АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/2837/17 22-ц/774/136/К/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 квітня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 182/2837/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2017 року, яка постановлена суддею Рибаковою В.В. у м. Нікополі Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2017 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення виявлених судом недоліків в п'ять днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2017 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу з підстав не виконання позивачем вимог ухвали суду від 09 червня 2017 року в повному обсязі щодо усунення виявлених судом недоліків в установлений строк.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції та передачу справи на розгляд до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження по справі, посилаючись на те, що недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі суду, в установлений строк усунуто, а вимоги ухвали щодо подання доказів суперечать положенням ЦПК України, оскільки докази на підтвердження позовних вимог надаються під час судового розгляду.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про визнання неподаною та повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції керувався ч.2 ст. 121 ЦПК України в редакції 2004 року, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали, та виходив з того, що позивачем не виконано вимоги ухвали суду від 09.06.2017 року в повному обсязі.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може з огляду на наступне.

У відповідності до вимог ч.1 ст.121 ЦПК України в редакції 2004 року, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119,120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Як убачається із матеріалів справи, ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2017 року позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» залишена без руху з підстав не зазначення доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин щодо отримання відповідачем ОСОБА_1 кредиту у розмірі 9400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, не надання виписки по особовому рахунку боржника, доказів на підтвердження отримання кредиту відповідачем ОСОБА_1, оскільки заяву про надання кредиту подано ОСОБА_1 (а.с. 34).

16 червня 2017 року на виконання вимог ухвали суду від 09.06.2017 року позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» надано заяву з поясненнями щодо підстав отримання відповідачем ОСОБА_1 кредиту, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, виписку по рахунку відповідача (а.с. 36-43).

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку, що залишилися неусунутими недоліки позовної заяви, вказавши, що позивачем не зазначено доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин щодо отримання відповідачем кредиту у розмірі 9400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок згідно Заяви № б/н від 16.02.2009 року та не надано виписки по особовому рахунку відповідача належної якості, з якої можливо прочитати текст, а тому позовна заява підлягає визнанню неподаною та поверненню позивачу (а.с. 44).

На думку колегії суддів такий висновок суду першої інстанції не відповідає нормам ЦПК України, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України в редакції 2004 року, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В свою чергу, ч. 1 ст.11 ЦПК України в редакції 2004 року, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п.п. 5, 6 ст.119 ЦПК України в редакції 2004 року, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

При цьому, вказана норма не встановлює вимог щодо обов'язку позивача подати докази, якими він обґрунтовує свої вимоги, одночасно з поданням позову, оскільки такий обов'язок покладається на сторони до або під час попереднього судового засідання в справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті (ч.1 ст. 131 ЦПК України в редакції 2004 року, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали).

Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.7 Постанови «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати позовну заяву без руху та повертати заявнику.

Таким чином, позивач у своїй позовній заяві має зазначити саме засоби доказування, в яких містяться докази, що дозволять довести його правову позицію, і про які йому відомо.

Питання ж про характер спірних правовідносин, наявність порушеного, невизнаного або оспорюваного права, належність та допустимість доказів суд повинен вирішувати у відповідності з вимогами ст.ст. 212, 214 ЦПК України в редакції 2004 року, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали, під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Аналогічні положення передбачено й ст.ст. 89, 264 ЦПК України в чинній редакції.

Зі змісту поданої позивачем позовної заяви вбачається, що вона містить такий виклад обставин з посиланням на докази.

Також, на виконання вимог ухвали суду від 09.06.2017 року, позивач надав суду докази на обґрунтування своїх позовних вимог та додаткові пояснення по суті позову, що підтверджує виконання, наведених в ній вимог в повному обсязі.

Отже, колегія суддів, погоджуючись з доводами апеляційної скарги позивача, приходить до висновку про виконання позивачем вимог ухвали суду від 09 червня 2017 року й вважає, шо неподання позивачем доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, зокрема виписки по особовому рахунку відповідача, не може бути підставою для залишення позовної заяви без руху та повернення її заявнику.

За таких обставин, повернення позовної заяви особі, що її подала, з підстав невиконання вказаних в ухвалі суду від 09.06.2017 року вимог не відповідає вимогам закону та унеможливлює реалізацію права такої особи на справедливий розгляд справи, яке гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950).

У справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було порушено право позивача на вільний доступ до правосуддя та постановлено оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з направленням цивільної справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п. 4 ч.1 ст. 379, 381, 382 ЦПК України, Апеляційний суд Дніпропетровської області, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2017 року - скасувати.

Цивільну справу повернути до того ж суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі відповідно до вимог ЦПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді: