Постанова

Іменем України

02 травня 2018 року

м. Київ

справа № 539/1983/17

провадження № 61- 7111св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя - доповідач),

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Лубнитеплоенерго»,

представник позивача - ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргуобласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» на рішення апеляційного суду Полтавської області від 14 грудня 2017 року у складі суддів: Кривчун Т. О., Дряниці Ю.В., Пилипчук Л. І.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Лубнитеплоенерго» (далі - ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго», комунальне підприємство, обслуговуюче підприємство) звернулося до суду з позовом, вимоги якого уточнило в процесі розгляду справи та просило стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованість за опалення місць загального користування у будинку за період з жовтня 2014 року по квітень 2017 року в розмірі 1 616,33 грн.

Позов мотивовано тим, що відповідачі зареєстровані та є власниками квартири АДРЕСА_1 Полтавської області. У даному будинку діє внутрішньобудинкова система централізованого опалення. ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» є виконавцем послуг з централізованого опалення до вказаного багатоквартирного будинку.

За зверненням мешканців будинку 26 серпня 2003 року ВАТ «Лубнигаз» надало технічні умови на газифікацію квартири відповідачів, а ВАТ «Лубнижитлобуд»

12 листопада 2003 року погоджено відключення квартири від системи центрального опалення будинку. 13 листопада 2003 року представниками сторін складено акт про переведення квартири відповідачів під індивідуальне опалення.

На підставі акту обстеження 21 листопада 2012 року виконано розрахунки кількості теплової енергії на опалення місць загального користування відносно квартири відповідачів, згідно яких, починаючи з грудня 2012 року проводиться нарахування плати за опалення місць загального користування. Плата нарахована тільки за опалювальний період відповідно до чинних тарифів на теплову енергію.

Між сторонами відсутній письмовий договір про надання послуг з опалення місць загального користування, проте позивачем такі послуги надаються, а відповідачі ними користуються, від них не відмовляються і тому зобов'язані проводити їх оплату.

У зв'язку з несплатою опалення місць загального користування будинку по кожному місяцю опалювальних періодів з жовтня 2014 року по квітень 2017 року у відповідачів виникла заборгованість в сумі 1 616,33 грн. На вимоги позивача проводити оплату спожитої теплової енергії відповідачі не реагують, заборгованість не погашають.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16 листопада 2017 року позов задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» солідарно заборгованість за опалення місць загального користування будинку за період з жовтня 2014 року по квітень

2017 року в розмірі 1 616,33 грн. Стягнуто з відповідачів на користь ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» 266,66 грн судового збору.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь позивача 266,66 грн судового збору.

Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь позивача 266,66 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що згідно проектної документації на період будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 Полтавської області в стіни фасаду утепленню не підлягали, а тому не встановлено підстав для звільнення відповідачів від плати за опалення місць загального користування на підставі пункту 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (далі - Правила).

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 14 грудня 2017 року апеляційні скарги відповідачів задоволено. Рішення суду першої інстанції скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що оскільки балансоутримувачем та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку по АДРЕСА_1 здійснено не було, то на відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4 не може бути покладено обов'язку зі сплати заборгованості за надані послуги з централізованого опалення місць загального користування у визначеному розмірі.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2018 року, ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що для споживачів послуг з централізованого опалення квартири кількість спожитої теплової енергії для її оплати, визначається згідно пункту 12 Правил, а для споживачів, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, кількість теплової енергії спожитої на опалення місць загального користування для її оплати, визначається згідно пунктів 2.1.-2.2. Методики. При цьому, вирішальним фактором якісних та кількісних характеристик послуг є нормативна/розрахункова температура у приміщеннях квартири/МЗК будинку (сходова клітка тощо).

Касаційна скарга містить посилання на те, що суд апеляційної інстанції помилково виходив із того, що відповідачі зобов'язані здійснювати оплату послуг з централізованого опалення місць загального користування будинку лише за наявності законних підстав, передбачених пунктом 12 Правил, який визначає порядок обліку теплової енергії для її оплати споживачами послуг з централізованого опалення квартири.

Крім того, апеляційний суд не звернув уваги на те, що в багатоквартирному будинку де мешкають відповідачі, встановлено загальнобудинковий вузол обліку теплової енергії, а не окремий прилад обліку теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування як передбачено підпунктом 2.1.1. Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, що затверджена наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року.

У матеріалах справи відсутні докази звернень відповідачів з приводу ненадання або надання неякісних послуг з опалення будинку у період, за який стягується заборгованість з їх оплати.

У відзивах на касаційну скаргу, відповідачі не погодились з доводами касаційної скарги, посилались на законність і обґрунтованість ухваленого судом апеляційної інстанції рішення.

Відзиви мотивовані тим, що власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем не здійснювалось заходів з утеплення місць загального користування будинку, тому відповідно до абзацу 2 частини 12 Правил, споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку.

Висновок суду першої інстанції, що не підписання договору про надання житлово-комунальних послуг не є підставою для не оплати за фактично надані послуги є хибним, оскільки сторонами не було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, та позивач фактично своєю бездіяльністю відмовився від підписання такого договору.

Доводи відзивів зводяться до того, що касаційна скарга ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» підлягає відхиленню, а рішення апеляційного суду - зашенню без змін.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд установив, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 є власниками квартири АДРЕСА_1 Полтавської області. У вказаному будинку діє система централізованого опалення, послуги з постачання яких надає ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго».

