Постанова

Іменем України

28 березня 2018 року

м. Київ

справа № 589/4556/16

провадження № 61-876 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

третя особа - Шосткинська міська рада Сумської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Сумської області від 05 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Левченко Т. А., Собини О. І., Ткачук С. С.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Шосткинська міська рада Сумської області, про усунення перешкод у користуванні житловим будинком.

Позов мотивовано тим, що вони є власниками квартири АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,0463 га, яка розташована за цією ж адресою. Відповідачі є власниками квартир АДРЕСА_2. До вказаних квартир відносяться сараї для зберігання господарського інвентарю, які знаходяться в безпосередній близькості до самого житлового будинку. Відповідачі у зазначеному сараї, замість зберігання господарського інвентарю, тримають худобу, а саме кіз.

Позивачі вважають, що відповідачі тримаючи кіз у сараї, який розташований у безпосередній близькості до житлового будинку, створюють їм незручності, оскільки двір не є відокремленим і кози спорожняються під вікнами їхнього житлового будинку.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просили усунути перешкоди в користуванні належною їм квартирою АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання відповідачів припинити утримання в сараї, розташованого на прибудинковій території вказаного будинку будь-якої худоби.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 11 вересня 2017 року, у складі судді Євдокімової О. П., позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено.

Вирішено усунути перешкоди ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у користуванні належним їм будинком АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 припинити утримання в секції сараю, розташованого на прибудинковій території за вказаною адресою будь-якої худоби на відстані менше ніж 15 метрів до житлового будинку ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки відповідачами було допущено порушення санітарних норм на подвір'ї будинку АДРЕСА_1, що тягне за собою усунення перешкод у користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 їхнім житловим будинком, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 5 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що на час виникнення у позивачів права власності на спірне домоволодіння сарай «Б» вже був побудованим, його розмір не змінювався, відстань між житловим будинком та сараєм була в межах допустимих норм, але зменшилась у зв'язку зі здійсненням позивачами прибудови до належної їм частини будинку.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судом апеляційної інстанції допущено порушення норм матеріального права, оскільки не враховано пункт 3.25а Державних будівельних норм 360-92 «Планування та забудова міських та сільських поселень», якими передбачено, що відстань між житловими будинками та господарськими будівлями (сараями) для худоби, свійських тварин та птахів, площею до 50 кв. м повинно бути не менше 15 м.

Виконавчий комітет Шосткінської міської ради Сумської області подав відзив на касаційну скаргу ОСОБА_3, у якому фактично підтримав доводи викладені у касаційній скарзі, та просив рішення суду апеляційної інстанцій скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судами попередніх інстанцій установлено, що згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є власниками по 1/5 частці кожний житлового будинку АДРЕСА_1, а саме: житлового будинку під літ. А-1 загальною площею 84,4 кв. м, 1/3 частки господарських будівель у вигляді сараю під літ. «Б», погребу під літ. «Пг», огорожі «N». Право власності зареєстровано 16 червня 2013 року.

Також вказані особи є власниками по 1/5 частині земельної ділянки кожний, площею 0,0463 га, розташованої за вищевказаною адресою, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідно до довідки КП «Шосткінське МБТІ» від 15 червня 2017 року відповідачеві ОСОБА_6 належить 1/5 частина домоволодіння АДРЕСА_1. Крім указаної частини будинку до нього відносяться: 1/3 частина сараю під літ. «Б», ј частина погребу під літ. «Пг», 1/4 частина вбиральні під літ. «У» (рік побудови цих господарських будівель 1950), 1/4 частина огорожі.

Крім того, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 також є співвласниками 21/100 частини вказаного домоволодіння (квартира № 6). Крім будинку до даної частини відносяться 1/2 частина гаражу під літ. «Д» (рік побудови 2006), 1/4 частина погребу під літ. «Пг» (рік побудови 1950), 1/4 частина вбиральні під літ. «У» (рік побудови 1950), 1/4 частина огорожі.

Актом обстеження земельної ділянки від 02 березня 2017 року, складеного комісією у складі працівників Шосткинської міської ради Сумської області, управління Держпродспоживслужби у м. Шостка Сумської області, дільничного офіцера поліції було встановлено, що в секції сараю під літ. «Б» у подвір'ї будинку НОМЕР_1 утримується дві кози. Внаслідок проведених замірів відстань від житлового будинку до сараю, де утримується худоба, становить 12,25 м, у зв'язку з чим зроблено висновок про те, що згідно пункту 3.25а Державних будівельних норм України «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» 360-92, господарські будівлі для домашньої худоби треба розміщувати на відстані 15,0 м від житлових будинків. Утримання худоби на подвір'ї будинку АДРЕСА_1 не відповідає санітарним, протипожежним та містобудівним вимогам.

В той же час, судом апеляційної інстанції встановлено, що 09 жовтня 2015 року позивачі звернулися на адресу Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області з повідомленням про початок виконання будівельних робіт, а саме будівництва прибудови до будинку, бесідки за адресою: АДРЕСА_1

17 вересня 2015 року Відділом містобудування та архітектури Шосткинської міської ради Сумської області ОСОБА_3 та ОСОБА_4 видано будівельний паспорт.

Тобто акт обстеження земельної ділянки від 2 березня 2017 року складено після здійснення позивачами прибудови до належної їм частини будинку і саме від цієї прибудови була заміряна відстань, яка зазначена в акті.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач ОСОБА_5 надав копію технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1 виготовлений у 2013 році, тобто до початку будівництва прибудови позивачами у 2015 році, та схематичний план земельної ділянки вказаного житлового будинку, з яких вбачається, що відстань від частини житлового будинку, який належить позивачам до сараю під літ. «Б» ( 1950 року побудови) була в межах допустимих норм.

Отже судом апеляційної інстанції установлено, що сарай під літ. «Б» побудований значно раніше, ніж прибудова до частини житлового будинку, який належить позивачам.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, дійшов обґрунтованого висновку про те, що діями відповідачів вигляді утримання кіз, позивачам не створюються перешкоди у здійсненні ними права користування та розпорядження своїм майном, оскільки на час виникнення у них права власності на житловий будинок, сарай під літ. «Б» (де утримуються кози) вже був збудованим, його розмір не змінювався і відстань між житловим будинком та сараєм під літ. «Б» була в межах допустимих норм, але зменшилась у зв'язку із здійсненням позивачами прибудови до належної їм частини будинку.

Під час розгляду справи позивачами не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме утриманням тварин (кіз) відповідачі порушують їх законні права та інтереси.

Доводи заявника у касаційній скарзі про те, що апеляційним судом не враховано пункт 3.25а Державних будівельних норм 360-92 «Планування та забудова міських та сільських поселень», якими передбачено, що відстань між житловими будинками та господарськими будівлями (сараями) для худоби, свійських тварин та птахів, площею до 50 кв. м повинно бути не менше 15 м не спростовують висновків апеляційного суду, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. Ці доводи не дають підстав вважати, що апеляційним судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не допускаються.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 5 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді С. О. Карпенко

В.О. Кузнєцов

А.С. Олійник

С.О. Погрібний