Постанова

Іменем України

4 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 754/203/15-ц

провадження № 61-2656 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представники відповідача: Тузова ВладиславаОлександрівна, Кобзар Юлія Богданівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 8 вересня 2017 року у складі судді Таран Н. Г. та рішення Апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року у складі суддів: Заришняк Г. М., Андрієнко А. М., Мараєвої Н. Є.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживача, стягнення коштів за договором банківського вкладу.

Позовна заява мотивована тим, що 14 березня 2013 року між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» за місцезнаходженням Кримського регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк» укладений договір про банківський строковий депозитний вклад «Стандарт на 12 міс.», відповідно до умов якого ОСОБА_4 передала, а банк прийняв на депозитний рахунок 30 000 дол. США строком на 365 днів. 15 березня 2014 року позивач зверталась до банку на території Автономної Республіки Крим з вимогою про виплату вкладу, проте банк зобов'язання щодо повернення депозитних коштів та процентів не виконав. Протягом серпня - жовтня 2014 року ОСОБА_4 зверталась до відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» у м. Запоріжжі, проте банк кошти не повернув.

З урахуванням поданих уточнень позовних вимог представник позивача просив стягнути з банку на користь ОСОБА_4 депозитний вклад у сумі 30 000 дол. США, 3 % річних у сумі 2 532,33 дол. США у гривневому еквіваленті за курсом Національного Банку України на день постановлення рішення у справі та компенсацію витрат на правову допомогу у сумі 22 958,41 грн.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 8 вересня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 депозитний вклад за договором від 14 березня 2013 року у сумі 30 000 дол. США, 3 % річних у сумі 65 840,58 грн та компенсацію витрат на правову допомогу у сумі 22 958,41 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що існування між сторонами договірних відносин банківського вкладу підтверджується наявними у справі оригіналом договору № SAMDM99642 «Стандарт на 12 міс.» від 14 березня 2013 року та оригіналом квитанції про внесення коштів. Після закінчення строку депозитного вкладу банк у добровільному порядку кошти не повернув. Також суд виходив з того, що припинення діяльності відокремлених підрозділів банку не є підставою для невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань. Крім того, стороною договору є не відокремлений структурний підрозділ, а ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа, що має нести повну відповідальність за виконання взятих на себе зобов'язань.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції змінено. Зменшено розмір стягнутої з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 компенсації витрат на правову допомогу з 22 958,41 грн до 17 958,41 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що у справі відсутні докази на підтвердження витрат часу на проїзд до суду ОСОБА_5, крім того, не підтверджено участі представника позивача у судових засіданнях 17 травня, 17 червня та 27 липня 2015 року на загальний обсяг часу 10 год. 20 хв., що з розрахунку 40 % мінімальної заробітної плати за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, становить 5 000 грн. У частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу та 3 % річних суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції у цій частині є законним та обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права.

У січні 2018 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ПАТ КБ «ПриватБанк» подало касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_4 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що під час нового розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції не враховано висновків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в ухвалі у цій справі від 21 грудня 2016 року, не перевірено наявність або відсутність на договорі банківського вкладу відбитка печатки банка. ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що підписана касиром квитанція про внесення готівкових коштів у платіжну систему не містить необхідних реквізитів, не засвідчена печаткою банка, а електронний підпис касира не відповідає вимогам щодо формату, комбінації цифр та літер у тексті квитанції. Також посилається на невідповідність судових рішень правовим висновкам, викладеним Верховним Судом України у постановах від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118 цс 14, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1286 цс 16, від 6 липня 2016 року у справі № 6 -127 цс 16. Ухвалюючи рішення про стягнення з банку 3 % річних суди не врахували, що позивач не зверталася до банку з заявою про розірвання договору банківського вкладу, а довідка автономної некомерційної організації «Фонд захисту вкладників» беззаперечно не свідчить про те, що ОСОБА_4 не отримувала депозитного вкладу, що виключає складові цивільно-правової відповідальності банку. Крім того, ПАТ КБ «ПриватБанк» вважає, що вимоги про компенсацію витрат на правову допомогу задоволені судом без урахування їх співмірності та перевірки детального опису робіт (надання послуг).

У лютому 2018 року ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 подав відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити судові рішення без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Відзив на касаційну скаргу мотивований тим, що недотримання відповідачем вимог законодавства щодо оформлення договору банківського вкладу та квитанції про прийняття коштів не є підставою для відмови у поверненні вкладу. Крім того, відповідач не оспорює факту укладення договору банківського вкладу та внесення до каси банку грошових коштів. Також зазначає, що позивач направляв на адресу банку заяву про розірвання договору банківського вкладу та повернення коштів, яка 19 травня 2014 року отримана ПАТ КБ «ПриватБанк». З цього моменту вважає, що банк прострочив виконання грошового зобов'язання та є підстави для нарахування 3 % річних.

Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад) (частина перша статті 1060 ЦК України).

Суд встановив, що 14 березня 2013 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладений договір № SAMDN99642 на вклад «Стандарт на 12 міс.» (далі - договір банківського вкладу) на суму 30 000 дол. США під 9,75 % річних на строк до 14 березня 2014 року.

Згідно з квитанцією від 14 березня 2013 року ОСОБА_4 внесла в касу банку 30 000 дол. США.

25 квітня 2014 року позивач звернулась до відповідача з письмовою вимогою про повернення вкладів та виплату процентів.

Статтею 1059 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

На підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_4 надала до суду оригінал договору від 14 березня 2013 року № SAMDN99642 на бланку № 373963020 з факсимільними підписами голови правління банку Дубілета А. В. та квитанцію від цього ж числа про внесення коштів.

Таким чином, факт укладення договору на внесення позивачем коштів підтверджується належними доказами.

ПАТ КБ «ПриватБанк» не заперечує, що грошові кошти за договором банківського вкладу ОСОБА_4 не повернуті.

За таких обставин суди дійшли правильного висновку про необхідність задоволення позовних вимог щодо стягнення коштів за договором банківського вкладу та 3 % річних.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не врахували висновки суду касаційної інстанції щодо необхідності перевірки договору банківського вкладу на предмет наявності або відсутності відбитка печатки банка, є безпідставним, оскільки в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року суд касаційної інстанції мотивував скасування рішень судів попередніх інстанції відсутністю у справі оригіналів договору банківського вкладу та квитанції про внесення грошових коштів та їх не дослідження судом.

Під час нового розгляду суд долучив у справу оригінал договору банківського вкладу та оригінал квитанції про внесення грошових коштів. Достовірність зазначених письмових доказів відповідач не спростував, не довів, що фізичний підпис касира у квитанції про внесення грошових коштів виконаний не працівником банку, та не надав належних доказів того, що електронний цифровий підпис не відповідає алгоритму шифрування (криптографії), що використовує банк у своїй діяльності.

За таких обставин не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про те, що позивач не підтвердила внесення депозитного вкладу на відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк» рахунок.

Доводи касаційної скарги про те, що у справі відсутні беззаперечні докази того, що позивач не отримувала у інший спосіб суму вкладу, є неприйнятними, оскільки не спростовують невиконання ПАТ КБ «ПриватБанк» як виконавцем договору банківського вкладу своїх зобов'язань щодо повернення грошових коштів ОСОБА_4 як споживачу фінансових послуг. Крім того, діяльність автономної некомерційної організації «Фонд захисту вкладників» на тимчасово окупованій території України (в Автономній Республіці Крим) виходить за межі правового регулювання законів України.

Посилання у касаційній скарзі на постанови Верховного Суду України у цивільних справах, є безпідставними, оскільки зазначені правові висновки суду касаційної інстанції стосуються інших фактичних обставин.

Доводи касаційної скарги щодо неспівмірності відшкодованих на користь позивача витрат на правову допомогу не обґрунтовані та не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції у цій частині.

Частиною першою статті 410 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26 січня 2018 року зупинено виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року до закінчення касаційного провадження.

За таких обставин виконання рішення суду апеляційної інстанції підлягає поновленню.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 8 вересня 2017 року у незміненій частині та рішення Апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька

Судді:С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик