ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2455/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Даниленко В.В.

при секретарі Пасько І.В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про виселення з квартири НОМЕР_1, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивача зазначено про те, що позивач ОСОБА_2 являється власником квартири НОМЕР_1, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно за НОМЕР_2 від 27.08.2014р. У дані квартирі зареєстровано місце проживання відповідача ОСОБА_3, яка є матір'ю дружини позивача.

Реєстрація відповідача спричиняє для позивача суттєві незручності, оскільки порушує його право власності.

Відповідач не сплачує кошти за житлово-комунальні послуги, не приймає жодної участі в утримані квартири: ремонт, придбання необхідних речей та меблів, прибирання.

Окрім цього, відповідач постійно погрожує позивачу та його дружині фізичною розправою, провокує суперечки, та здійснює протиправні дії по відношенню до домашніх тварин.

Позивач періодично змушений звертатися до поліції із скаргами на дії відповідача, у зв'язку з її поведінкою.

У зв'язку з тим, що позивач не має змоги володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю з проживанням в квартирі відповідача, яка чинить перешкоди у користуванні майном і робить неможливим його проживання у квартирі, звернувся за захистом свої прав.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову.

Свідок ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 підтвердили пояснення позивача.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира НОМЕР_1, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно за НОМЕР_2 від 27.08.2014р. на праві власності належить ОСОБА_2 (а.с.13).

В квартирі НОМЕР_1, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 також зареєстрована та проживає відповідачка ОСОБА_3

Позивач не має можливості спокійно жити у квартирі, у зв'язку з протиправною та абсолютно недопустимою поведінкою відповідача, що підтверджується постановами Дарницького районного суду м.Києва від 26.05.2017 року, 19.07.2017 року, 10.10.2017 року (а.с.8, 60, 61).

В частині 1 ст.316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно частини 1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

А у відповідності до частини 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Крім цього, відповідно до частини 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В статті 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 9 Житлового Кодексу України ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. У разі порушення цих прав, статтями 3, 4 ЦПК України передбачено право на судовий захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Також, відповідно до ст. 157 ЖК України, передбачено, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Частина 1 ст. 116 ЖК України, зазначає, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціального співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1985 року №2, з наступними змінами, «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

З огляду на вказані вище вимоги чинного законодавства, судом встановлено, що відповідачем допускається системне та тривале порушення правил співжиття і вказані дії унеможливлюють нормальне співжиття позивача з відповідачем у вищевказаній квартирі.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що заявлені у справі вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 116. ЖК України, ст. ст. 10, 15, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення - задовольнити.

Виселити ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 640 /шістсот сорок/ гривень судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: