АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року

м. Харків

Справа № 640/949/17

Провадження № 22-ц/790/691/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий - Овсяннікова А.І.,

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.,

при секретарі Дашковській Н.К.

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу № 640/949/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в місті Харкові, Державної казначейської служби України, Київського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, третя особа: Харківський регіональний Сервісний центр МВС України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2017 року, ухвалене суддею Нев'ядомським Д.В., -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в місті Харкові, Державної казначейської служби України, Київського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, третя особа: Харківський регіональний Сервісний центр МВС України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначає, що 15 лютого 2016 року відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення та винесено постанову, якою застосовано відносно нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425грн. Зазначену суму 16 лютого 2016 року ним добровільно сплачено. 13 січня 2017 року в місті Харкові його було зупинено співробітниками поліції та вилучено його транспортний засіб ВАЗ-210994, державний номер НОМЕР_1, який належить йому на праві власності, доставивши за його рахунок автомобіль на штрафмайданчик Харківського регіонального Сервісного центру МВС України. З'ясувалось, що державним виконавцем Київського ВДВС м. Харкова ГТУЮ Харківської області відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню постанови у справі про адміністративне правопорушення від 15 лютого 2016 року, в межах якого 29 серпня 2016 року прийнято постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження із оголошенням в розшук майна, а саме вказаного транспортного засобу. 13 січня 2017 року постановою державного виконавця Київського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області виконавче провадження закрито у зв'язку з тим, що 16 лютого 2016 року ним було добровільно сплачено штраф. Цією постановою скасовано арешт та розшук майна боржника.

У зв'язку з протиправними діями працівників поліції ним понесені збитки в розмірі 727,20грн. - сплата за послуги евакуатора та 290грн. - сплата за зберігання транспортного засобу на штрафному майданчику. Крім того, йому було спричинено моральну, шкоду яку він оцінює в розмірі 10000грн.

Просив суд стягнути з Управління патрульної поліції в місті Харкові на його користь у відшкодування матеріальної та моральної шкоди 11017грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2017 року за клопотанням позивача залучено до розгляду у справі в якості співвідповідачів: Державну казначейську службу України та Київський ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області.

Представник відповідача Управління патрульної поліції в м. Харкові в судове засідання не з'явився.

Представник відповідача Державної казначейської служби України заперечував щодо задоволення позовних вимог.

Представник відповідача Київського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області надав до суду письмові пояснення та просив справу розглядати за відсутності представника.

Представник третьої особи Харківського регіонального сервісного центру МВС України надав письмове клопотання про розгляд справи за відсутності представника, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2017 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000грн. та матеріальну шкоду в розмірі 1017,20грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що співробітники поліції діяли в межах своїх повноважень та на підставі Закону України «Про Національну поліцію». Натомість Київський ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області всупереч Закону України «Про виконавче провадження» не надіслав боржнику постанову про відкриття виконавчого провадження, внаслідок чого транспортний засіб позивача був вилучений та доставлений на штрафний майданчик, що спричинило позивачу матеріальну та моральну шкоду.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просить рішення скасувати і ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди недоведений та є таким, що у повній мірі не знайшов свого підтвердження, а наданий розрахунок не ґрунтується на вимогах закону. Крім того, Управління патрульної поліції в м. Харкові, яке не було присутнє в судовому засіданні, не скористалось своїм законним правом та не надало доказів на спростування матеріальної шкоди в розмірі 1017,20грн.

Колегія суддів, вислухав суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Статтею 56 Конституції України проголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до положень ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст.1174 ЦК України).

Відповідно до статті 23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Судовим розглядом встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що постановою у справі про адміністративне правопорушення від 15 лютого 2016 року відносно ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425грн. за порушення ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП України.

16 лютого 2016 року ОСОБА_1 у добровільному порядку сплачено адміністративний штраф в сумі 425грн., що підтверджується копією квитанції ПАТ «Акцент-Банк» № 0.0.506104499.1 від 16.02.2016 року.

13 січня 2017 року у м. Харкові ОСОБА_1 зупинено співробітниками поліції та вилучено транспортний засіб ВАЗ-210994, державний номер НОМЕР_1, якій належить йому на праві приватної власності. Підставою вчинення таких дій є те, що Київським відділом державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області 24 травня 2016 року відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню постанови у справі про адміністративне правопорушення та ухвалено 29 серпня 2016 року постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження із оголошенням в розшук майна боржника.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначаються Законом України «Про Національну поліцію» (надалі - Закон).

Статтею 23 Закону визначені основні повноваження поліції. Згідно п.1 ч.1 цієї статті поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.31 Закону поліція може застосовувати превентивний захід у вигляді зупинення транспортного засобу.

Поліцейський може зупиняти транспортний засіб у разі, якщо транспортний засіб перебуває у розшуку (п.4 ч.1 ст.35 Закону).

Процедуру тимчасового затримання, зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках та їх повернення визначає Порядок тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1102.

Згідно п.2 Порядку тимчасове затримання транспортного засобу поліцейським проводиться у випадках, передбачених ст.265-2 КУпАП, зокрема у разі, коли неможливо усунути причину затримання на місці виявлення адміністративного правопорушення, і передбачає примусове припинення використання такого транспортного засобу шляхом його блокування за допомогою технічних пристроїв або доставлення на спеціальний майданчик чи стоянку, якщо транспортний засіб створює значні перешкоди дорожньому руху.

Тимчасове затримання транспортного засобу здійснюється також у разі виявлення транспортного засобу боржника, оголошеного в розшук відповідно до ст.36 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, працівники поліції діяли в межах своїх повноважень, маючи дані про оголошення розшуку автомобіля.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що його неодноразово притягали до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, він завжди добровільно сплачував штрафи, що було зроблено і в цьому випадку, однак, працівники поліції не прийняли представлену ним квитанцію про оплату штрафу і вилучили автомобіль. В цей же день він звернувся до ВДВС і на підставі квитанції від 16 лютого 2016 року виконавче провадження було закрито, арешт та розшук автомобіля знято.

Тобто, на час вилучення автомобіля працівниками поліції арешт та розшук майна ОСОБА_1 був діючим.

За таких обставин, неправомірних дій з боку працівників поліції не було, а тому підстав для відшкодування матеріальної та моральної шкоди не вбачається.

Що стосується рішення суду про стягнення коштів, то в обгрунтування такого висновку суд зазначив про наявність неправомірних дій з боку ВДВС.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до положень ч.2 ст.264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (ч.2 ст.264 ЦПК України).

Як свідчать матеріали справи ОСОБА_1 пред'явлено позов тільки до Управління патрульної поліції в місті Харкові.

Ухвалою суду від 25 квітня 2017 року до участі у справі в якості співвідповідачів залучено: Державну казначейську службу України та Київський відділ державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Будь-яких уточнень до позовної заяви з приводу стягнення матеріальної та моральної шкоди з Київського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 не заявлялось.

За таких обставин суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, зазначивши про неправомірність дій працівників ВДВС, тому колегія суддів не входить в обговорення питання щодо правомірності або неправомірності дій працівників ВДВС, оскільки це не є предметом розгляду даної справи.

З урахуванням викладеного, рішення підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Згідно п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судові витрати підлягають перерозподілу відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в місті Харкові, Державної казначейської служби України, Київського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, третя особа: Харківський регіональний Сервісний центр МВС України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) на користь Державної казначейської служби України (юридична адреса: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд.6, ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 704грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 12 квітня 2018 року.

Головуючий Овсяннікова А.І.

Судді Коваленко І.П.

Сащенко І.С.