ЗОЛОЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №622/772/14-ц
Провадження №2/622/18/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2018 року смт. Золочів

Золочівський районний суд Харківської області у складі:

судді Кочнєва О.В.,

за участі секретаря Попової В.М.,

представника позивача за довіреністю ОСОБА_1,

представника відповідача за довіреністю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у загальному позовному провадженні позовну заяву приватного сільськогосподарського підприємства «Граніт» до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (організаційно-правова форма станом на день постановлення ухвали) відділ Держгеокадастру у Золочівському районі головного управління Держгеокадастру у Харківській області, про усунення перешкод в користуванні майном та про зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

18.06.2014 року позивач первинно звернувся до суду із позовною заявою, в якій після уточнення позовних вимог 24.09.2014 року (т.1, а.с.29-30) з урахуванням заяви про виправлення прізвища відповідача (т.1, а.с.44-45) просив суд:

- усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 4,7860 га з кадастровим номером :02:002:0605 та площею 4,8338 га з кадастровим номером :02:002:0604, що знаходяться на території Писарівської сільської ради Золочівського району Харківської області шляхом зобов`язання відповідача припинити не законне вторгнення, припинити сільськогосподарські роботи, зокрема обробку землі та збір врожаю на вказаних земельних ділянках;

- заборони відповідачу доступ на територію вказаних земельних ділянок.

В обґрунтування позову було зазначено, що вказаний спосіб захисту прав позивача відповідає діючому законодавству, є єдиним способом зупинити дії відповідача щодо належних на праві оренди позивачу майнових прав на земельні ділянки, оскільки працівниками правоохоронних органів жодних дій відносно відповідача зроблено не було, до того ж задоволення позову убезпечить права позивача на майбутнє щодо користування спірними земельними ділянками.

Не погодившись із вказаною позовною заявою відповідач по справі подав відзив 24.03.2016 року, в якому просив суд повністю відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки факт порушення прав користування земельною ділянкою з його боку у 2014 та 2015 роках не зафіксовано належним чином, а саме станом на час виникнення спірної ситуації фахівцями державної інспекції сільського господарства у Харківській області, а інші наявні в матеріалах дані таких доказів не містять, в той час як слова представника позивача по справі жодними доказами не підтверджуються (т.1, а.с.166-168).

Ухвалою суду від 03.10.2014 року про забезпечення позову (т.1, а.с.40-41) з урахуванням ухвали суду від 05.11.2014 року про відмову у виправленні описки в ухвалі суду від 03.10.2014 оку (т.1, а.с.51) забезпечено позов, однак через помилку у прізвищі відповідача, вказана ухвала не може бути виконання. 29.04.2015 року по справі постановлено заочне рішення (т.1, а.с.93-96), яке було скасовано на підставі заяви відповідача (т.1, а.с.101-102), ухвалою суду від 19.02.2016 року (т.1, а.с.157-158) та справу знов призначено до розгляду. Протокольною ухвалою суду із занесенням до журналу судового засідання задоволено заяву представника позивача (т.3, а.с.16-17), про виклик у судове засідання 10 свідків (т.3, а.с.19-21), 4 з яких були допитані (т.3, а.с.23-26). На підставі заяви представника позивача від 14.03.2018 року список свідків, які сторона позивача бажала викликати у судове засідання був скорочений до 3 осіб (т.3, а.с.119), та протокольною ухвалою суду від 14.03.2018 року вказане клопотання представника позивача в редакції від 14.03.2018 року було задоволено (т.3, а.с.120-122).

Ухвалою суду від 12.02.2018 року справа була прийнята судом до свого провадження (т.3, а.с.107).

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити відповідно до первинно заявлених позовних вимог, вважаючи, що усунення перешкод можливо не тільки для реально існуючих на даний час перешкод, а і як захист прав позивача наперед.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечила, зазначаючи, що суду не були надані належні та допустимі докази обробки землі, яка належить на праві користування позивачу, при цьому будучи зареєстрованою на праві власності за відповідачем, якими є виключно акти державної інспекції сільського господарства, і які позивач суду не надав. При цьому вказаний представник відповідача зазначив, що вимоги позивача не ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Представник відділу у Золочівському районі головного управління держгеокадастру у Харківській області у судове засідання не прибув, до суду 23.02.2018 року від ГУ Держгеокадастру у Харківській області за вих. №9-20-14.2-1527/0/19-16 (т.3, а.с.115-116) надійшла заява, що третя особа по справі не є юридичною особою, а тому не може приймати участь у справі як окрема юридична особа, у звязку з чим суду було рекомендовано змінити вказану третю особу на ГУ Держгеокадастру у Харківській області. У судовому засіданні 14.03.2018 року ані представник позивача, ані представник відповідача вказане клопотання не підтримали, вважаючи, що справа повинна бути завершена у тому складі, у якому вона починалася слухатися, у звязку з чим суд, враховуючи, що саме існуюча третя особа 03.10.2014 року подавала заперечення на позовну заяву (т.1, а.с.36-37), залишив субєктний склад учасників справи не змінним, що не перешкоджає ГУ Держгеокадастру, отримавши вказане рішення через третю особу оскаржити його в апеляційному порядку (у разі бажання).

Свідок ОСОБА_4, яка є дружиною директора позивача ОСОБА_5 у судовому засіданні 20.04.2018 року повідомила суд, що 2014 року навесні відповідач самовільно захопив належну на правах оренди позивачу земельну ділянку та засіяв там свій врожай, який зібрав самостійно у 2014 році та повторно зробив це у 2015 році, після чого більше спірними земельними ділянками (у 2016, 2017 та 2018 роках) не користувався. Вказаний факт був зафіксований у 2014 році працівниками на той час міліції, що відображено у відповідних матеріалах, як долучалися до справи, а тому факт порушення прав позивача вважала доведеним та таким, що підлягає реагуванню з боку суду на дії відповідача (т.3, а.с.130).

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у судовому засіданні 20.04.2018 року повідомили суд, що їм про події 2014 року, а тим більше 2015 року нічого не відомо, вони є заступником директора та головним агроном ПСП «Патріот», де відповідач по справі є директором, і саме який укладає відповідні договори оренди з фізичними особами, вказує об`єм роботи та визначає, куди саме виробничі потужності ПСП «Патріот» у відповідний сільськогосподарський рік повинні бути направлені. По спірний період 2014 року детально нічого повідомити не змогли, пославшись на те, що вказані обставини не памятають, факт перебування на земельних ділянках, які належать на праві оренди позивачу не заперечили, однак більше нічого детально не пояснили. На запитання представника позивача у звязку з чим вони надали суду відмінні від раніше поданих пояснень в іншому складі суду (т.3, а.с.25,26) нічого сказати не змогли, пославшись, що їх покази відповідають дійсності. При цьому вказані свідки розповіли, що за характером їх роботи вони чітко визначають, які земельні ділянки на полях належать до їх сфери діяльності, а які відносять до інших сільськогосподарських виробників та повідомили суду після питання представника позивача, що їм добре відомий обєм землі, які вони у відповідному сільськогосподарському році повинні обробляти.

Вислухавши представників сторін та свідків, суд приходить до висновку, що за першою позовною вимогою провадження по справі слід закрити у звязку з відсутність предмета позову станом на час розгляду справи по суті, а за другою вимогою (не допуск відповідача на належну земельну ділянку) у задоволенні позовних вимог повинно бути відмовлено. При цьому оскільки одна з вимог відноситься до частини, за якою повинно бути постановлено рішення суду, а за іншою ухвала суду, то усі вимоги розглядаються саме у судовому рішенні як остаточній формі вирішення спору по справі.

Судом встановлено та не оспорювалося сторонами, що конфліктна ситуація виникла у 2014 році, після чого на думку представника позивача та свідка ОСОБА_4 вона повторилася у 2015 році, а на думку представника відповідача та свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6 завершилася залишенням сторін у статусі-кво у 2014 році. Після чого у 2016, 2017 та у 2018 році відповідач жодних дій щодо спірних земельних ділянок не поводив, що враховуючи вимоги позивача про усунення перешкод шляхом зобов`язання відповідача припинити не законне вторгнення, припинити сільськогосподарські роботи, зокрема обробку землі та збір врожаю на вказаних земельних ділянках на даний час не може бути виконаним, оскільки відсутній предмет спору з даної вимоги.

Суд не приймає до уваги пояснення представника позивача, що усунення перешкод можливе наперед шляхом дій зазначених у прохальній частині позовної заяви, оскільки вказана думка є особистою думкою представника позивача та відповідає вимогам діючого цивільного кодексу, відповідно до якого усунення перешкод стосується виключно щодо фактів, які реально існують станом на час розгляду позову, які створюють особі, такі не зручності, які б вона не мала при звичайному користуванні своїми правами. Жодних очікуваних незручностей у майбутньому усунення не перешкод не передбачає, а тому вимоги позовної заяви в цій частині не мають під собою предмету позову.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.255 провадження підлягає закриттю у звязку з відсутністю предмета позову станом на час розгляду справи по суті.

