Ухвала

30 березня 2018 року

м. Київ

справа № 760/2820/17-ц

провадження № 61-7216 ск 18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 31 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 жовтня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 31 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 жовтня 2017 року.

Відповідно до підпунктів 4 і 14 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України,

у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За змістом статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах

є Верховний Суд.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 грудня 2017 року касаційну скаргу залишено без руху, оскільки її подано з пропуском строку на касаційне оскарження, клопотання про поновлення процесуального строку не заявлялось. Крім того, заявником не надано копій оскаржуваних рішень та не сплачено судовий збір за подання касаційної скарги.

У лютому 2018 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 на усунення недоліків, у якій заявник зазначив, що він звільнений під сплати судового збору на підставі пунктів 2, 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Крім того, до заяви додав копії оскаржуваних рішень та клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

На обґрунтування поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження,

ОСОБА_1 зазначив, що копію ухвали апеляційного суду м. Києва від 17 жовтня

2017 року він отримав в кінці листопада 2017 року. На підтвердження зазначеного заявник не надав жодного доказу.

Ухвалою Верховного Суду від 20 лютого 2018 року ОСОБА_1 продовжено строк для усунення недоліків до 6 березня 2018 року, але не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали, для надання доказів на підтвердження поважності причини пропуску строку на касаційне оскарження.

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження, у якій зазначив, що копію ухвали апеляційного суду м. Києва від 17 жовтня 2017 року отримав в кінці листопада 2017 року, даний факт має бути засвідчено

в матеріалах справи, а саме у рекомендованому повідомленні з його підписом. Також зазначив, що не є юридично обізнаною особою, у зв'язку з чим несвоєчасно повідомив свого представника про необхідність оскарження рішення суду, поштовий конверт,

у якому була направлена копія ухвали апеляційного суду не зберігся.

Причини пропуску строку на касаційне оскарження, наведені заявником не можуть бути визнані поважними, виходячи з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 325 ЦПК України, у редакції, яка була чинною на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення, касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду.

Відповідно до положень статті 319 ЦПК України, у редакції, яка була чинною на момент ухвалення оскаржуваних судових рішень, рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз'яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Зі змісту матеріалів касаційного провадження убачається, що вимоги ухвали в частині надання належних доказів, що підтверджують поважність причини пропуску процесуального строку ОСОБА_1 не виконав.

Крім того, він не навів обставин, які є об'єктивно непереборними та не залежали від його волевиявленнядля реалізації права на касаційне оскарження.

З огляду на наведене, вважаю, що підстави для поновлення строку на касаційне оскарження відсутні.

За змістом пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє

у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Керуючись пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 31 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик