печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Кирилюк І.В. ,

при секретарі - Петровій Ю.О.,

за участю:

державного виконавця: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В :

Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим Іван Сергійович (далі - державний виконавець) звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи ОСОБА_2 (далі - боржник, ОСОБА_2.) у праві виїзду за межі України в якому просить тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон громадянина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до виконання ним зобов'язань, покладених виконавчим листом № 635/5750/13-ц, виданого 02.12.2013 року Харківським районним судом Харківської області про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості станом на 10.04.2013 року за кредитними договорами № 014/с21-115-0-0-157 від 26.04.2012 року у розмірі 12 146 737,77 грн.

В обґрунтування клопотання державний виконавець зазначає, що боржник ухиляється від виконання рішення Харківського районного суду Харківської області від 03.09.2013 року у справі № 635/5750/13-ц про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості у розмірі 12 146 737,77 грн. Оскільки сума заборгованості не погашена, а боржник ОСОБА_2 не вчиняє жодних дій для її погашення, державний виконавець вважає, що останній ухиляється від погашення існуючої заборгованості та виконання рішення суду.

Відповідно ст. 441 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Разом з тим, в судове засідання 15.11.2017 року державний виконавець не з'явився, про розгляд подання повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, у зв'язку із чим протокольною ухвалою суду розгляд справи було відкладено до 23.11.2017 року.

У зв'язку із неявкою державного виконавця, який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання 23.11.2017 року, протокольною ухвалою суду розгляд справи було відкладено до 24.01.2018 року.

В судове засідання 24.01.2018 року державний виконавець не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі.

Зважаючи на те, що справа за поданням державного виконавця неодноразово відкладалася у зв'язку з неявкою державного виконавця, та, беручи до уваги строк розгляду справ даної категорії, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність державного виконавця.

Дослідивши матеріали у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується подання, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для його розгляду і вирішення по суті, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 19.12.2013 року Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Мазуром Г.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 41272613 з примусового виконання виконавчого листа № 635/5750/13-ц, виданого 02.12.2013 року Харківським районним судом Харківської області про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості у розмірі 12 146 737,77 грн.

Крім того, постановою державного виконавця від 19.12.2013 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику, та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику. Постановою державного виконавця від 10.07.2014 року накладено арешт на кошти, що містяться на всіх рахунках боржника. Постановою державного виконавця від 10.07.2014 року накладено арешт на транспортні засоби, що належать боржнику, та заборонено здійснювати відчуження транспортних засобів.

Постановою державного виконавця від 24.03.2015 року оголошено розшук транспортних засобів, належних боржнику.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, пунктом 5 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон ухилення особи від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

При цьому, під ухиленням від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею таких обов'язків. евиконані зобов'язання не можуть вважатися ухиленням, поки не буде доведено протилежне.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; несвоєчасна явка за викликом державного виконавця; не повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

В той же час, з матеріалів подання слідує лише, що боржник не виконує судове рішення, проте, належних та допустимих доказів на підтвердження саме ухилення боржника від виконання зобов'язань державним виконавцем не надано.

Судом не приймається до уваги відповідь Головного центру обробки спеціальної інформації за підписом Начальника Головного центру обробки спеціальної інформації Простакова А.В. за вих. № 0.64-34940/0/15-17 від 25.10.2017 року на підтвердження витрачання боржником грошових коштів у значному розмірі, зважаючи на наступне.

Так, дійсно як вбачається з вказаної відповіді з грудня 2013 року по вересень 2017 року ОСОБА_2 досить часто перетинав державний кордон України, водночас, дана інформація не свідчить про значні витрати ОСОБА_2, які могли бути пов'язані з перетинанням кордону, та не може бути доказом ухилення боржника від виконання рішення суду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що серед документів, поданих до суду державним виконавцем, відсутні докази, що підтверджують факт не реагування боржника на вимоги державного виконавця, а також те, що державний виконавець взагалі звертався із такими вимогами до боржника, факт ухилення боржника від явки у відділ ДВС, та факт ухилення від виконання зобов'язань. Додані до подання документи підтверджують лише факт відкриття виконавчого провадження і певних дій, вчинених в його рамках.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу ст. 13 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право вільно пересуватися і обирати собі місце проживання у межах кожної держави. Кожна людина має право покинути будь-яку країну, включаючи й свою власну, і повертатися у свою країну.

Згідно ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також, статтею. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Відповідно до ст. 313 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до імперативних вимог Цивільного процесуального кодексу України, особа, яка звертається в суд із позовом, заявою, скаргою чи поданням зобов`язана не тільки викласти всі обставини на підтвердження своїх вимог, але й зазначити відповідні докази на їх підтвердження.

Подання не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, як встановлено судом, матеріали подання не містять посилання на докази ухилення боржника від виконання рішення суду, оскільки, не вжито заходів для належного виконання рішення суду в межах наданих Законом державному виконавцеві повноважень.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Golder v. theUnitedKingdom» від 21.02.1975 року, «DeGeouffredelaPradelle v. France» від 16.12.1992 року. Відтак, в кожному випадку будь-яка особа при зверненні до суду із заявою, скаргою чи поданням повинна дотримуватися норм процесуального законодавства.

Зважаючи на те, що норми Конституції України є нормами прямої дії, з урахуванням того, що державним виконавцем не надано доказів, які свідчать про ухилення боржника від виконання зобов'язань, вважаю, що встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду для громадянина ОСОБА_2 є прямим та грубим порушенням його конституційних прав та свобод, у зв'язку з чим подання Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І.С. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_2 є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 13 Загальної декларації прав людини, ст.ст. 19, 33 Конституції України, ст. 18. Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України», ст.ст. 12, 13, 81, 259-261, 353-355, 441 Цивільного процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_2, - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.. 261 ЦПК України.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Апеляційного суду м. Києва або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Повний текст ухвали складено 24.01.2018 року.

Суддя І.В. Кирилюк