Постанова

Іменем України

11 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 761/12893/16-ц

провадження № 61-6662св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - дочірнє підприємство Державна компанія «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 червня 2016 року у складі судді Макаренко І. О. та рішення Апеляційного суду міста Києва від 18 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Слюсар Т. А., Волошиної В. М., Котули Л. Г.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до дочірнього підприємства Державна компанія «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» (далі - ДП ДК «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш») про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що з 19 грудня 2013 року ОСОБА_1 працює у ДП ДК «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш». Наказом від 03 березня 2016 року № 66к позивача звільнено із займаної посади з 14 березня 2016 року з підстав, передбачених пунктом першим статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). При цьому з 02 по 14 березня 2016 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному. Крім того, позивач стверджує, що заява про звільнення ним була написана в день прийняття на роботу, під тиском, без зазначення дати звільнення та причини. Заявою від 01 березня 2016 року вказану заяву про звільнення за угодою сторін ним було відкликано.

З урахуванням викладеного просив суд: визнати незаконним наказ ДП ДК «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» від 03 березня 2016 року № 66к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника управління начальника автотранспортного відділу управління адміністративно-господарського та матеріального забезпечення ДП ДК «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш»; поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління начальника автотранспортного відділу управління адміністративно-господарського та матеріального забезпечення ДП ДК «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш»; стягнути з ДП ДК «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 14 157,00 грн без урахування податків, зборів та інших обов'язкових платежів.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 15 червня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконним наказ ДП ДК «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» від 03 березня 2016 року № 66к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника управління начальника автотранспортного відділу управління адміністративно-господарського та матеріального забезпечення ДП ДК «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління начальника автотранспортного відділу управління адміністративно-господарського та матеріального забезпечення ДП ДК «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш».

Стягнуто з ДП ДК «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 14157,00 грн без урахування податків, зборів та інших обов'язкових платежів.

Стягнуто з ДП ДК «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» на користь держави судовий збір у розмірі 1653,60 грн.

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління начальника автотранспортного відділу управління адміністративно-господарського та матеріального забезпечення ДП ДК «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» та стягнення заробітної плати в межах платежів за один місяць.

Рішення районного суду мотивоване тим, що звільнення позивача відбулося під час його тимчасової непрацездатності, що суперечить нормам трудового законодавства.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 18 жовтня 2016 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 червня 2016 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивача було звільнено за угодою сторін, а тому розірвання трудового договору, укладеного як на невизначений, так і на визначений строк, допускається при досягненні домовленості між працівником і роботодавцем у будь-який час і у строк, визначений сторонами. Позивачем не доведено, що укладення ним договору про припинення трудових відносин відбулося під тиском відповідача та що чинним трудовим законодавством не передбачено відкликання працівником своєї заяви при припиненні трудового договору за угодою сторін, така можливість передбачена лише при звільненні працівника за власним бажанням.

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 - представник ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій у порушення положень статтей 10, 143 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) не встановлено фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи. Не надано належної правової оцінки тому, що угода про звільнення за згодою сторін була написана 01 грудня 2015 року без зазначення дати.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

07 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 1 статті 409 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 19 грудня 2013 року згідно з наказом від 18 грудня 2013 року № 164-к/6 ДП ДК «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» ОСОБА_1 прийнято на посаду водія.

01 грудня 2015 року позивача на підставі наказу від 01 грудня 2013 року № 224к переведено на посаду заступника начальника управління - начальника автотранспортного відділу управління адміністративно-господарського та матеріального забезпечення.

Наказом ДП ДК «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» від 03 березня 2016 року № 66к ОСОБА_1 звільнений із займаної посади з 14 березня 2016 року на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України (а. с. 46).

Однією з підстав припинення трудового договору, зокрема, є угода сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України).

У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

Згідно із заявою ОСОБА_1 від 02 березня 2016 року останній звернувся до роботодавця із проханням звільнити його із займаної посади з 14 березня 2016 року за угодою сторін.

03 березня 2016 року ОСОБА_1 направив генеральному директору ДП ДК «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» ОСОБА_4 заяву від 01 березня 2016 року, в якій зазначив, що заява про звільнення була написана ним під тиском 01 грудня 2015 року, тобто при прийнятті на роботу, без зазначення причини та дати звільнення. Просив заяву про звільнення вважати нікчемною та такою, що суперечить чинному законодавству України.

Судом встановлено, що згідно з листом непрацездатності серії АГС № 947108 ОСОБА_1 перебував на лікарняному з 02 до 14 березня 2016 року та згідно з листом непрацездатності серії АГС № 939914 - з 15 до 28 березня 2016 року.

Не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону доводи касаційної скарги про неврахування судом апеляційної інстанцій вимог трудового законодавства про заборону звільнення працівника у період його тимчасової непрацездатності, оскільки за змістом частини третьої статті 40 КЗпП України у період тимчасової непрацездатності не допускається звільнення працівника з ініціативи власника (за винятком повної ліквідації підприємства), а не за угодою сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України).

Посилання в касаційній скарзі на те, що заяву про звільнення за угодою сторін було підписано під тиском керівництва та що вказана заява була написана 01 грудня 2015 року без зазначення дати, є безпідставними з огляду на наступне.

Одним із визначальних засад цивільного судочинства є змагальність сторін.

Відповідно до частини третьої статті 10, частини першої статті 60 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій), які розкривають зміст зазначеного принципу судочинства та обов'язку доказування, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, процесуальний закон покладає обов'язок доказування на сторони, а суд відповідно до частини четвертої статті 10 цього Кодексу сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, а також наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій та сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Апеляційний суд, відхиляючи доводи позивача про те, що заява про звільнення була написана ним при прийнятті на роботу, дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказані обставини не мають правого значення для вирішення справи, оскільки розірвання трудового договору за угодою сторін допускається при досягненні домовленості між працівником і роботодавцем у будь-який час і у строк, визначений сторонами. Підписавши заяву про звільнення, позивач фактично висловив своє волевиявлення на розірвання трудового договору у будь-який строк. При цьому свій підпис ОСОБА_1 не оспорював.

Посилання ОСОБА_1 на те, що відмовляючи у задоволенні позову за його недоведеністю, апеляційний суд залишив поза увагою подану ним 03 березня 2016 року заяву про відкликання заяви про звільнення, що, на його думку, є підтвердженням відсутності його вільного волевиявлення на звільнення за угодою сторін та підтвердженням того, що написання заяви про звільнення відбулося під тиском з боку відповідача, є необґрунтованими, оскільки позивач не навів переконливих доказів і мотивів таких дій роботодавця, а також доказів, які б свідчили про неприязне чи упереджене ставлення до нього роботодавця.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем його тверджень про відсутність у нього добровільного волевиявлення на звільнення за угодою сторін.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду, висновків апеляційного суду не спростовують.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 18 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило