Справа № 225/5513/17
Провадження № 2/225/83/2018
УХВАЛА

16 квітня 2018 року місто Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мигалевича В.В.

за участю:

секретаря судового засідання Голубової О.О.

розглянувши відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу квартири удаваним в частині ціни та визнання договору позики удаваним в частини суми позики,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дзержинського міського суду Донецької області перебуває зазначена цивільна справа.

До судового засідання, а саме 16.04.2018 року, представником позивача ОСОБА_3 надано заяву про відвід головуючому судді. В якості підстав для відводу представник позивача послався на те, що, головуючий суддя упереджено ставиться до позивача (представника позивача) та обраної прававої позиції. Оскільки в останньому судовому засіданні, яке відбулося 29.03.2018 року, представником позивача було заявлено клопотання про долучення письмових доказів по справі отриманих від свідка ОСОБА_4 після її допиту в судовому засіданні 15.03.2018 року. Однак, не виходячи до нарадчої кімнати для вирішення заявленого клопотання, суд відмовив в його задоволенні. При цьому, головуючий суддя зазначив, що згідно норм ЦПК України, які діють з 15.12.2017 року про всі докази (у тому числі письмові) позивач зобов'язаний був одразу зазначити у своєму позові, не зважаючи на фактичне знаходження таких доказів у іншої особи. Однак, позовна заява ОСОБА_1 була зареєстрована Дзержинським міським судом Донецької області 24.10.2017 року, тобто до набрання чинності змін в ЦПК України (15.12.2017 року), на які посилався суддя при відмові в задоволенні клопотання. Таким чином, необгрунтоване відхилення головуючим суддею доказів, наданих позивачем на доведеність заявлених позовних вимог, є свідченням передчасно сформованої позиції щодо майбутнього рішення по справі. Зазначені обставини викликають у позивача та його представника сумніви в обєктивності та неупередженості судді при розгляді дійсної цивільної справи.

В судове засідання позивач та уповноважений представник позивача - ОСОБА_3 не з'явились, представником позивача надано до суду заяву з проханням розглянути заяву у його відсутність.

Відповідач в судове засідання не прибув, був належним чином повідомлений про дату, місце та час розгляду справи, про причини неявки суд не інформував.

Дослідивши наявні матеріали справи в відповідних межах суд зазначає про таке.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів в неупередженості або обєктивності судді.

Відповідно до ч. 3 ст. 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно ст. 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 131 ЦПК України (у редакції, яка діяла станом на дату звернення позивача із позовом до суду), сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Згідно ч. ч. 1-5 ст. 83 ЦПК України (у редакції, яка діяла станом на 29.03.2018 року), сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з обєктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Таким чином, оскільки позивачем і представником позивача не було доведено поважності причин несвоєчасного надання доказів, у задоволенні клопотання про прийняття таких доказів до розгляду було відмовлено.

Ураховуючи наведене, суд доходить висновку про те, що доводи представника позивача про необґрунтованість підстав для відмови у задоволенні клопотання про прийняття доказів не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, тому є необґрунтованими й безпідставними.

Аналізуючи доводи заяви про відвід суд вважає, що міркування заявника про існування підстав, які викликають у нього сумніви в обєктивності та неупередженості судді є субєктивною думкою заявника, який зацікавлений у вирішенні справи на свою користь. Твердження про начебто передчсно сформовану позицію головуючого щодо майбутнього судового рішення є необґрунтованими й безпідставними.

В той же час суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Однією з процесуальних гарантій реалізації завдань цивільного судочинства і ухвалення законних та обґрунтованих рішень у цивільних справах є інститут відводу судді, що має на меті відсторонення від участі у справі суддів, щодо неупередженості яких є сумніви.

Європейський Суд з прав людини через свою практику визначив концептуальні підходи до тлумачення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, представивши не лише змістовні характеристики неупередженості, але й її субєктивні та обєктивні компоненти.

Неупередженість як вимога до суду означає, що суд, який розглядає справу, повинен бути безстороннім субєктивно, тобто не повинен мати будь-якої особистої заінтересованості та упередженості. Судді мають бути вільні від особистих симпатій, уподобань, прихильностей. Вважається, що суддя є безстороннім, якщо немає доказів, які б свідчили про протилежне. Тобто при розгляді справи існує презумпція неупередженості суддів.

Заявлені відводи суддям, згідно з тлумаченням Європейського Суду з прав людини, мають бути ретельно перевірені й за наслідками перевірки прийнято відповідне рішення.

Суд також повинен бути безстороннім обєктивно, тобто має бути достатньо гарантій, що виключають будь-які законні сумніви стосовно цього. Судді повинні ухвалювати свої рішення цілком незалежно і мати змогу діяти без обмежень, без неправомочного впливу, підбурення, тиску, погроз, неправомочного прямого чи непрямого втручання, хоч би з чийого боку та з яких мотивів воно б здійснювалося.

Статтею 129 Конституції України передбачено, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Згідно із положеннями ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

У п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді (схвалені резолюцією 2006/23 Економічної та ОСОБА_5 ООН від 27 липня 2006 року) зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об'єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

Конкретно по цій справі, позивачем заявлено відвід з підстав, які не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Таким чином, вбачається упереджене ставлення з боку представника позивача до головуючого у справі судді.

З метою уникнення подальших сумнівів представника позивача в неупередженості головуючого у справі судді, на підставі системного аналізу викладених вище положень законодавства та практики Європейського Суду з прав людини, суд вважає, що заяву про відвід необхідно задовольнити, а справу належить передати до канцелярії суду для виконання вимог, визначених статтею 33 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 36, 40 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заявлений представником позивача ОСОБА_3 відвід головуючому судді Мигалевичу В.В. задовольнити.

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу квартири удаваним в частині ціни та визнання договору позики удаваним в частини суми позики передати до канцелярії Дзержинського міського суду Донецької області для виконання вимог, визначених статтею 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: