Номер провадження: 22-ц/785/2930/18
Номер справи місцевого суду: 507/1485/17
Головуючий у першій інстанції Вужиловський О. В.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Цихиселі Л.Р.,

представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 20 листопада 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Любашівської районної державної адміністрації Одеської області, Ясенівської сільської ради Любашівського району Одеської області про визнання права на земельну частку (пай), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, Головне управління Держгеокадастру в Одеській області,

встановила:

06.10.2017 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просив суд визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 4,22 умовних кадастрових гектарів із земель, які перебували у колективній власності колишнього КСП «Ім.Кобися» Любашівського району Одеської області на підставі Державного акту на паво колективної власності на землю від 25.03.1996 року, серія НОМЕР_1.

Свої вимоги мотивував тим, що03.01.1965 року він був прийнятий в члени колгоспу «Імені Ворошилова». 02.05.21973 року згідно протоколу № 5 від 02.05.1973 року він був звільнений з членів колгоспу на підставі поданої заяви за власним бажанням, а 05 лютого 1977 року згідно протоколу № 2 від 05.02.1977 року знову прийнятий в члени колгоспу «Імені Ворошилова» на роботу механізатором. Таким чином він працював в колгоспі «Імені Ворошилова», пізніше КСП «Ім.Кобися» Любашівського району Одеської області з 1965 року по 1973 рік, з 1977 року по 1992 рік. Він являвся членом вказаного КСП, що підтверджується його трудовою книжкою та довідкою Любашівського районного трудового архіву № 400 від 14.11.2016 року, так як відомості про його виключення з членів КСП «Ім. Кобися» відсутні.

Однак, з невідомих причин його не включили до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай), який додається до Державного акту на право колективної власності на землю та не видали Сертифікат про право на земельну частку (пай).

У зв'язку з цим, позивач просив визнати за ним право на отримання земельної частки (паю) розміром 4,22 умовних кадастрових гектари із земель колишнього КСП «Ім. Кобися» Любашівського району Одеської області, вартістю 106 401,18 грн.

Представник позивача повністю підтримав позовні вимоги та надав аналогічні пояснення.

Представник Любашівської районної державної адміністрації (далі - РДА) Одеської області в судовому засіданні позов не визнав, просила відмовити в його задоволенні, так як позивач не включений до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай), не надав доказів членства в КСП «Ім. Кобися» Любашівського району Одеської області.

Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 20 листопада 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Любашівської РДА Одеської області, Ясенівської сільської ради Любашівського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, про визнання права на земельну частку (пай) - відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 ставить питання про скасування зазначеного судового рішення та постановлення нового рішення, яким визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, право на земельну частку (пай) розміром 4,22 умовних кадастрових гектарів із земель, які перебували у колективній власності колишнього КСП «Ім.Кобися» Любашівського району Одеської області, на підставі Державного акту на право колективної власності на землю від 25.03.1996 року, серія НОМЕР_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач ОСОБА_3 не являвся членом КСП «Ім. Кобися» на момент отримання останнім Державного акту на право колективної власності на землю серії НОМЕР_1 від 25 березня 1996 року, а тому не має права на включення до списків осіб, які мають права на отримання земельної частки (паю) із земель вказаного КСП.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з листа відділу у Любашівському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 2626/11-17 від 10.11.2017 року, Державний акт на право колективної власності на землю серії ОД КСП «Ім. Кобися» Любашівського району Одеської області отримало 25 березня 1996 року, який було зареєстровано в Ясенівській сільській раді Любашівського району Одеської області 25 березня 1996 року за № 22 (а.с. 28).

Із трудової книжки серії НОМЕР_2, виданої 30 жовтня (рік не зазначено) (а.с.10), архівної довідки № 400 від 14 листопада 2016 року (а.с.18) вбачається, що в період з 1966 року по 1973 рік та з 1977 року по 1992 рік позивач ОСОБА_3 дійсно працював в колгоспі «Ім. Ворошилова», пізніше з 1992 року - КСП «Ім. Кобися» Любашівського району Одеської області.

Згідно довідки Любашівського районного трудового архіву № 485 від 14.11.2017 року, позивач ОСОБА_3 працював в КСП «Кобися» в 1992 році протягом січня-березня (а.с. 30).

У відповідності до Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Абзацом 2 частини 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта.

Суд першої інстанції обгрунтовано встановив, що позивач ОСОБА_3 не був включений до списку осіб, що мають право на отримання земельної частки (паю) із земель КСП «Ім. Кобися» Любашівського району Одеської області, що підтверджується довідкою відділу у Любашівському районі Головного Управління Держгеокадастру в Одеській області № 2626/11-17 від 10.11.2017 року (а.с. 28).

Факт перебування в трудових відносинах з колгоспом «Ім. Ворошилова», пізніше з 1992 року - КСП «Ім. Кобися» Любашівського району Одеської області не може бути доказом того, що позивач являвся членом КСП.

Так, як було зазначено вище, жоден із документів, копії яких маються в матеріалах справи, не містять доказів прийняття ОСОБА_3 в члени колгоспу «Ім.Ворошилова», пізніше КСП «Ім. Кобися» Любашівського району Одеської області, чи виключення його з членів вказаних господарств.

Тобто, позивачем не надано жодного належного доказу того, що він являвся членом КСП «Ім. Кобися» Любашівського району Одеської області на момент отримання КСП Державного акту на право колективної власності на землю - 25 березня 1996 року.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який не взяв до уваги доводи позивача про те, що записи в його трудовій книжці свідчать про членство в КСП «Ім.Кобися» на момент отримання КСП Державного акту на право колективної власності на землю, тому що його не виключали з членів колгоспу «Ім. Ворошилова», пізніше - КСП «Ім. Кобися», так як при дослідженні оригіналу трудової книжки позивача встановлено, що записи про прийняття позивача в члени колгоспу «Ім. Ворошилова» зроблені 03.01.1965 року та 05.02.1977 року, а затверджені печаткою СВК «Ім. Кобися» Любашівського району Одеської області, який було утворено в 2000 році відповідно до архівної довідки.

Крім того, в Любашівському районному трудовому архіві та архівному відділі Любашівської районної державної адміністрації відсутні будь-які відомості про прийняття ОСОБА_3 в члени колгоспу «Ім. Ворошилова», пізніше - КСП «Ім. Кобися» Любашівського району Одеської області чи виключення його з членів вказаних господарств.

З цих підстав, суд дійшов обгрунтованого висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Любашівської районної державної адміністрації Одеської області, Ясенівської сільської ради Любашівського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного рішення суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у повній відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У зв'язку з цим, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 20 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено: 19.04.2018 р.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Н.А. Кононенко

Т.В. Цюра