Справа № 206/1107/18
Провадження № 2/206/558/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.04.2018 Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря судового засідання Мороза К.Т.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 30.04.2013 сторони по справі перебувають у шлюбі. У 2013 році у сторін народилась донька ОСОБА_4 . Через несумісність характерів та взаєморозуміння фактичні шлюбні відносини сторін припинені. Крім того, відповідач будучи батьком дитини зобов`язаний утримувати дитину. В зв`язку із чим, позивач просила шлюб, укладений з відповідачем, розірвати та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання спільної дитини у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Представник відповідача з позовними вимогами погодилась частково, а саме не заперечувала проти розірвання шлюбу, розмір аліментів, просила стягувати у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Такий розмір аліментів вважала достатнім та таким, що відповідає критеріям ч. 1 ст. 182 СК України, а саме: стану здоров`я та матеріальному становищу дитини та відповідача, а також, наявністю у відповідача непрацездатної матері.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.
15.03.2018 у даній справі відкрито провадження та призначено судове засідання. 04.04.2018 представником відповідача подано відзив на позовну заяву. Під час розгляду справи судом заслухані пояснення позивача та представника відповідача, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. 13.04.2018 у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
30.04.2013 між сторонами було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, яке було видане 30.04.2013 Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, серії НОМЕР_1 (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, яке було видане 29.10.2013 Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, серії НОМЕР_2 (а.с.9).

Згідно довідки № 1433 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщення/будинку осіб, та акту складеного 12.02.2018, затвердженого КП "ЖГСР" ДМР, позивач та спільна з відповідачем донька, проживають разом за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10-11).
Згідно договору про надання правової допомоги від 07.02.2018, акту прийому-передачі виконаних робіт щодо надання правової допомоги від 22.02.2018 та квитанції № 2202/2018 позивач понесла витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1200 грн. (а.с.14-16).
Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12.11.2015 встановлено факт, що ОСОБА_3 , брав участь у бойових діях під час проведення антитерористичної операції в період з 10 по 21.07.2014 та отримав 21.07.2015 в районі села Піски, Донецької області у складі "Добровольчого українського корпусу", створеного за ініціативи громадсько-політичного руху "Правий Сектор", вогнепальне поранення під час проведення бойової операції.Рішення суду набрало законної сили (а.с.33-34).

Згідно посвідчення серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 має право на пільги - учасника бойових дій (а.с.35).

Відповідно до довідок Національної гвардії України та контракту від 26.11.2015 ОСОБА_3 проходить військову службу за контрактом та бере безпосередню участь антитерористичних операціях, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України (а.с.36-39, 41).

У відповідності до довідки про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ № 324 від 22.08.2014, виписки із історії хвороби № 1722, ОСОБА_3 отримав проникаюче сліпе вогнепальне поранення грудної клітки, поранення правої легені, перелом 6, 7, 8 ребер, наскрізне вогнепальне поранення верхньої третини правого плеча. Гемоторакс праворуч. Контрактура правого плечового суглоба (а.с. 42, 44).

Згідно довідки № 31 від 03.03.2018, виданої та підписаної командиром військової частини № НОМЕР_4 НГУ, ОСОБА_3 працює на посаді військовослужбовця грошове забезпечення за період березень 2017 - лютий 2018 складає 172250,05 грн. (а.с.70).

Окрім того, ОСОБА_3 нагороджений відзнакою президента України "За участь в антитерористичній операції", отримав медаль "За військову службу Україні", Подяку міністра ОСОБА_5 за сумлінне ставлення до виконання посадових обов`язків, ініціативу та наполегливість, нагороджений "За доблесну службу", та за зразкову військову дисципліну (а.с.52-56).

ОСОБА_3 , також, має матір 1965 року народження - ОСОБА_6 , яка згідно пенсійного посвідчення є пенсіонером (а.с.60).

Відповідно та довідки судово-медичного обстеження, остання будучи пасажиром при дорожньо-транспортній пригоді отримала у 2004 році легкі тілесні ушкодження, згідно до епікризів у 2008 році звертатись до лікарні з огляду на погіршення стану здоров`я (а.с.62-66).

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідало б інтересам одного із них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення.

Статтею 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.
Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що відповідає ст. 51 Конституції України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені та більше не відновлювалися, суд дійшов висновку про те, що сім`я сторін розпалася остаточно, примирення бути не може і шлюб підлягає розірванню. Відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.91 та набула чинності для України 27.09.91, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй від 20.11.59, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У відповідності до ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України „Про охорону дитинства").

На підставі вимог ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно вимог ст. 181 СК України одним з способів виконання батьками обов`язку по утриманню дитини є стягнення аліментів.

Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та на теперішній час мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, вимога позивача щодо стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку підлягає задоволенню частково, а саме в розмірі 1/5 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з огляду на відсутність об`єктивних та достатніх доказів необхідності сплати аліментів у розмірі більшому ніж мінімальний (тобто доказів здійснення позивачем витрат на дитину більше ніж мінімальний розмір для дитини відповідного віку, що складає 1492 грн. на місяць), а також, у сукупності із обставинами встановленими судом, а саме: станом здоров`я платника аліментів, наявністю у платника аліментів непрацездатної матері.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах оплати платежу за один місяць.

Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за позовом щодо сплати аліментів на підставі ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн. Витрати понесені на професійну правничу допомогу в сумі 1200 грн. та судовий збір з позову про розірвання шлюбу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Суд звертає увагу, що посилання представника відповідача на п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" як на підставу для звільнення відповідача від сплати судового збору суд не може взяти до уваги, оскільки позов про розірвання шлюбу та стягнення аліментів не пов`язаний з порушенням прав відповідача, як учасника бойових дій.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 105, 112, 180-183 СК України, ст. ст. 2, 13, 141, 263, 264, 265, 430 ЦПК України, -

ВИРІШИВ
Позов задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) та ОСОБА_3 , (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ), зареєстрований 30.04.2013 Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 92 розірвати.

Стягнути з ОСОБА_3 ,(місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ), на користь ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/5 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнення здійснювати з 28.02.2018 і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позову відмовити повністю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1200 грн. 00 коп. Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне судове рішення складено 18.04.2018.
Головуючий суддя: К.С. Маштак