Справа № 345/4063/17
Провадження № 22-ц/779/533/2018
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Горейко М.Д., Ясеновенко Л.В.,

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду від 16 лютого 2018 року, під головуванням судді Миговича О.М., в м. Калуш,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, допущену ним з грудня 2015 року по 14.11.2017 року в сумі 2875,35 грн., посилаючись на те, що відповідач з власної вини не виконує аліментних зобов'язань.

Позивачка 10.01.2018 року подала суду заяву про зменшення розмір позовних вимог та просила стягнути з відповідача 2437,15 грн неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 16 лютого 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів у сумі 2437,15 грн.

Стягнуто із ОСОБА_2 640 грн. судового збору в дохід Державної судової адміністрації України.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що воно є незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у позові.

В оскаржуваному рішенні не вказано, чому суд не бере до уваги його доводи з приводу відсутності його вини у виникненні заборгованості.

Апелянт вважає, що він не уникав обов'язку по сплаті аліментів, а тому і відсутні правові підстави для нарахування пені. Також вважає, що в рішенні суду не міститься жодного посилання на доказ, який би стверджував те що він, маючи змогу сплатити аліменти, не сплачував їх.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує на правильність рішення суду першої інстанції та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що у відділі ДВС Калуського МРУЮ ГТУЮ в Івано-Франківській області перебуває на примусовому виконанні виконавчий лист №345/2910/13-ц від 05.06.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання двох дітей у твердій грошовій сумі у розмірі пор 600 грн щомісячно на кожну дитину, починаючи з 23.05.2013 року.

Згідно довідкок-розрахунків державного виконавця (а.с.4,22) вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 по аліментах станом на 14.11.2017 року становила 6 138,31 грн, а станом на 01 грудня 2017 року 3 365,31 грн.

Вказаний розрахунок не спростований відповідачем та узгоджується із наявними у справі доказами, тому суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про несвоєчасну сплату відповідачем аліментів саме з його вини. Доказів неможливості сплати аліментів щомісячно відповідачем не надано.

Позивачкою надано суду розрахунок, відповідно до якого розмір неустойки (пені) від суми несплачених аліментів має становити 2875,35 грн.

В ході розгляду справи по суті позивачка подала суду заяву про зменшення розміру позовних вимог та просила стягнути з відповідача 2437,15 грн неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. На підтвердження змінених позовних вимог надала розрахунок, згідно якого вбачається, що пеня становить: за 2016 рік - 669,70 грн; за 2017 рік - 1767,45 грн, а всього - 2437,15 грн (а.с.20-21).

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обов'язку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобов'язань.

Виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, то за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Такий правовий висновок зробив Верховний Суд України у справі № 6-300цс16 від 16 березня 2016 року.

Оскільки відповідач, всупереч вимогам ст. 12, 13 ЦПК України, не надав належних та допустимих доказів відсутності його вини щодо несплати аліментів у повному обсязі, тому суд першої інстанції обгрунтовано стягнув з нього пеню за прострочку сплати аліментів.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VIII від 17.05.2017 р., що набрав чинності 08.07.2017 р., було внесено зміни до ст. 196 Сімейного кодексу України саме з метою удосконалення механізму відповідальності за несплату аліментів.

Згідно із ч.1 ст.196 СК України із змінами від 17.05.2017р., у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Отже, за період прострочення сплати аліментів з 08.07.2017 року розрахунок пені повинен здійснюватися з урахуванням загальної кількості днів прострочення.

Долучена заява позивача про зменшення позовних вимог з розрахунками пені за прострочення сплати аліментів (а.с.20-21), здійснена відповідно до норм ч. 1 ст. 196 СК України в редакції закону, яка діяла до 08 липня 2017 року.

Тобто положення ч. 1 ст. 196 СК України в редакції закону, яка діяла до 08 липня 2017 року підлягають застосуванню лише під час розрахунку пені за період прострочення сплати відповідачем аліментів по 08.07.2017 року.

Згідно розрахунку розміру пені відповідно до ч.1 ст.196 СК України із змінами від 17.05.2017р., сума пені може бути більшою, ніж просила позивачка. При цьому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення пені в зазначеному позивачкою розмірі, оскільки згідно ч. 2 ст. 264 при ухваленні рішення суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованості рішення суду і підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду від 16 лютого 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 17 квітня 2018 року.

Судді: І.В. Бойчук

М.Д. Горейко

Л.В. Ясеновенко