"12" квітня 2018 р. Справа № 363/3527/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

12 квітня 2018 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Рудюка О.Д.,

за участі секретаря Клименко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгороді Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_2) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із позовною заявою про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди мотивуючи свої вимоги тим, що 04 березня 2016 року близько 18 години 15 хвилин в с. Нові Петрівці Вишгородського району по автодорозі Київ-Іванків-Овруч сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_1 отримала тілесні пошкодження. Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача, який керуючи автомобілем НОМЕР_1, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким у статичному стані знаходиться мікроавтобус «Мерседес», в порушення вимог п. 18.4 ПДР України, не зменшив швидкість руху та допустив наїзд на позивача. Вироком Вишгородського районного суду Київської області від 10 лютого 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Тілесні ушкодження, який отримав позивач внаслідок наїзду на неї в своїй сукупності відносяться до середньої тяжкості. Відповідачем було відшкодовано позивачу витрати, пов'язані з лікуванням, придбанням ліків та спеціальних медичних засобів. Разом з тим, неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у перенесені моральних страждань та фізичного болю. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач отримала тілесні ушкодження, що само по собі зумовлювало тяжкі фізичні страждання та необхідність докладання додаткових зусиль для організації свого життя та побуту, була змушена тривалий час пересуватися за допомогою інвалідного візка та милиць. Внаслідок неправомірних дій відповідача було порушено звичний життєвий уклад, була змушена докладати додаткових зусиль для відновлення стану, що існував до порушення прав.

На підставі викладеного позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 000,00 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

03 жовтня 2017 року ухвалою суду по справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду.

Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача надав суду заяву від 12 квітня 2018 року, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.

Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Вироком Вишгородського районного суду Київської області від 10 лютого 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Як встановлено вироком Вишгородського районного суду Київської області від 10 лютого 2017 року, 04 березня 2016 року близько 18 години 15 хвилин ОСОБА_2, керуючи технічно справним автомобілем НОМЕР_1 біля будинку № 146 по вул. Свято-Покровській в с. Нові Петрівці, рухаючись по автодорозі «Київ-Іванків-Овруч» в напрямку м. Вишгорода, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким у статичному стані знаходиться мікроавтобус типу «Мерседес Спрінтер», в порушення вимог п. 18.4 ПДР України не зменшив швидкість руху аж до повної зупинки транспортного засобу, не переконався у відсутності пішоходів та допустив наїзд на потерпілу ОСОБА_1, що перетинала проїжджу частину пішохідним переходом з права на ліво щодо руху транспортного засобу.

Внаслідок зіткнення ОСОБА_1 заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Як вбачається і виписки із медичної картки стаціонарного хворого 1068/391 хірургічного відділення виданої Вишгородською центральною районною лікарнею та встановлено вироком Вишгородського районного суду Київської області від 10 лютого 2017 року, що внаслідок зіткнення ОСОБА_1 заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості у виді: осколкового перелому лівої великогомілкової кістки в проксимальній 1/3 діафізу зі зміщенням уламків, осколковий перелом лівої малогомілкової кістки на кордоні проксимальної і середньої 1/3 і в проксимальному кінці діалізу зі зміщенням уламків, підшкірного крововиливу скронево-тімяної ділянки зліва, забитою садни перенісся.

ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 гроші на лікування в сумі 17 500,00 грн. Також, 06 березня 2016 року син позивача ОСОБА_3 отримав у ОСОБА_2 суму в кількості 1 000,00 грн. для закупки ліків для матері ОСОБА_1, що підтверджується розпискою.

Частиною 6 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У пункті 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 1 березня 2013 року, роз'яснено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Отже, порушення ОСОБА_2 правил дорожнього руху, перебувають в прямому причинному зв'язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди 04 березня 2016 року та заподіяння ОСОБА_1 тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Відносно вимог про стягнення моральної шкоди з відповідача ОСОБА_2, суд виходить з того, що відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльність відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, проте до цих вимог також застосовуються положення ст.11 ЦПК України, щодо надання належних та допустимих доказів її спричинення.

Згідно положень ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи.

Вимогами ч. 3 вказаної статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно до ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Враховуючи постанову Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а саме пункт 3 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно до роз'яснень, що містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» ( з урахуванням змін та доповнень, внесених Постановою пленуму Верховного Суду України від 25.05.2005 р. № 5) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Враховуючи обсяг страждань, яких зазнала позивач ОСОБА_1 та з урахуванням порушених нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог щодо отримання позивачем моральних страждань внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_2 Враховуючи вищезазначене, а також характер та обсяг страждань, яких зазнала ОСОБА_1, враховуючи співмірність та обставину, що ОСОБА_1 отримала у ОСОБА_2 кошти у сумі 17 500,00 грн. та 1000,00 грн. на лікування, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 завданої ним моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 2 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись статтями 23, 1167, 1168 ЦК України, пунктами 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та статтями 4, 12, 13, 77, 81, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_2) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса проживання: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, адреса проживання: АДРЕСА_2) в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп.

В іншій частині в позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса проживання: АДРЕСА_1) на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.Д.Рудюк