Постанова

Іменем України

18 квітня 2018 року

місто Київ

справа № 581/913/15-ц

провадження № 61-4282св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Олійник А. С., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Синівська сільська рада Липоводолинського району Сумської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 05 вересня 2016 року у складі судді Попруги С. В.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 21 вересня 2015 року звернувся в порядку цивільного судочинства до суду із позовом до Синівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області про встановлення грубого порушення вимог Типової інструкції з діловодства та порядку ведення журналу реєстрації вихідної та вхідної кореспонденції Синівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області, визнання недійсним журналу реєстрації вхідної (вихідної) кореспонденції Синівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області.

Ухвалою Липоводолинського районного суду Сумської області від 09 березня 2016 року за заявою ОСОБА_3 залишено без розгляду позовні вимоги про визнання недійсним журналу реєстрації вхідної (вихідної) кореспонденції.

Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 09 березня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про встановлення грубого порушення вимог Типової інструкції з діловодства та порядку ведення журналу реєстрації вхідної (вихідної) кореспонденції Синівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 30 травня 2016 року ухвалу суду першої інстанції скасовано, в цій частині справу направлено для продовження розгляду; рішення суду першої інстанції скасовано, закрито провадження у справі в цій частині позовних вимог.

Ухвалою Липоводолинського районного суду Сумської області від 19 липня 2016 року провадження у цій цивільній справі в частині позовних вимог про визнання недійсним журналу реєстрації вхідної (вихідної) кореспонденції закрито.

ОСОБА_3, не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції від 19 липня 2016 року, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Заявник також просив звільнити його повністю від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 03 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Підставою залишення без руху апеляційної скарги стала несплата заявником судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 05 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Липоводолинського районного суду Сумської області від 19 липня 2016 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Суд апеляційної інстанції обґрунтовував таке судове рішення тим, що ОСОБА_3 у апеляційній скарзі просив звільнити його від сплати судового збору з тих підстав, що має статус безробітного, проте доказів скрутного матеріального становища не надав. Заяву відхилено ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 03 серпня 2016 року, апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без руху у зв'язку з несплатою судового збору, надано строк для усунення недоліків. Заявнику роз'яснено, що у випадку невиконання вимог цієї ухвали апеляційна скарга буде вважатись неподаною і повернута йому.

Заявник зазначені в ухвалі апеляційного суду від 03 серпня 2016 року недоліки у встановлений строк не усунув та не повідомив суд про поважні причини її невиконання, а тому суд апеляційної інстанції зробив висновок про обґрунтованість визнання апеляційної скарги неподаною та повернення її ОСОБА_3

ОСОБА_3, не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, просив скасувати ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 05 вересня 2016 року.

На обґрунтування касаційної скарги заявник зазначає, що судом апеляційної інстанції під час постановлення ухвали не враховано його фінансовий стан та постановлені іншими судами ухвали про звільнення його від сплати судового збору.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 05 вересня 2016 року. Ухвалою від 30 березня 2017 року справу за позовом ОСОБА_3 до Синівської сільської ради Сумської області про визнання недійсним журналу реєстрації вхідної (вихідної) кореспонденції Синівської сільської ради призначено до судового розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду 26 січня 2018 року.

Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив висновок, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Верховний Суд в оцінці оскаржуваних судових рішень врахував, що ОСОБА_3, не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, звернувся до апеляційного суду із апеляційною скаргою, у якій просив звільнити його від сплати судового збору за її подання. Суд апеляційної інстанції в ухвалі від 03 серпня 2016 року визначив, що ОСОБА_3 у апеляційній скарзі просив звільнити його від сплати судового збору з тих підстав, що має статус безробітного, проте доказів скрутного майнового стану не надав, тому його заява не підлягає задоволенню. З підстав несплати судового збору апеляційний суд залишив апеляційну скаргу без руху.

Таким чином, суд апеляційної інстанції розглянув по суті клопотання заявника про звільнення від сплати судового збору, надав оцінку його обґрунтованості та виклав висновок про відсутність підстав для його задоволення.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У § 55 рішення «Kreuz v. Poland» від 19 червня 2001 року № 28249/95 ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання від- строчки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (рішення «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року №71731/01, § 44; рішення «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року № 73547/01, § 63-64).

Верховний Суд врахував, що суд апеляційної інстанції під час вирішення питання про залишення без руху апеляційної скарги зробив висновок про відсутність підстав для звільнення апелянта від сплати судового збору, оскільки він не надав суду доказів на підтвердження скрутного матеріального становища та відсутності об'єктивних можливостей для сплати судового збору за подання апеляційної скарги на момент звернення з нею. Невиконання заявником ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху та надання строку для усунення недоліків, що виявилось у бездіяльності ОСОБА_4, підтверджує законність та обґрунтованість рішення про повернення апеляційної скарги, оскільки заявник не надав будь-яких документів, заяв чи клопотань.

Відповідно до частини другої статті 297 ЦПК України 2004 року до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

Згідно із частинами першою та другою статті 121 ЦПК України 2004 року суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи, що ОСОБА_3 не надав апеляційному суду заяви про усунення недоліків у апеляційній скарзі разом з документом, що підтверджує сплату судового збору, у суду апеляційної інстанції були відсутні правові підстави для відкриття провадження у справі.

Верховний Суд врахував, що ухвала Апеляційного суду Сумської області від 03 серпня 2016 року про залишення апеляційної скарги без руху з підстав несплати судового збору ОСОБА_3 в касаційному порядку не оскаржувалась, заявник фактично погодився з такими висновками суду. Підстави вважати, що клопотання заявника про звільнення його від сплати судового збору не було розглянуте судом відсутні.

Зважаючи на наведене, доводи заявника на обґрунтування касаційної скарги зводяться лише до незгоди із оскаржуваним рішенням. Судом апеляційної інстанції під час постановлення ухвали про повернення апеляційної скарги дотримано норми процесуального законодавства, а тому ухвала підлягає залишенню без змін.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 05 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді А. С. Олійник

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик