Справа № 603/25/18
Провадження № 2/603/90/2018
"19" квітня 2018 р. м.Монастириська
Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого - судді Іванчука В. М.
за участі секретаря судового засідання Сандалюка О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Монастириська цивільну справу
про зміну способу стягнення аліментів
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_3 звернувся в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку і доходу, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення від дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 14.05.1994 року позивач уклала шлюб з відповідачем, який зареєстрували в Григорівській сільській раді, актовий запис №03.
За час перебування у шлюбі у них народилося двоє дітей: дочка Роксолана, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка на даний час вже повнолітня та син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні.
Згідно рішення Монастириського районного суду від 30.07.2015 року, вирішено стягувати із відповідача в користь позивача аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі по 500 грн. на дитину щомісяця, починаючи стягувати від дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Також, позивача в позовній заяві зазначає, що на час розгляду справи про стягнення аліментів в 2015 році, відповідач ніде не працював і мав нерегулярний дохід, у звязку з чим суд присудив аліменти у твердій грошовій сумі. На даний час відповідач працює в ДП «Бучацьке Лісове господарство», а тому просить змінити спосіб стягненн аліментів з твердої грошової суми на частку з усіх видів його заробітку і доходу.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду представником позивача адвокатом ОСОБА_3 подано заяву про розгляд справи в його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, хоча судом вживались заходи для належного його повідомлення про день, час та місце розгляду справи за останнім відомим місцем проживання (реєстрації) та повідомленням розміщеним на WEB сторінці Монастириського районного суду Тернопільської області, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву суду не надіслав.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності позивача та представника позивача на підставі наявних у справі доказів.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), а тому суд, дослідивши матеріали справи не вбачає підстав для відкладення справи і вважає можливим розглянути її на підставі наявних в матеріалах справи доказів з винесенням заочного рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, розглянувши подані позивачем письмові документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі.
За час перебування у шлюбі у них народилося двоє дітей: дочка Роксолана, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка на даний час вже повнолітня та син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ИД №026632, виданого Бертниківською сільською радою Монастириського району Тернопільської області 25.04.2006 року.
На даний час позивач з своїм сином проживають разом в ІНФОРМАЦІЯ_3.
Згідно Рішення Монастириського районного суду Тернопільської області №603/430/15-ц від 30.07.2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області №603/431/15-ц від 30.07.2015 року вирішено стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі по 500 грн. на дитину щомісяця, починаючи стягувати від дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Підставою звернення до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів є те, що позивач не може повністю забезпечити та задовольнити потреби неповнолітнього сина одягом, продуктами харчування, засобами гігієни, не має змоги оплатити у разі потреби його лікування, відвідування необхідних гуртків, дитина потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, так як збільшуються потреби в навчанні та розвитку дитини, а також те, що відповідач працює в ДП «Бучацьке Лісове господарство».

Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України..

У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Приписами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дітей.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.

Статтею 150 СК України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обовязки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобовязані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічна вимога міститься і в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» N 3 від 15.05.2006 року.

Тобто зазначена законодавча норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналогічна позиція зазначена Верховним Судом України в правовій позиції, викладеній в постанові за № 143 цс 13 від 05.02.2014 року.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Визначаючи розмір аліментів згідно позовних вимог, суд, приймаючи до уваги вимоги діючого законодавства, а також встановлені по справі обставини, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який встановлений на даний час ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», можливість відповідача працювати та надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, суд приходить до висновку, що з моменту ухвалення рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 30.07.2015 року суттєво змінились обставини, за яких суд виходив при встановлені такого розміру аліментів.

За таких обставин суд приходить до висновку, що визначений розмір аліментів у сумі 500 грн. щомісячно суттєво порушує інтереси як позивача, на утриманні якої перебуває дитина, так і самої дитини, стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача, який працює (може працювати), дозволяє забезпечити більшу стабільність щодо утримання дитини, що є підставою для зміни розміру аліментів, стягнутих з відповідача у твердій грошовій сумі, на аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку і доходу щомісячно, даний розмір аліментів не порушує баланс інтересів сторін з огляду на проживання та утримання дитини саме позивачем.

Крім вищевказаного, суд, при зміні способу стягнення аліментів також враховує положення ч. 2 ст. 182 СК України, якою визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, проте встановлений розмір аліментів, який відповідач повинен сплачувати згідно рішення Монастириського районного суду Тернопільської області №603/431/15-ц від 30.07.2015 року є меншим від мінімального розміру аліментів, визначеного законом, що не може забезпечити належного утримання та виховання дитини, а тому підлягає збільшенню (зміні).

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач в судове засідання не зявився та не надав суду у встановленому законом порядку відзиву на позовну заяву із викладом своїх заперечень щодо зміни способу стягнення аліментів, у звязку з чим несе ризик настання наслідків, пов'язаних із невчиненням даних процесуальних дій, в даному випадку - ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів.

Стосовно вимоги позивача щодо стягнення аліментів у змінений спосіб з дня звернення до суду, суд зазначає, що згідно розяснень, даних в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», щодо визначення початку строку стягнення аліментів, слід враховувати, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Оскільки на момент звернення позивача до суду з даним позовом з відповідача стягуються аліменти за рішення Монастириського районного суду Тернопільської області №603/431/15-ц від 30.07.2015 року, стягнення за яким може бути припинено після набуття цим рішенням законної сили, то така вимога позивача суперечить закону.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Приписами ч. 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, такі судові витрати стягуються з другої сторони.

Отже, з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 12, 81, 141, 263, 282 ЦПК України, ст.ст. 141, 180, 182, 183, 192 СК України суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Змінити призначений за рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 30.07.2015 року по справі №603/431/15-ц розмір (спосіб стягнення) аліментів, який підлягав стягненню з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 на утримання дитини: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі по 500 грн. на дитину щомісяця.

3. Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, (ІПН НОМЕР_1, паспорт серія МС №801745), проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) ОСОБА_2 на дитину щомісяця але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, з проведенням індексації відповідно до Закону.

4. В задоволені решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 704 грн. 80 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається позивачем до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя ОСОБА_6