Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/276/18
Провадження № 2/321/217/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.04.2018 смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кравченко Н.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Цаплі Г.В.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

В позовній заяві, що надійшла до Михайлівського районного суду вказано, що 03 червня 2017 року померла її мати ОСОБА_3, після смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку № 205 по вул. Пушкіна в смт Михайлівка Михайлівського району Запорізької області. Звернувшись до нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва на спадщину, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом так як спадкоємцем не був наданий правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності спадкодавця на вказаний житловий будинок. Оскільки нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину житловий будинок, через відсутність умов для отримання права на спадкове майно через нотаріальний орган, просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві. Прохали позов задовольнити.

Представник відповідача Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, не зявився, але надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи при його відсутності, не заперечує проти задоволення позову.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню частково з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 03 червня 2017 року померла ОСОБА_3, мати позивача ОСОБА_1 (а.с. 4-5).

При житті, а саме 19.11.2002 року на випадок смерті, спадкодавець ОСОБА_3 склала заповіт, відповідно до якого житловий будинок № 205 по вул. Пушкіна в смт Михайлівка, Михайлівського району Запорізької області заповіла позивачці ОСОБА_1, що підтверджено копією заповіту.

Згідно копії заповіту, вказаний заповіт посвідчений секретарем виконкому Тимошівської сільської Ради та зареєстрований в книзі реєстрації нотаріальних дій під №338, є чинним і на момент смерті спадкодавця не змінювався та не відмінявся.

Згідно свідоцтва про народження ЯЮ № 445631, ОСОБА_4 народилася 28 січня 1953 року, її матірю записана ОСОБА_3 (а.с. 4).

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу І-ЖС № 333239, ОСОБА_4 після укладення шлюбу присвоєно прізвище «Бахиркіна» (а.с. 4).

Згідно повідомлення КП «Михайлівське районне архітектурно-планувальне та техінвентаризаційне бюро» від 14 лютого 2018 року, право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Запорізька область, Михайлівський район, смт Михайлівка, вул. Пушкіна, буд. 205 згідно матеріалів інвентаризаційної справи зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06 вересня 1974 року № 1001 на ? частину та свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 06 вересня 1974 року № 1003 на ? частину (а.с.7-9).

Після смерті ОСОБА_3 зареєстровано спадкову справу за № 189/2017, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.5).

31 січня 2018 року постановою № 69/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії державним нотаріусом Михайлівської державної нотаріальної контори головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_5 позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої 03 червня 2017 року ОСОБА_3, з таких підстав: що спадкоємцем не був наданий правовстановлюючий документ на житловий будинок, розташований за адресою: Запорізька область, Михайлівський район, смт. Михайлівка, вул. Пушкіна, 205. В постанові про наявність інших спадкоємців не зазначено. (а.с. 6).

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.ст.1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, та на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має протягом шести місяців з дати відкриття спадщини подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст.1218 Цивільного кодексу Україна до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент смерті.

Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття.

За вимогами ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов'язковим, коли об'єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов'язковій державній реєстрації.

Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід'ємною частиною правовстановлюючого документа.

В свою чергу право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України).

Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім'я особи, яка померла, у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але у зв'язку з відсутністю документу, підтверджуючого право власності на нерухоме майно - житловий будинок, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Мінюстом України №7/5 від 07.02.2002 року визначено, що одним із документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на нерухоме майно, є рішення суду про визнання права власності.

Враховуючи, що до позивача ОСОБА_1 в порядку спадкування перейшло право власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок розташований за адресою: Запорізька область, Михайлівський район, смт Михайлівка, вул. Пушкіна, 205, яку позивач не має можливості оформити відповідно до вимог законодавства у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документу, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення права на це майно.

Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Для правильного вирішення спору про спадкування, суд на підставі відповідних документів зобовязаний перевірити: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства осіб, які звернулись з позовом в суд (докази родинних та інших відносин), наявність заповіту та його чинність (виписка з Спадкового реєстру), наявність спадкової справи (виписка із Спадкового реєстру), факт прийняття спадщини спадкоємцем при визнанні права власності, відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, оскільки за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Свідоцтво про право на спадщину, відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат», видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, а тому за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розглядові. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися в суд за правилами позовного провадження.

З наявних матеріалів в справі судом встановлено вчинення позивачем дій, спрямованих на прийняття спадкового майна, а саме звернення до нотаріуса з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину. Однак, позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом.

Проте, при розгляді справи в суді, було встановлено наявність заповіту на імя позивача, який спадкодавцем не відмінявся та не змінювався та який є чинним.

В такому випадку спадкування житлового будинку повинно відбуватись у формі спадкування за заповітом.

Відповідно до ст. 16 ЦК України,- кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно п.1 ч. 2 ст.16 ЦК України, одним із способом захисту цивільного права та інтересу є визнання права.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Оскільки позивачем невірно визначено спосіб захисту своїх прав та інтересів у вигляді визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, суд, виходячи с положення ч. 2 ст. 5 ЦПК України, змінює обраний позивачем спосіб захисту на інший спосіб у вигляді визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом, який не суперечить закону.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд вважає, що розглядаючи даний спір, вимога за яким не змінилася та визначивши такий спосіб захисту, який не суперечить закону, суд розгляне справу в межах заявлених вимог та виконає, відповідно до ст. 2 ЦПК України його основне завдання-справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що житловий будинок на праві власності дійсно належить спадкодавцю ОСОБА_3, а позивач ОСОБА_1 будучі спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3, належним чином прийняла спадщину після її смерті. Позивач ОСОБА_1 оформити своє право на спадщину не має можливості в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. Таким чином, визнання права власності не порушує права інших осіб та іншим шляхом вирішити питання в позасудовому порядку неможливо.

Керуючись ст.ст. 4-5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, ІПН НОМЕР_2, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, до Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, Код СДРПОУ 25214512, що розташована за адресою: Запорізька область, Михайлівський район, смт Михайлівка, вул. Центральна, 22, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, ІПН НОМЕР_2, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок № 205, розташований по вул. Пушкіна в смт Михайлівка Михайлівського району Запорізької області, що залишився після смерті ОСОБА_3, померлої 03 червня 2017 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Михайлівський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_6