Кодимський районний суд Одеської області
__________________________________________________________________________________________
Справа № 503/520/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2018 року м. Кодима Одеської області

Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Гури А.І.

при секретарі Поліковській О.І.

учасники справи: позивач Публічне акціонерне товариство

комерційний банк «Приватбанк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кодимі, Одеської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства (далі-ПАТ) комерційний банк (далі-КБ) «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ КБ «Привтбанк», 23 березня 2018 року звернулось з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 66375 грн. 54 коп..

В позовній заяві позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 05 жовтня 2005 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Відповідно до укладеного договору № ОDKDCC9FA30009 від 09 березня 2011 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 22500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 08 березня 2014 року. На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року змінено найменування позивача з закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». 06 грудня 2016 року позичальник ОСОБА_2 помер. Спадкоємцем, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є відповідач ОСОБА_1 Миколаївна.14 березня 2017 року позивач отримав відповідь Кодимської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого ОСОБА_2 із заявами про прийняття спадщини чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались. В той же час, згідно частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 04 жовтня 2017 року до ОСОБА_1 було направлено лист-претензію, згідно яких позивач предявив свої вимоги, але відповідач яких-небудь дій по поверненню боргу не вчинила. Зазначені обставини і змусили позивача звернутися до суду з відповідним позовом. Станом на дату смерті заборгованість позичальника ОСОБА_2 перед позивачем за кредитним договором №б/н від 05 жовтня 2005 року становить 21274 грн., яка складається з: 12787,52 грн. заборгованість за кредитом; 8486,48 грн. заборгованість за відсотками. Заборгованість позичальника ОСОБА_2 перед позивачем за кредитним договором № ОDKDCC9FA30009 від 09 березня 2011 року становить 45101,54 грн., яка складається з: 2114,91 грн. заборгованість за кредитом; 1050,42 грн. заборгованість з комісії; 41936,21 грн. заборгованість з пені.

Представник позивача (за довіреністю) в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Позов не визнає.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх учасників справи) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши вимоги позивача та матеріали справи, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, з таких підстав.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525,526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

05 жовтня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір №б/н, за яким останній отримав кредит в розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

ОСОБА_2 погодився, що заява позичальника разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом.

Проте, в порушення умов кредитного договору ОСОБА_2 своєчасно не повертав ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитні кошти, своєчасно не сплачував відсотки за його користування та ухилявся від виконання зобов'язань по кредитному договору.

09 березня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № ОDKDCC9FA30009, за яким останній отримав кредит в розмірі 25500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 08 березня 2014 року.

Проте, в порушення умов кредитного договору ОСОБА_2 своєчасно не повертав ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитні кошти, своєчасно не сплачував відсотки за його користування та ухилявся від виконання зобов'язань по кредитному договору.

06 грудня 2016 року ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №468853 від 12 грудня 2016 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем, за кредитним договором №б/н від 05 жовтня 2005 року, станом на дату смерті ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором становить 21274 грн., яка складається з: 12787,52 грн. заборгованість за кредитом; 8486,48 грн. заборгованість за відсотками.

Відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем, за кредитним договором № ОDKDCC9FA30009 від 09 березня 2011 року, станом на дату смерті ОСОБА_2 заборгованість становить 45101,54 грн., яка складається з: 2114,91 грн. заборгованість за кредитом; 1050,42 грн. заборгованість з комісії; 41936,21 грн. заборгованість з пені.

Згідно копії Повідомлення Кодимської районної державної нотаріальної контори від 02 березня 2017 року за №157/01-16, претензія кредитора ПАТ КБ «ПриватБанк» прийнята. Після смерті ОСОБА_2, померлого 06 грудня 2016 року спадкоємці не зверталися, спадкова справа не заводилася.

У відповідності до копії Листа-претензії від 29 вересня 2017 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» направило ОСОБА_1 вимогу про погашення боргових зобовязань ОСОБА_2 на підставі норм ст.ст.1261,1281-1282 ЦК України.

Порядок прийняття спадщини, яка відкрилася після 1 січня 2004 року, визначений Главою 87 ЦК України.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обовязків, що зазначені уст.1219 ЦК України(ст.ст.1218,1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2ст.1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1ст.1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у ч.3, 4 ст.1268, ст.1269 ЦК України.

Так, згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогост.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини(глава 87 ЦК України "Здійснення права на спадкування") та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України "Оформлення права на спадщину).

Відповідно до ч.1ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5ст. 1268 ЦК України).

Частиною першою ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3ст.1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим обєктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст.1296 ЦК України є правом, а не обовязком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченогост.1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Разом з тим необхідно враховувати наступне.

Оскільки зі смертю боржника зобовязання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню нормист.1282 ЦК України щодо обовязку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому ч.2 цієї норми. Саме на підставі норм статей1281,1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємців.

Так, згідно ст.1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст.1281 ЦК України щодо строків предявлення ним вимог до спадкоємців.

Зокрема, відповідно до ч.ч. 2,3,4 ст.1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкоємців, який не предявив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Отже, встановлені ст.1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє субєктивне право, а не є строком позовної давності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі №6-2962цс16.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За приписами ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд зазначає, що позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" не надав суду достатні та належні докази щодо наявності у власності відповідача ОСОБА_1 успадкованого майна на суму заборгованості по кредиту за період до 06.12.2016 року, а також доказів про те, що вартість вказаного майна відповідає або перевищує розмір заборгованості по кредиту за період до 06.12.2016. Також, позивачем не були надані клопотання про витребування таких доказів, хоча позивач не був позбавлений такої можливості, проте заявив лише клопотання про розгляд справи без їх участі.

За таких обставин, враховуючи, що позивачем не надано докази наявності спадкового майна, за рахунок якого спадкоємець зобовязаний задовольнити вимоги кредитора, що в сукупності позбавляє позивача права вимоги до спадкоємця, оскільки відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання кредитором вимог ст.ст. 1281,1282 ЦК України.

З огляду на досліджені наявні матеріали справи, суд прийшов до висновку, що факти, наведені позивачем в обґрунтовування позовних вимог не знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, у зв'язку з чим, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 259-265 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відповідно до п/п15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд.

Суддя А.І. ГУРА