Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 644/2137/16-ц

провадження № 61-13110св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Елавус ЛТД»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Елавус ЛТД» на рішення апеляційного суду Харківської області від 14 лютого 2017 року у складі суддів: Кіпенка І. С., Кіся П. В., Кокоші В. В.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Елавус ЛТД» (далі - ТОВ фірма «Елавус ЛТД») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, у якому просивстягнути з відповідача суму середнього заробітку за період затримки розрахунку з 10 жовтня 2013 року по 02 грудня 2015 року у розмірі 109 195 грн 52 коп. та компенсацію за нараховану, але не виплачену станом на 02 грудня 2015 року заробітну плату, з урахуванням індексу інфляції у розмірі 86 998 грн 17 коп.

В обґрунтування позову вказував на те, що з 23 серпня 2012 року по 09 жовтня 2013 року він працював у ТОВ фірмі «Елавус ЛТД» на посаді вантажника цементу. 09 жовтня 2013 року звільнений з роботи за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням. Судовим наказом Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 травня 2014 року з ТОВ фірми «ЕЛАВУС ЛТД» на його користь стягнуто заборгованість із заробітної платиу розмірі 7 172 грн 15 коп., які отримані ним у повному обсязі лише03 грудня 2015 року, у зв'язку з чим він вимушений був звернутися до суду із вказаним позовом.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2016 року (у складі судді Горчакової О. І.) позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто із ТОВ фірми «Елавус ЛТД» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки розрахунку з 10 жовтня 2013 року по 02 грудня 2015 року у розмірі 109 195 грн 52 коп. та компенсацію за нараховану, але не виплачену заробітну плату, у розмірі 86 998 грн 17 коп. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що затримка у виплаті заробітної плати допущена з вини відповідача, а тому згідно зі статтею 117 КЗпП України підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Керуючись положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, суд обчислив середній заробіток шляхом множення середньоденного заробітку на число календарних днів у періоді затримки. Суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог й у частині стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати у зв'язку з доведенням факту порушення відповідачем терміну проведення остаточного розрахунку із ОСОБА_1

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 14 лютого 2017 року змінено рішення суду першої інстанції, зменшено суму середнього заробітку, що підлягає стягненню з ТОВ фірми «Елавус ЛТД» на користь ОСОБА_1, за період затримки розрахунку за період з 10 жовтня 2013 року по 02 грудня 2015 року із 109 195 грн 52 коп. до 75 350 грн 48 коп.; та зменшено суму, що підлягає стягненню з ТОВ фірми «Елавус ЛТД» на користь ОСОБА_1 в якості компенсації за нараховану, але не виплачену заробітну плату, із 86 998 грн 17 коп. до 5 314 грн 20 коп. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати. Разом з тим, суд першої інстанції при нарахуванні загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку обчислив її шляхом множення середньоденної заробітної плати на число календарних, а не робочих днів у періоді затримки, що суперечить змісту Порядку. Також суд апеляційної інстанції зменшив розмір стягуваної компенсації з огляду на величину приросту індексу споживчих цін за період невиплати сум.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ фірма «Елавус ЛТД» просить скасувати рішення апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що частиною четвертою статті 83 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»визначено, що у випадку, передбаченому пункту 7 частини першої статті цієї статті, господарський суд в ухвалі про припинення провадження у справі зазначає, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Законом строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними документами визнаються такими, що не підлягають виконанню. Ухвалою господарського суду Харківської області від 15 січня 2016 року провадження у справі про банкрутство ТОВ фірми «Елавус ЛТД» припинено у зв'язку із задоволенням всіх кредиторських вимог, у тому числі й позивача. Таким чином, вимоги ОСОБА_1 до ТОВ фірми «Елавус ЛТД» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати є погашеними.

16 серпня 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану справу призначено до судового розгляду.

У квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла спільна заява ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 та ТОВ фірми «Елавус ЛТД» про визнання мирової угоди та закриття провадження у справі у зв'язку з укладенням ними мирової угоди від 13 березня 2017 року.

14 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У затвердженні мирової угоди між сторонами необхідно відмовити з огляду на таке.

За змістом статті 408 ЦПК України незалежно від того, за касаційною скаргою кого з учасників справи було відкрито касаційне провадження, у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони мають право укласти між собою мирову угоду з додержанням правил цього Кодексу, що регулюють порядок і наслідки вчинення цих процесуальних дій. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206 і 207 цього Кодексу, суд визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно закриває провадження у справі.

