерації - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на ? частку земельної ділянки, площею 0,0978 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Вказане рішення суду, залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13.09.2016 року, у зв'язку з чим набрало законної сили 13.09.2016 року.

В подальшому ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.03.2017 року рішення Київського районного суду міста Одеси від 15.07.2016 року по цивільній справі №520/3437/16-ц та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13.09.2016 року залишено без змін.

На підставі вказаного рішення Київського районного суду міста Одеси від 15.07.2016 року по цивільній справі №520/3437/16-ц та ухвали апеляційного суду Одеської області від 13.09.2016 року, витягу з ДЗК про земельну ділянку, серія та номер: НВ-016, виданий 29.09.2016 року, видавник - Управління Держгеокадастру у м. Одесі Одеської області, державним реєстратором державного підприємства «Центр обслуговування громадян» Одеської області Воробель Тетяною Сергіївною, 03.10.2016 року о 12:00:45 проведено державну реєстрацію права власності, номер запису №16743092, та зареєстровано за ОСОБА_5 право приватної спільної часткової власності на ? частку земельної ділянки, площею 0,0978 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, цільове призначення - для індивідуального дачного будівництва, Е.07.03, кадастровий номер: НОМЕР_1.

Судом встановлено, що в провадженні Черемушкинського районного суду м. Москви перебувала цивільна справа №2-327/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів.

Під час розгляду вказаної справи, сторони уклали мирову угоду, яка затверджена ухвалою Черемушкинського районного суду міста Москви від 24 березня 2017 року, за умовами якої зокрема: відповідач - ОСОБА_5 в якості компенсації за відмову позивача - ОСОБА_1 від позовних вимог, відмова від вимоги розділу спільного нажитого майна, відмова від претензій на частку в праві власності, від прав вимог грошової компенсації, а також за відмову від будь-яких інших матеріальних і нематеріальних претензій по квартирі АДРЕСА_3, передає у власність позивачу - ОСОБА_1, яка належить йому на праві часткової власності наступне майно у тому числі - ? частку в праві часткової власності на земельну ділянку, площею 0,0978 га, з цільовим призначенням - для індивідуального дачного будівництва, кадастровий номер: НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2.

У вказаній ухвалі суду, зазначено, що справжня мирова угода є підставою для реєстрації переходу права власності від ОСОБА_5 до ОСОБА_8 на, у тому числі, ? частку в праві спільної часткової власності на земельну ділянку, площею 0,0978 га, з цільовим призначенням - для індивідуального дачного будівництва, кадастровий номер: НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2.

27 жовтня 2017 року ОСОБА_8 звернулася із заявою до Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради про реєстрацію права власності на земельну ділянку, що розташована АДРЕСА_2, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1.

01 листопада 2017 року державним реєстратором Юридичного департаменту Одеській міської ради винесено рішення №37881802 про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, якою зупинено розгляд заяви ОСОБА_1 від 27.10.2017 року, у зв'язку з відсутністю рішення відповідного суду про визнання рішення Черемушкинського районного суду міста Москви від 24 березня 2017 року.

Рішенням №38808751 від 19.12.2017 року, ОСОБА_1 було відмовлено у державній реєстрації права власності на земельну ділянку, у зв'язку з не усуненням обставин, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 19.01.2018 року по справі №520/14380/17 визнано в Україні ухвалу Черьомушкинського районного суду м. Москви Російської Федерації від 24 березня 2017 року по цивільній справі №2-327/17 «Про затвердження мирової угоди між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_5, згідно якої визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частику земельної ділянки, площею 0,0978 га, з цільовим призначенням: для індивідуального дачного будівництва, з кадастровим номером: НОМЕР_1, розташованої за адресою: АДРЕСА_2.

08.02.2018 року ОСОБА_1 знов звернулась з заявою до Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради про реєстрацію права власності на земельну ділянку, що розташована АДРЕСА_2, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1.

14 лютого 2018 року державним реєстратором Юридичного департаменту Одеській міської ради винесено рішення №39677734 про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, якою зупинено розгляд заяви ОСОБА_1 від 08.02.2018.

У вказаному рішенні зазначено, що при розгляді поданих документів встановлено, що ухвалою Черьомушкинського районного суду м. Москви Російської Федерації від 24 березня 2017 року по цивільній справі №2-327/17 «Про затвердження мирової угоди між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_5, згідно якої визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,0978 га, з цільовим призначенням: для індивідуального дачного будівництва, з кадастровим номером НОМЕР_1, розташованої за адресою: АДРЕСА_2. Зазначена ухвала визнана в Україні ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19.01.2018 року по справі № 520/14380/17.

Проте згідно даних Державного реєстру прав на нерухоме майно об'єкт нерухомого майна - земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_1, (реєстраційний номер об'єкта 101) має адресу: АДРЕСА_2. Зазначені відомості про земельну ділянку тотожні відомостям в Державному земельному кадастрі.

У зв'язку з чим, заявнику - ОСОБА_1 було роз'яснено про необхідність надати документ, що підтверджує відповідність адреси земельної ділянки: АДРЕСА_2, адресі - АДРЕСА_2.

Судом встановлено, що за замовленням ОСОБА_1, Юридичним департаментом Одеської міської ради 05 березня 2018 року видано довідку з адресного реєстру міста Одеси про резервування адреси об'єкта нерухомого майна за №376734/1, згідно з якою зарезервовано наступну адресу об'єкта нерухомого майна - земельна ділянка для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка): АДРЕСА_2.

Надалі 06 березня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до державного реєстратора управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради із заявою про відкликання заяви про державну реєстрацію та їх обтяжень, на підставі якої було прийнято рішення про залишення заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень без розгляду у зв'язку з її відкликанням.

Вказані обставини були особисто підтверджені представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні, у зв'язку з чим у відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягають.

Оскільки в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься вказаний запис №16743092 про реєстрацію за ОСОБА_5 права спільної часткової власності на ? частку земельної ділянки, площею 0,0978 га, з кадастровим номером НОМЕР_1, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, та відсутністю рішення суду з приводу скасування вказаного запису, позивач просить суд скасувати вказаний запис та була вимушена звернутись до суду з вказаним позовом.

Відповідно до ст. 5 вказаного Закону, у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Порядок реєстрації речових прав на нерухоме майно визначений розділом 4-м зазначеного Закону.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а"пункту 2 частини шостої статті 37цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Подання документів у сфері державної реєстрації прав здійснюється за заявами, що передбачено статтею 20 Закону.

Державна реєстрація прав та їх обтяжень здійснюється на підставі заяви та оригіналів документів, які подаються заявником у паперовій чи електронній формі у випадках, передбачених законодавством.

У разі подання заяви у паперовій формі така заява формується, реєструється у базі даних заяв із зазначенням дати та часу реєстрації та скріплюється власним підписом заявника.

Пунктом 11 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 передбачено проведення реєстрації заяв в базі даних заяв в порядку черговості їх надходження.

З урахуванням вищевикладеного вбачається, що позивач зверталась до управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради із заявою про реєстрацію за нею права власності на земельну ділянку: АДРЕСА_2, у тому числі на підставі ухвали Черьомушкинського районного суду м. Москви Російської Федерації від 24 березня 2017 року по цивільній справі №2-327/17, яка визнана в Україні ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19.01.2018 року по справі № 520/14380/17, яка була розглянута державним реєстратором та роз'яснено позивачеві про надання документа, що підтверджує відповідність адреси земельної ділянки: АДРЕСА_2, адресі - АДРЕСА_2.

Однак, позивачем було відкликано подану нею заяву про реєстрацію за нею права власності на вказану земельну ділянку.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не надано до суду доказів, що за наслідком її звернення, відповідачем було винесено рішення про відмову позивачеві у проведенні державної реєстрації права власності у зв'язку з наявним записом №16743092 про реєстрацію за ОСОБА_5 права спільної часткової власності на ? частку земельної ділянки, площею 0,0978 га, з кадастровим номером НОМЕР_1, розташованої за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 статті 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Диспозитивність цивільного судочинства визначена ст. 13 ЦПК України в якій зазначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Як правило, особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Як вбачається з позовної заяви, позивач у даному спорі визначив спосіб захисту свого порушеного права шляхом скасування запису про державну реєстрацію права власності, однак позивачем не надано до суду будь-якого доказу на підтвердження її порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів з боку відповідача, оскільки відповідачем по справі рішення на заяву позивача про реєстрацію права власності не приймалось, у зв'язку з поданням позивачем заяви про відкликання заяви, що є особистим волевиявленням особи, а також не підтверджено, що позивачем було надано усі належні документи для проведення державної реєстрації права власності у відповідності до Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, та відповідачем були допущені порушення при винесенні рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, позивачем не доведено її порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів з боку відповідача, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Щодо позовних вимог про визнання права власності за позивачем на земельну ділянку, площею 0,0978га, кадастровий номер НОМЕР_1, державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, суд приходить до висновку про відмову у задоволені позовних вимог в цій частині з наступних підстав.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, за вказаною нормою права, вимога про визнання права власності може бути пред'явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно роз'яснень у п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

У судовому засіданні встановлено, що на сьогоднішній день позивач є власником вказаної земельної ділянки, однак належним чином не зареєструвала своє право власності, та для здійснення відповідних дій позивачеві було роз'яснено про необхідність надання документа на підтвердження відповідності адреси земельної ділянки: АДРЕСА_2, адресі - АДРЕСА_2, у зв'язку з розбіжністю адреси у наданих позивачем документах та інформацією, яка міститься про вказану земельну ділянку, з вказаним кадастровим номером, у Державному реєстрі прав на нерухоме майно і в Державному земельному кадастрі.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідачем не оспорюється це право власності.

Дослідивши наявні докази у справі і давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 263 ЦПК України, суд дійшов висновку, що право власності на земельну ділянку, площею 0,0978га, кадастровий номер НОМЕР_1, державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, не може бути визнано за позивачем повторно, оскільки воно не оспорюється.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, суд, розглядаючи позов у межах заявлених вимог, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, приходить до висновку, що позов задовленню не підлягає, оскільки не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову, витрати по сплаті судового збору позивачеві у відповідності до ст. 141 ЦПК України не відшкодовуються.

При вищевикладених обставинах та керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 352, 354, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: 65016, АДРЕСА_2) до Юридичного департаменту Одеської міської ради (місцезнаходження: 65004, м. Одеса, пл. Думська, 1), третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_1), про скасування записів про право власності та визнання права власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складений - 23 квітня 2018 року.

Головуючий Калініченко Л. В.