ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 року м. Суми

Справа №587/465/17

Номер провадження 22-ц/788/559/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Новікової А.С.,

у присутності представників:

Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_1,

Головного управління Держгеокадастру у Сумській області ОСОБА_2,

Сумського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Сумський агролісгосп» - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Сумської місцевої прокуратури

на ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 21 лютого 2018 року, постановлену під головуванням судді Дашутіна І.В. у приміщенні Сумського районного суду Сумської області

у цивільній справі за позовом Сумської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Сумської обласної державної адміністрації, Сумського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Сумський агролісгосп» до Головного управління Держгеокадастру в Сумській області, ОСОБА_4

про скасування наказу, свідоцтва про право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки, -

в с т а н о в и в :

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

У лютому 2017 року Сумська місцева прокуратура в інтересах держави в особі Сумської обласної державної адміністрації, Сумського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Сумський агролісгосп» (далі ДП «Сумський агролісгосп») звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що під час вивчення стану законності у сфері земельних відносин прокуратурою встановлено, що із земель ДП «Сумський агролісгосп» у приватну власність ОСОБА_4 передано земельну ділянку, яка належить до категорії земель лісогосподарського призначення Сумського лісництва. Надання земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_4 здійснено з порушенням вимог законодавства. Наказом Головного управління Держземагенства у Сумській області від 28.02.2014 року серії СМ №:04:002:0546/00000514 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано ОСОБА_4 у приватну власність земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером :04:002:0546, нормативна грошова оцінка якої становить 12626,28 грн. для індивідуального садівництва із земель сільськогосподарського призначення державної власності (сіножаті), розташовану за межами населеного пункту на території Великочернеччинської сільської ради Сумського району. На підставі вказаного розпорядження за ОСОБА_4 зареєстровано право приватної власності на зазначену земельну ділянку, на підставі чого їй видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САК №682312 від 25.06.2014 року. До висновку про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_4 від 30.01.2014 року №908/01-30-871, внесено недостовірні дані щодо цільового призначення земельної ділянки, оскільки замість віднесення її до земель лісогосподарського призначення, вказано про її належність до земель сільськогосподарського призначення. Ураховуючи, що зазначена земельна ділянка належить до земель лісогосподарського призначення, разом з тим органом Держземагентства її надано у приватну власність ОСОБА_4 для індивідуального садівництва. За таких обставин, мала місце зміна цільового призначення вказаної земельної ділянки. Держземагентство, вийшовши за межі своїх повноважень та розпорядилося землями лісогосподарського призначення, до того ж не погодило зміну цільового призначення спірної земельної ділянки на категорію земель сільськогосподарського призначення із Кабінетом Міністрів України. Передавши спірну земельну ділянку у приватну власність, ОСОБА_4, Держгеокадастр фактично вилучив її із постійного користування ДП «Сумський агролісгоп» без його згоди, порушивши ч. 2 ст. 149 ЗК України, яка передбачає можливість такого вилучення компетентними органами лише за згодою землекористувача. Таким чином, Держгеокадастр, передавши у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку під садівництво із земель лісогосподарського призначення вийшов за межі компетенції, порушив порядок зміни цільового призначення та здійснив відчуження земельної ділянки без згоди землекористувача. Сумською місцевою прокуратурою за вищенаведеними фактами незаконної передачі у приватну власність земельних ділянок лісогосподарського призначення на території Великочернеччинської сільської ради Сумського району 15.12.2016 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000215 за ч. 1 ст. 364 КК України.

Тому просила визнати незаконними та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Сумській області від 28.02.2014 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва ОСОБА_4І.»; скасувати свідоцтво про право власності на земельну ділянку з кадастровим № :04:002:0546 загальною площею 0,12 га, САК №682312 видане 25.06.2014 року ОСОБА_4; витребувати у ОСОБА_4 до державної власності земельну ділянку площею 0,12 га (кадастровий номер :04:002:0546), розташовану на території Великочернеччинської сільської ради Сумського району загальною вартістю 12626, 28 грн.

Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 21 лютого 2018 року позовну заяву Сумської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Сумської обласної державної адміністрації, Сумського дочірнього агролісогосподрського підприємства «Сумський агролісгосп» залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухваленим рішення суду, Сумська місцева прокуратура подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, на порушення норм матеріального та процесуального права, просить увалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У доводах апеляційної скарги зазначає, що доводи суду про неправильність визначення прокурора як позивача у цій справі є безпідставними. Вважає, так як при передачі у приватну власність земельної ділянки лісогосподарського призначення ОСОБА_4 порушено порядок набуття речових прав на земельні ділянки даної категорії, що в свою чергу обмежує державу в особі уповноважених органів у її використанні, відповідно це є порушенням як державних, так і суспільних інтересів. Прокурором вказані органи, уповноважені державою здійснювати повноваження у спірних правовідносинах та наділені законним правом на звернення до суду. Спірне рішення, яке прийняте Головним управлінням Держгеокадастру в Сумській області у лютому 2014 року, однак жодних заходів державним органами на усунення порушень законодавства під час розпорядження землями державної власності, зокрема при виділенні у приватну власність земельної ділянки лісогосподарського призначення ОСОБА_4, не вжито.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Держгеокадастру у Сумській області просить ухвалу суду залишити без змін. Посилається на те, що Сумською місцевою прокуратурою не доведено, що Сумська обласна державна адміністрація та Сумське дочірнє агролісогосподарське підприємство «Сумський агролісгосп» позбавлені можливості звернутись до суду для захисту прав та інтересів.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, думку представника апелянта, який підтримав доводи апеляційної скарги, представника ДП «Сумський агролісгосп», який не заперечує проти задоволення скарги, заперечення представника ГУ Держгеокадастру, який просив відмовити в її задоволенні, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява подана прокурором від імені заінтересованої особи як особою, яка не має повноважень на ведення справи, та відповідно до ч.1 п. 2 ст. 257 ЦПК України підлягає залишенню без розгляду.

Колегія суддів не може погодитися такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частиною 2 статті 45 ЦПК України (в редакції, яка діяла станом на 23 лютого 2017 року) встановлено, що з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Прокурор, який звертається до суду з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво), повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою або третьою статті 25 Закону України «Про прокуратуру». Для представництва інтересів громадянина в суді прокурор також повинен надати документи, що підтверджують недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність відповідного громадянина, а також письмову згоду законного представника або органу, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси відповідної особи, на здійснення ним представництва. Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді має наслідком застосування положень, передбачених статтею 121 цього Кодексу.

Відповідності до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Під час вирішення питання про відкриття провадження у справі, судом першої інстанції положення статті 121 ЦПК до позовної заяви прокурора не було застосовано. Провадження у справі відкрито 24 лютого 2017 року. Тобто судом фактично було підтверджено підстави для представництва прокурора в даній справі.

28 березня 2017 року розгляд справи відклався судом у звязку з участю головуючого у розгляді кримінальної справи (а.с.82). 03 травня 2017 року розгляд справи відклався у звязку з неявкою сторін (а.с.86). 15 червня 2017 року справа не розглядалася у звязку з перебуванням головуючого судді у відпустці (а.с.92). 27 липня 2017 року розгляд справи відкладено у звязку неналежним повідомленням ДП «Сумський агролісгосп» (а.с.100). 04 вересня 2017 року розгляд справи відклався судом у звязку з перебуванням головуючого у нарадчій кімнаті по кримінальному провадженню (а.с.111). 17 жовтня 2017 року справа не розглядалася у звязку з перебуванням головуючого судді у відпустці (а.с.120). 28 листопада 2017 року розгляд справи відклався судом у звязку з перебуванням головуючого у нарадчій кімнаті по кримінальному провадженню (а.с.125). 16 січня 2018 року надано час відповідачам подати відзив на позов. Зобовязано представника прокуратури надати відомості про те, чи пропонували Сумській ОДА самостійно звернутися до суду за захистом їх прав, справу відкладено на 20 лютого 2018 року (а.с.129). 20 лютого 2018 року після проведення судових дебатів, суд першої інстанції вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення рішення, а 21 лютого 2018 року постановив ухвалу про залишення позову без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України (а.с.139-145).

Із матеріалів справи вбачається, що позов Сумською місцевою прокуратурою було подано в інтересах держави в особі Сумської обласної державної адміністрації та Сумського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Сумський агролісгосп». Підстави для представництва були мотивовані тим, що спірне рішення прийняте Головним управлінням Держземагенства у Сумській області у лютому 2014 року, однак жодних заходів державними органами на усунення порушень чинного законодавства під час розпорядження землями державної власності вжито не було. Крім того, прокуратурою при поданні даного позову до суду, листом від 17.02.2017 року повідомлено ДП «Сумський агролісгосп» та Сумську обласну державну адміністрацію про звернення до суду (а.с.13). Проте, вказані державні органи не оскаржували наявність підстав у прокуратури для представництва в суді їх інтересів.

Крім того судом першої інстанції не враховано, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи. Зазначена підстава стосується випадку, коли позовна заява, подана від імені заінтересованої особи представником, який не має повноважень на ведення справи у суді (відсутні правовстановлюючі документи, що їх підтверджують), а тому така позовна заява не може породжувати юридичних наслідків і у звязку з цим підлягає залишенню без розгляду. Тобто з зазначених судом першої інстанції мотивів залишення позову прокурора на підставі п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, є помилковим. В даному випадку, розглянувши справу, суд повинен був вирішити позов прокурора по суті.

Отже, оскаржувану ухвалу не можна визнати законною, у зв'язку із чим вона підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 6; 379 ч. 1 п. 4, 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Сумської місцевої прокуратури задовольнити.

Ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 21 лютого 2018 року у даній справі скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді : Т. А. Левченко

ОСОБА_5