справа № 208/998/17
№ провадження 2/208/312/18
РІШЕННЯ

Іменем України

25 квітня 2018 р. м. Кам'янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:

Головуючого, судді Івченко Т.П.,

При секретарі Стомаченко О.В.,

За участі:

Позивачки ОСОБА_1,

Представника позивачки ОСОБА_2,

Відповідача ОСОБА_3,

Представника відповідача ОСОБА_4,

Розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Камянське Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 «про стягнення аліментів на утримання дитини», суд

встановив:

ОСОБА_1 звернулася із позовом до ОСОБА_3 «про стягнення аліментів на утримання дитини».

В обґрунтування уточнених позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_3

Від подружніх відносин з відповідачем ОСОБА_3 має спільну дитину - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з позивачкою.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 не надає матеріальної допомоги на утримання дитини: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, просить стягнути з ОСОБА_3 аліменти на її користь на утримання дитини: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі у розмірі 6000 грн., але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до її повноліття.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов повністю.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позов визнали частково, не заперечували проти стягнення аліментів на користь позивачки на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн., щомісячно, до її повноліття, в іншій частині позову просили відмовити. Зазначили, що позовні вимоги в частині розміру аліментів на неповнолітню дитину в розмірі 6000 грн. на місяць жодним чином не обгрунтовані, оскільки позивач як фізична особа за період з 01.10.2016 року по 31.03.2017 року не отримував, при цьому відповідач не ухиляється від обовязку утримання дитини, сплачував до грудня 2016 року аліменти у розмірі 1000 грн. щомісячно, вказаний розмір більший ніж встановлений законом обовязковий мінімум на утримання дитини відповідного віку, що стягується з одного з батьків.

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вислухав сторони, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено, сторони перебувають у шлюбі з 09.08.2011 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ровенського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 143 (а.с.11).

Сторони мають дитину: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ровенського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 132 (а. с. 3).

Позивачка ОСОБА_1 і неповнолітня дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є внутрішньо переміщеними особами, що підтверджується, відповідно, довідками № НОМЕР_1 від 25.10.2016 року (а. с. 5) та № НОМЕР_2 від 25.10.2016 року (а. с. 4) про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відповідач ОСОБА_3 також є переміщеною особою, що підтверджується довідкою № НОМЕР_3 від 08.05.2015 року (а. с. 40).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

- стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

- стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

- наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

- наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

- доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

- інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому ч. 2 ст. 182 СК України встановлює, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до положень ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Позивачкою суду доказів, які б обґрунтовували наявність у відповідача можливості сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 6000 грн. на місяць не надані.

Згідно до довідки, виданої Камянською обєднаною Державною податковою інспекцією ГУ ДФС у Дніпропетровській області, ОСОБА_3 за період з 01.10.2016 року по 31.03.2017 року доходи як фізична особа не отримував (а. с. 41), згідно до довідки, виданої вказаною Інспекцією, доходів за період з 01.01.2017 року по 30.06.2017 року ОСОБА_3 як фізична особа-підприємець також не отримував; вказана обставина підтверджується і копіями податкових декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2016 рік та за 2017 рік (а. с. 97, 98).

З урахуванням вищезазначеного, судом підстав для задоволення позову в повному обсязі не вбачається.

Проте, з урахуванням положень ст. 182 СК України, для правильного вирішення справи, суд приймає до уваги наступні обставини: статус позивачки як внутрішньо переміщеної особи, її перебування на обліку як безробітної у Камянському міському центрі зайнятості, що підтверджується довідкою № 2452 від 21.11.2017 року та отримання за період з вересня по жовтень 2017 року доходу в загальній сумі 652,80 грн. (а. с. 170), який обєктивно не може забезпечити мінімальні потреби особи з неповнолітнім утриманцем, так само, як і доход ОСОБА_1 від адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, який на період з 30.11.2016 року по 29.01.2017 року по 29.01.2017 року склав 1326 грн., з 30.01.2017 року по 29.03.2017 року 1105 грн., з 30.03.2017 року по 29.11.2017 року 840 грн.; стан здоровя дитини, який, як і зазначає в своїх запереченнях представник відповідача, не є критично незадовільним, проте потребує певної уваги та витрат.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України).

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що малолітня дитина проживає разом з матір'ю, перебуває на її утриманні, тоді як, відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох своїх батьків.

В даному випадку позивач та відповідач є особами працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду не надано.

Як роз'яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що малолітня дитина проживає разом з матір'ю, перебуває на її утриманні, тоді як, відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох своїх батьків.

В даному випадку позивач та відповідач є особами працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду не надано.

Як роз'яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік», прожитковий мінімум для дитини від 6 до 18 років становить 1860 грн.

З урахуванням того, що неповнолітня дитина проживає разом з позивачкою, що, очевидно, спричинює додаткові витрати на її утримання та забезпечення гармонійного розвитку та матеріальне становище ОСОБА_1, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі прожиткового мінімуму для дитини від 6 до 18 років у розмірі 1860 грн., щомісячно, відмовивши у встановленні розміру аліментів не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, з відповідача в дохід держави має бути стягнуто судовий збір в розмірі 640,80 грн.

Керуючись вимогами ст.ст. керуючись ст. 180, 182, 184, 191 СК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 81, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 354, 355, 430 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 «про стягнення аліментів на утримання дитини», - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_4, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 5, мешкаючого за адресою: Дніпропетровська обл., м. Верхньодніпровськ, вул. Литвинова, 29, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_5, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 15, мешкаючої за дресою: Дніпропетровська область, м. Камянське, вул. Спортивна, 35 - 22, аліменти на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 1860 (одна тисяча вісімсот шістдесят) гривень 00 копійок, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення аліментів з ОСОБА_3, проводити щомісяця, починаючи з 22.02.2017 року.

В силу ст. 430 ЦПК України рішення по справі в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_4, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 5, мешкаючого за адресою: Дніпропетровська обл., м. Верхньодніпровськ, вул. Литвинова, 29, на користь держави в оплату судового збору:

640 (шістсот сорок) гривень 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручена у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно до 15.5) Перехідних положень ЦПК України, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

15.8) оприлюднення інформації щодо справи, визначеної цією редакцією Кодексу, на офіційному веб-порталі судової влади України здійснюється в порядку, визначеному Положенням про автоматизовану систему документообігу суду.

Суддя Івченко Т. П.