У Х В А Л А

12.04.18 селище Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Грузман Т.В., за участі секретаря судового засідання Степаненко Л.М. розглянувши у відкритому судового засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Оржицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_2 за участі стягувача ОСОБА_3, про визнання постанови неправомірною та її скасування, -

В С Т А Н О В И В:

21 березня 2018 року до Оржицького районного суду Полтавської області надійшла скарга ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Оржицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

У скарзі зазначено, що рішенням Оржицького районного суду Полтавської області по справі № 2-135/11 з скаржника стягнуто аліменти у розмірі ? частина всіх доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі виконавчого листа 19.10.2011 року було відкрито виконавче провадження, яке перебуває у провадженні державного виконавця Таран О.О.

У зв»язку із відсутністю постійного місця роботи та вимушеністю на життя заробляти нерегулярними тимчасовими та разовими заробітками, має заборгованість по сплаті аліментів на користь стягувача у розмірі 52684,29 грн.

10 березня 2018 року державний виконавець відповідно до постанови від 02.03.2018 року встановила тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

Вказану постанову вважає такою, яка грубо порушує норми матеріального права з огляду на слідуючі обставини. Скаржник є професійним водієм, оскільки на цю спеціальність навчався у Оржицькому РСТК ДОСААФ та отримав водійське посвідчення категорії «С». У подальшому під час служби у армії також керував автомобілем та перебуває на обліку у Лубенсько-Оржицькому військкоматі за військовою обліковою спеціальністю № 837182-А, тобто за військовим профілем. Після служби в армії влаштувався на роботу водієм на Оржицький цукровий завод. У 2012 році отримав водійське посвідчення нового зразка і на даний час має відкриті категорії А1, А, В1, В, С1, С, ВЕ, С1Е, СЕ.

З 1985 року по 2011 рік працював на різних підприємствах виключно на посаді водія. Власного автомобіля немає, але у зв»язку з неможливістю офіційно працевлаштуватися, наймається на сезонні, тимчасові та разові роботи і виключно за професією водія. Саме ці нерегулярні роботи дозволяють сплачувати аліменти.

Обмеження скаржника у праві керування транспортним засобом позбавляє його основного законного джерела засобів для існування. Просить суд, визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця від 02.03.2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами винесену по виконавчому провадженню № 29879141 щодо виконання рішення Оржицького районного суду Полтавської області по справі № 2-135/11 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у розмірі ? частина всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Скаржник та адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні скаргу підтримали та пояснили, що ОСОБА_1 не має іншої професії, як водій. Так як офіційно не може працевлаштуватися, то працює на сезонних роботах. Позбавлення його водійського посвідчення тільки сприятиме накопиченню боргів перед стягувачем.

Державний виконавець Таран О.О. вказала, що при винесенні постанови керувалась нормами Закону України «Про виконавче провадження», підстав для скасування постанови не вбачає, оскільки скаржник не має офіційного місця роботи, що є доказом того, що не тільки водійська професія може його забезпечувати матеріально. Вказане обмеження сприятиме сплаті заборгованості по аліментних платежах.

Стягувач ОСОБА_3 пояснила, що вважає дії державного виконавця правомірними, оскільки ОСОБА_1 аліментів не платить, хоч і працює не офіційно водієм.

Суд заслухавши сторони, розглянувши матеріали справи прийшов до наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що на виконанні у відділу державної виконавчої служби знаходиться виконавчий лист № 2-135 виданий 19.10.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів у розмірі ? частина всіх доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, за яким стягувачем є ОСОБА_3

Відповідно до постанови винесеної старшим державним виконавцем Оржицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області при примусовому виконанні рішення суду встановлено, що станом на 02.03.2018 року ОСОБА_1 має борг перед стягувачем по виплаті аліментів у розмірі 52684,29 грн. З урахуванням вказаного, винесено постанову про тимчасове обмеження боржника у праві користування транспортними засобами до погашення заборгованості із сплати аліментів у повному обсязі.

Доказами, які прикладено до скарги, ОСОБА_1 довів, що він має водійське посвідчення та має право на керування транспортними засобами різних категорій. За даними довідки ТзОВ «Транс-Логістика-МТС» від 12.03.2018 року № 1/03 з вересня 2016 року по грудень 2016 року ним надавались послуги водія згідно цивільно-правової угоди. За змістом договору про надання послуг з виконання функцій водія від 01.02.2017 року ОСОБА_1 уклав угоду з «Логістік ІК МТС» на 2017 рік із розміром щомісячної винагороди у розмірі 2000 грн.

До скарги також надано копії поштових та банківських квитанцій, які доводять, що скаржник на протязі 2012 по 2018 рік сплачував аліменти на користь ОСОБА_5 в основному у розмірі 110 грн. щомісячно. Найбільша сума аліментів була сплачена на користь стягувача у розмірі 3500 грн. 05.12.2015 року. Згідно розрахунку державного виконавця, на момент розгляду справи у суді ОСОБА_1 має заборгованість по аліментах у розмірі 54566,77 грн. За період з 2011 року по 2018 рік ОСОБА_1 сплачено аліментів на утримання дитини на загальну суму 7095,93 грн.

Взаємовідносини, що склалися урегульовані слідуючими нормами законодавства.

Відповідно до ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У відповідності до ч. 3 ст. 451 Цивільного процесуального кодексу України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно з ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі: 1) якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування; 2) використання боржником транспортного засобу у звязку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю; 3) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції; 4) розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом.

Проаналізувавши надані суду докази, суд вважає, що при винесенні оскаржуваної постанови державний виконавець діяв в межах визначених законом, оскільки скаржник не довів, що основним законним засобом для його існування є саме здійснення діяльності, що пов»язана з керуванням транспортними засобами.

До такого висновку суд прийшов з урахуванням того, що скаржник за даними трудової книжки серія БТ-1 № 5981293 виданої 26.12.1985 року офіційно не працевлаштований. Останнім записом про його працевлаштування за посадою водія є 2011 рік. Наявність довідки про виконання ним роботи на посаді водія з вересня 2016 року по 31.12.2016 року не може бути належним доказом його працевлаштування. Договір про надання послуг з виконанням функцій водія від 01.02.2017 року укладений на період до 31.12.2017 року не містить даних про фактичне виконання роботи за цивільно-правовою угодою.

Згідно Постанови Верховного Суду України від 22.11.2016 року справа № 21-2430а/16 визначено, що правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»

Відповідно до статті 1 цього закону первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Отже, договір свідчить лише про намір виконати дії (операції) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Крім того, суд звертає увагу, що за період з 2011 року по 2018 рік ОСОБА_1 сплачував аліменти у розмірі, який не відповідає розміру визначеному законом, за 2017 рік ним сплачено всього 300 грн. за рік , за 2016 - 150 грн. за рік, наявність можливості у боржника працювати за фахом у вказані періоди не сприяло забезпеченню захисту інтересів неповнолітньої дитини, що вказує на те, що заборона, яка винесена державним виконавцем не позбавить останнього засобів до існування. ОСОБА_1 не доведено у суді, що саме завдяки водійському стажу та можливості працювати за вказаним фахом він може належним чином забезпечувати свого сина на користь якого мають стягуватись аліментні платежі.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Оржицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_2 про визнання постанови неправомірною та її скасування.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Т.В.Грузман