При цьому суд відкидає посилання представника відповідача та свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на той факт, що захоплення спірних земельних ділянок у 2014 році не відбулося, оскільки відповідач з використанням техніки ПСП «Патріот» дійсно посіяв та зібрав врожай на належній йому земельній ділянці, яка знаходилася у той час в оренді позивача, доказом чого повинні бути відключено довідки інспекції сільського господарства про вказані дії, оскільки в матеріалах справи є власноручно написана відповідачем заява (т.3, а.с.58-59), в якій відповідач чи то від незнання законів, чи від їх особистого сприйняття зазначив, що він у 2014 році спірні земельні ділянки обробляв, оскільки він є власником вказаних земельних ділянок за заповітом після смерті ОСОБА_8, що в комплексі з іншими матеріалами з матеріалів, зібраних працівниками поліції за кримінальним провадженням за ст.356 КК України по факту (т.3, а.с.51-57, 60-75), надає суду можливість вказаний факт встановити, у звязку з чим покази свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суд оцінює критично, надаючи їм відповідну правову оцінку.

В той же час жодних, хоча б побічних доказів, обробки відповідачем особисто або за допомогою техніки підпорядкованого йому ПСП «Патріот» у 2015 році суду надано не було, окрім слів представника позивача та свідка ОСОБА_4, до показів яких суд відноситься критично, оскільки окрім слів будь-яких доказів діяльності відповідача на спірній земельній ділянці у 2015 році суду надано не було.

Щодо другої вимоги позивача, то тут суд приходить до висновку, що в цій частині позивачу у задоволенні його позову слід відмовити, оскільки відповідач на підставі заповіту від 07.05.2013 року є спадкоємцем прав на спірні земельні ділянки площею 4,7860 га з кадастровим номером :02:002:0605 та площею 4,8338 га з кадастровим номером :02:002:0604 після смерті ОСОБА_8, який помер 24.07.2013 року (т.1, а.с.13). Вказаний заповіт фактично скасував раніше написані померлим ОСОБА_8 від 30.05.2012 року та від 29.10.2012 року заповіти на спірні земельні ділянки на ім`я свідка по справі ОСОБА_4, тобто за загальним правилом кожен наступний заповіт скасовує попередній повністю або частково відповідно до даних, які в ньому містяться.

При цьому сторони у судовому засіданні 20.04.2018 року не заперечували наявність станом на теперішній час двох рішень (перша та апеляційна інстанція) за позовом свідка ОСОБА_4 до відповідача ОСОБА_3 про визнання вказаних заповітів недійсними, якими у задоволенні вимог позивача ОСОБА_4 було відмолено та підтвердили факт подання та прийняття вже касаційним цивільним судом Верховного суду касаційної скарги ОСОБА_4 на вказані судові рішення, однак самі рішення обидві сторони суду не надали, а тому суд зазначені обставини не встановлює, та діє за загальним правилом, що власником є той спадкоємець, на чи є ім`я був складений останній за часом заповіт та на чиє ім`я було відовідне свідоцтво про право на спадщину за заповітом. В даній справі такою особою є відповідач по справі ОСОБА_3

В той же час заборонити власнику доступ до своєї власності, навіть, якщо вона перебуває в оренді, виходить за межі обмежень, які можуть встановлюватися для власника, у звязку з чим в цій частині вимоги позивача є необгрунтованими та такими, що порушують права власника майна на володіння таким майном.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Таким чином в даній справі щодо спірних земельних ділянок станом на час розгляду справи власником є відповідач по справі, в той же час він спірними земельними ділянками як спадкоємець ОСОБА_8 розпоряджатися не має права, оскільки вони на 25 років з 2011 року та 2012 року відповідно знаходяться в оренді позивача, який має право на користування ними зі сплатою орендної плати у відповідності до договору та закону відповідачу, без права ОСОБА_3 самостійно обробляти вказану земельну ділянку.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 264, 265, 268, 272, ч.3 ст.274, п.15.5 ч.1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Провадження за позовними вимогами приватного сільськогосподарського товариства «Граніт» () про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 4,7860 га з кадастровим номером :02:002:0605 та площею 4,8338 га з кадастровим номером :02:002:0604, що знаходяться на території Писарівської сільської ради Золочівського району Харківської області шляхом зобов`язання ОСОБА_3 припинити не законне вторгнення, припинити сільськогосподарські роботи, зокрема обробку землі та збір врожаю на вказаних земельних ділянках закрити у звязку з відсутністю предмета позову.

У задоволенні позовних вимог приватного сільськогосподарського товариства «Граніт» () до ОСОБА_3 до заборону доступу до земельних ділянок площею 4,7860 га з кадастровим номером :02:002:0605 та площею 4,8338 га з кадастровим номером :02:002:0604, що знаходяться на території Писарівської сільської ради Золочівського району Харківської області відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Золочівський районний суд Харківської області шляхом подання у тридцятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які не приймали участь у судовому засіданні та яким повний текст судового рішення не був вручений у день його проголошення мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на протязі тридцяти днів з дня вручення їм повного тексту рішення суду.

Суддя Золочівського районного суду Харківської області: ОСОБА_9.