Згідно вимог статті 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов'язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. До ухвалення судового рішення у зв'язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз'яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: 1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Пунктами 1.2., 1.3. мирової угоди ТОВ фірма «Елавус ЛТД» визнає відповідальність перед ОСОБА_1 за затримку розрахунку при звільненні та зобов'язується здійснити відшкодування у розмірі 48 977 грн 81 коп., а також визнає зобов'язання щодо сплати суми компенсації частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 5 314 грн 20 коп.

Разом з тим,ухвалою господарського суду Харківської області від 15 січня 2016 року провадження у справі про банкрутство ТОВ фірми «Елавус ЛТД» припинено у зв'язку із задоволенням всіх кредиторських вимог.

Частиною четвертою статті 83 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що у випадку, передбаченому пункту 7 частини першої статті цієї статті, господарський суд в ухвалі про припинення провадження у справі зазначає, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Законом строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними документами визнаються такими, що не підлягають виконанню.

Таким чином, подана ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 та ТОВ фірмою «Елавус ЛТД» на затвердження суду касаційної інстанції мирова угода від 13 березня 2017 року про обов'язок ТОВ фірми «Елавус ЛТД» здійснити відшкодування у загальному розмірі 54 292 грн 01 коп. суперечить вимогам частини четвертої статті 83 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а тому вказана мирова угода не може бути затверджена згідно пункту 1 частини п'ятої статті 207 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що 23 серпня 2012 року по 09 жовтня 2013 року ОСОБА_1 працював у ТОВ фірмі «Елавус ЛТД» на посаді вантажника цементу. 09 жовтня 2013 року звільнений з роботи за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням.

Судовим наказом Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 травня 2014 року з ТОВ фірми «ЕЛАВУС ЛТД» на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість із заробітної плати у розмірі 7 172 грн 15 коп., які отримані ним у повному обсязі 03 грудня 2015 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23 червня 2015 року порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ фірми «Елавус ЛТД».

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23 жовтня 2015 року визнано кредиторські вимоги ОСОБА_1 до ТОВ фірми «Елавус ЛТД» у розмірі 7 172 грн 15 коп. та включено їх до першої черги задоволення вимог кредиторів боржника.

Згідно з частини четвертої статті 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Відповідно до частини дев'ятої статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у процедурі розпорядження майном боржник має право на підставі ухвали господарського суду задовольнити всі вимоги конкурсних кредиторів за умови їх задоволення одночасно та в повному обсязі відповідно до реєстру вимог кредиторів.

На підставі пункту 7 частини першої статті 1 господарський суд припиняє провадження у справі про банкрутство, якщо боржник виконав усі зобов'язання перед кредиторами.

Частиною четвертою статті 83 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 7 частини першої статті цієї статті, господарський суд в ухвалі про припинення провадження у справі зазначає, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Законом строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними документами визнаються такими, що не підлягають виконанню.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15 січня 2016 року провадження у справі про банкрутство ТОВ фірми «Елавус ЛТД» припинено у зв'язку із задоволенням всіх кредиторських вимог, у тому числі й позивача.

Вирішуючи спір, суди не врахували, що на момент відкриття провадження у цій справі ухвалою господарського суду Харківської області від 15 січня 2016 року у справі про банкрутство ТОВ фірми «Елавус ЛТД», у якій брав участь ОСОБА_1, визначено, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Законом строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними документами визнаються такими, що не підлягають виконанню.

Таким чином, вимоги ОСОБА_1 до ТОВ фірми «Елавус ЛТД» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати є погашеними на підставі частини четвертої статті 83 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а тому заявлений позов задоволенню не підлягає.

Незастосування судами положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», що вирішують спір, є підставою скасування судових рішень у справі за статтею 412 ЦПК України (рішення суду першої інстанції - за статтею 400 ЦПК України із виходом за межі доводів касаційної скарги) із ухваленням нового рішення про відмову у позові ОСОБА_1

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 400, 141, 412, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 та товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Елавус ЛТД» про визнання мирової угоди та закриття провадження у справі у зв'язку з укладенням мирової угоди від 13 березня 2017 року.

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Елавус ЛТД» задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2016 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 14 лютого 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Елавус ЛТД» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська

С. П. Штелик