12 листопада 2003 року погоджено відключення квартири від системи централізованого опалення будинку.

13 листопада 2003 року представниками сторін складено акт про переведення квартири відповідачів під індивідуальне опалення.

23 травня 2012 року складено акт обстеження місць загального користування житлового будинку по АДРЕСА_1 Полтавської області, за підписами контролера ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» та начальника «Лубнижитлобуд», яким встановлено в під'їзді будинку, в якому знаходиться квартира відповідачів, відсутність опалювальних приладів, технічна характеристика, довжина і діаметр розподільчих трубопроводів у підвалі.

На підставі вказаного акту обстеження, 21 листопада 2012 року виконано розрахунки кількості теплової енергії на опалення місць загального користування відносно квартири відповідачів, згідно яких, починаючи з грудня 2012 року проводиться нарахування плати за опалення місць загального користування.

Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», Правилами та Правилами користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

За правилами підпункту 5 пункту 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені законом або договором.

Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, передбачено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з пунктом 5 частини третьої 3 статті 20, пунктом 1 частини другої статті 21 Закон України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов'язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг, тоді як на споживача покладається обов'язок своєчасно оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

Відповідно до пункту 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Загальними умовами виконання зобов'язання, що встановлені статтею 526 ЦК України, передбачено, що зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 28 Правил споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 № 359 затверджено Методику розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, якою встановлено порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування (далі - МЗК) у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами (пункт 1.2 Методики).

Відповідно до пункту 12 Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі квартири за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку.

Підпунктом 2.1.1. пункту 2.1. Методики встановлено можливість визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування за показами приладу обліку, лише у разі якщо системою будинкового обліку передбачено окремий прилад обліку теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування; у інших випадках - визначення кількості теплової енергії проводиться розрахунковим способом, за формулами, зазначеними у пунктах 2.1.-2.2. Методики.

З наведеного вбачається, що для споживачів послуг з централізованого опалення квартири кількість спожитої теплової енергії для її оплати, визначається згідно пункту 12 Правил; а для споживачів, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, кількість теплової енергії спожитої на опалення місць загального користування для її оплати, визначається згідно пунктів 2.1.-2.2. Методики.

У справі, яка переглядається судами встановлено, що квартира відповідачів № АДРЕСА_1, в якому діє система централізованого опалення та змонтовано теплообчислювач. При цьому, квартиру відповідачів відключено від системи центрального опалення будинку та переведено на індивідуальне опалення.

У вказаному багатоквартирному будинку, встановлено загальнобудинковий вузол обліку теплової енергії, а не окремий прилад обліку теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування як передбачено підпунктом 2.1.1. Методики.

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено, що розрахунки, надані відповідачем, проведені із застосуванням формули, передбаченої пунктом 2.1 Методики, з яких убачається, що в результаті втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення, що припадають на квартиру відповідачів сума заборгованості нарахувань за послуги з опалення місць загального користування за період з жовтня 2014 року по квітень 2017 року становить 1 616,33 грн. При цьому належних та допустимих доказів на спростування вказаних розрахунків відповідачами не надано.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно виходив з того, що отримуючи комунальні послуги, відповідачі зобов'язані вносити за них плату та зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Апеляційний суд дійшов хибного висновку, що оскільки власником або балансоутримувачем будинку не вживалося заходів з утеплення місць загального користування у будинку за адресою АДРЕСА_1, то відповідачі, в силу пункту 12 Правил звільняються від оплати наданих послуг постачання.

Вказані висновки не узгоджуються із змістом вищевказаних норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та із встановленими судом першої інстанції обставинами, зокрема, що квартиру відповідачів відключено від системи центрального опалення та переведено на індивідуальне опалення, у багатоквартирному будинку встановлено загально будинковий вузол обліку теплової енергії та відсутній окремий прилад обліку теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування.

На підставі довідки ОСББ «Ювілейний 18-А» від 26 вересня 2017 року судом першої інстанції встановлено, що стіни фасаду житлового будинку за адресою АДРЕСА_1, згідно проектної документації на період будівництва будинку, утепленню не підлягають.

Обставина щодо непроведення утеплення відповідачем місць загального користування після здачі будинку в експлуатацію не є безумовною підставою для звільнення відповідачів, квартиру яких у багатоквартирному будинку переведено на індивідуальне опалення, від плати за надані та спожиті послуги опалення місць загального користування відповідно до пункту 12 Правил, з урахуванням відсутності підстав вважати здійснення таких робіт у відповідних приміщеннях обов'язковими і необхідними, а також тих обставин, що відповідачі не зверталися до обслуговуючого підприємства з відповідними зверненнями щодо неналежної якості наданих послуг теплопостачання місць загального користування в будинку та від центрального опалення їх квартиру відключено.

Суд апеляційної інстанції, наведеного вище не врахував та неправильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для покладення на відповідачів обов'язку з оплати наданих та фактично спожитих послуг теплопостачання місць загального користування в будинку, у якому вони проживають, та помилково скасував правильне по суті рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами касаційної скарги позивача щодо неправильності застосування апеляційним судом норм матеріального права та наявності у зв'язку з цим підстав, визначених статтею 413 ЦПК України для скасування ухваленого ним рішення із залишенням в силі правильного по суті рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 14 грудня 2017 року скасувати, рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області

від 16 листопада 2017 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська