Провадження № 22-ц/772/606/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Жмудь О. О.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 рокуСправа № 127/23136/16-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

Головуючого судді: Голоти Л.О.,

суддів: Стадника І.М., Рибчинського В.П.,

за участю секретаря судового засідання Топольської В.О.,

учасники справи:

позивач : ОСОБА_3,

відповідач : Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

третя особа : ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа на стороні позивача ОСОБА_4, про визнання договору прощення залишку заборгованості та пені за кредитним договором дійсним та визнання договору поруки припиненим, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15.01.2018 року, ухваленого в складі судді Жмудя О.О., повний текст рішення складено 25.01.2018 року, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся у суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна»), третя особа ОСОБА_4, про визнання договору прощення залишку заборгованості та пені за кредитним договором дійсним та визнання договору поруки припиненим.

Виходячи з положень ст. ст. 11, 509, 526, 599, 626, 629, 638, 639, 640, 641, 642, 646, 653 ЦК України, ОСОБА_3 просив суд :

1)визнати договір між ОСОБА_4 та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про прощення залишку заборгованості та пені за кредитним договором № СNL-В00/171/2007 від 07.09.2007 року при умові погашення заборгованості за кредитом в сумі 45000,00 дол. США та витрат на претензійно-позовну роботу дійсним;

2)визнати поруку згідно з договором поруки № SR-В00/171/2007/1 від 07 вересня 2007 року, який укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 такою, що припинена.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15.01.2018 року позов задоволено частково.

Визнано поруку згідно з договором поруки № SR-В00/171/2007/1 від 07.09.2007 року, який укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 такою, що припинена в частині сплати тіла кредиту та відсотків на загальну суму 45000,00 дол. США згідно кредитного договору № CNL-В00/171/2007 від 07.09.2007 року, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4

В решті позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_3 витрати на оплату судового збору в розмірі 275 грн. 60 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовна вимога про визнання договору між ОСОБА_4 та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про прощення залишку заборгованості та пені за кредитним договором № СNL-В00/171/2007 від 07.09.2007 року при умові погашення заборгованості за кредитом в сумі 45000 дол. США та витрат на претензійно-позовну роботу - дійсним задоволенню не підлягає, так як сторони договір не уклали, оскільки не наступили умови, при яких було погоджено його укладення, зняття обтяження із майна по договору іпотеки не свідчить про те, що наступили умови для укладення договору про прощення заборгованості, а тому не можна визнавати даний договір дійсним.

Визнаючи договір поруки частково припиненим в частині сплати тіла кредиту та відсотків на загальну суму 45000 дол. США., суд виходив з того, що між сторонами не було укладено договору про прощення боргу за кредитним договором, крім того, у ОСОБА_4 станом на 05.04.2016 року існує заборгованість за кредитним договором, яка досі не погашена.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Подана апеляційна скарга обґрунтована тим, що невиконання сторонами умов договору оферти не свідчить про його не укладання. Зазначає, що банк не надав доказів надсилання протоколу кредитного комітету ОСОБА_4, адже сторони не оспорювали факт отримання ОСОБА_4 витягу з протоколу кредитного комітету № 5 від 04.02.2014 року. Крім того, той факт, що відповідач 20.02.2014 року висловив згоду зняти обтяження з іпотечної квартири, а ОСОБА_4 20.02.2014 року продала вказану квартиру за дозволом відповідача, свідчить про те, що відповідач поставив ОСОБА_4 до відома щодо прийнятого кредитним комітетом рішення та надав їй витяг із протоколу кредитного комітету. Так як пропозиція відповідача, тобто протокол кредитного комітету було викладено в письмовій формі і в протоколі не вказано строк для відповіді, суд при прийнятті рішення мав застосувати норми ч. 2 ст. 644 ЦК України та норми ч. 2 ст. 642 ЦК України.

Подання представником банку приватному нотаріусу ОСОБА_5 заяви про виключення запису з Державного реєстру іпотек свідчить про те, що ОСОБА_4 висловлювала згоду на прийняття пропозиції ТОВ «ОТП Факторинг Україна» після 04.02.2014 року і до 20.02.2014 року. Вчинення зазначених дій щодо підготовки документів для продажу квартири, подальший продаж квартири та перерахування коштів від продажу квартири з дати засідання кредитного комітету є дією, яка засвідчила її бажання укласти зміни до кредитного договору на умовах, запропонованих відповідачем рішенням кредитного комітету.

Також зазначає, що у рішенні кредитного комітету не вказано суми витрат банку на претензійно-позовну діяльність, які повинна була погасити ОСОБА_4 та реквізити, на які вона здійснила таке погашення. Без надання вказаної інформації ОСОБА_4 не могла здійснити таке погашення. Відповідач не надав суду жодних доказів про надання ОСОБА_4 такої інформації.

На апеляційну скаргу ОСОБА_3 ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відзив не подало.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Подана ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заява про залучення до участі у справі в якості третьої особи зі сторони відповідача судом апеляційної інстанції визнана такою, що не підлягає задоволенню, оскільки на стадії апеляційного перегляду справи суд апеляційної інстанції відповідно до положень ЦПК України не наділений повноваження залучати до участі у справі третіх осіб. Водночас, апеляційний суд роз'яснює, що у разі, якщо ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» вважає, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції порушуються його права чи інтереси, то товариство може звернутися із апеляційною скаргою на рішення місцевого суду в порядку, передбаченому процесуальним законодавством.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п.п. 8 п. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги, а саме в частині вимог у задоволенні яких судом першої інстанції позивачу було відмовлено. Підстав для виходу за межі доводів апеляційної скарги, визначених ст. 367 ЦПК України не встановлено.

Установлено, що 07.09.2007 року між ОСОБА_4 та ЗАТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір № СNL-В00/171/2007, відповідно до умов якого ОСОБА_4 було надано кредит в розмірі 78000,00 дол. США на строк до 07.09.2027 року на умовах сплати 4,49 % річних.

Також між ОСОБА_4 та ЗАТ «ОТП Банк» укладено договір наступної іпотеки від 07.09.2007 року, згідно якого в іпотеку ЗАТ «ОТП Банк» в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № СNL-В00/171/2007 було передано квартиру АДРЕСА_1.

07.09.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № SR-В00/171/2007/1, відповідно до умов якого ОСОБА_3 зобов'язався відповідати за повне і своєчасне виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором № СNL-В00/171/2007 від 07.09.2007 року.

У грудні 2010 року відбулося укладення договору купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н, згідно якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № СNL-В00/171/2007.

05.08.2011 року ОСОБА_4 звернулася до директора ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з письмовою заявою про надання згоди на добровільний продаж предмету іпотеки, а саме квартири АДРЕСА_1, за ціною не нижче оцінки незалежного експерта. Також просила на час пошуку покупців встановити пільговий платіж 300 дол. США (а.с. 15).

20.01.2014 року ОСОБА_4 звернулася до директора ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з письмовою заявою про готовність нею добровільно продати вищевказану 2-х кімнатну квартиру. Просила списати залишок по кредиту, в зв'язку з тим, що немає можливості в подальшому обслуговувати цей залишок (а.с. 16).

22.01.2014 року покупцем ОСОБА_7 було висловлено бажання придбати спірну квартиру.

04.02.2014 року на засіданні ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було погоджено продаж заставного майна, а саме квартири, яка належала ОСОБА_4, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, за ціною не менше ніж 45 000,00 дол. США. За умови погашення заборгованості в сумі 45000,00 дол. США (направити на погашення тіла кредиту), а також відшкодування витрат на ППР, погоджено підписання додаткового договору про прощення залишку боргу по кредитному договору № CNL-В00/171/2007, пеню відмінити в повному обсязі. В разі продажу за вище вказаними умовами, вивести заставу з реєстру обтяжень. Покупець знайдений клієнтом.

У справі також установлено, що за період з 10.12.2010 року по 05.09.2016 року ОСОБА_4 здійснила погашення заборгованості по кредитному договору № CNL-В00/171/2007 в сумі 50500,03 дол. США, що підтверджується довідкою ТОВ «ОТП Факторинг Україна» від 05.09.2016 року (а.с. 33-34).

01.04.2011 року ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці (справа № 2-2246/11) позовну заяву ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки та солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором було залишено без розгляду (а.с. 119).

У справі також установлено, що в червні 2016 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 53-56).

Вирішуючи спір та відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про визнання договору прощення залишку заборгованості та пені за кредитним договором дійсним, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскільки не наступили умови, при яких було погоджено його укладення, зняття обтяження із майна по договору іпотеки не свідчить про те, що наступили умови для укладення договору про прощення заборгованості, а тому не можна визнавати даний договір дійсним.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 629 ЦК України укладений договір є обов'язковим для належного виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Частиною першою ст. 604 ЦК України передбачено, що зобов'язання може бути припинено за домовленістю сторін.

Згідно зі ст. 605 ЦК України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує права третіх осіб щодо майна кредитора.

У справі вірно встановлено, що 04.02.2014 року на засіданні ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було погоджено продаж заставного майна, а саме квартири, яка належала ОСОБА_4, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, за ціною не менше ніж 45000 дол. США. За умови погашення заборгованості в сумі 45000,00 дол. США (направити на погашення тіла кредиту), а також відшкодування витрат на ППР, погоджено підписання додаткового договору про прощення залишку боргу по кредитному договору № CNL-В00/171/2007, пеню відмінити в повному обсязі.

Отже, зі змісту протоколу № 5 від 04.02.2014 року вбачається, що ОСОБА_4 було надано згоду на продаж заставного майна за ціною не менше ніж 45000 дол. США за умови погашення заборгованості за кредитом в сумі 45000 дол. США, а також відшкодування витрат на ППР.

Установлено і не оспорюється сторонами, що 20.02.2014 року ОСОБА_4 внесла на рахунок позивача 45000 дол. США.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для визнання договору прощення залишку заборгованості та пені за кредитним договором дійсним, оскільки ОСОБА_4 не було погашено претензійно позовну діяльність, а банком - не здійснено списання решти боргу. Між ОСОБА_4 та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не підписувався додатковий договір про прощення залишку боргу.

Колегія суддів також зазначає, що правочин, спрямований на припинення зобов'язання прощенням боргу, слід вважати вчиненим у момент отримання боржником письмової заяви кредитора боржникові про прощення боргу або в момент підписання договору про прощення боргу. (Аналогічний висновок міститься також в постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі № 266/3093/16-ц).

Однак, жодні із цих умов дотримано ОСОБА_4 та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не було.

В свою чергу, банк отримавши лише кошти від продажу квартири та за відсутності оплати ППД, здійснив погашення боргових зобов'язань відповідно до умов кредитного договору, а саме ним було спочатку погашено відсотки, потім кредит. Даними діями банк підтвердив факт не укладення договору (оферти) з ОСОБА_4 04.02.2014 року.

Аргументи апеляційної скарги про те, що своїми діями щодо продажу квартири та сплатою банку отриманих від продажу квартири коштів ОСОБА_4 чинила дії, які засвідчили її згоду на прийняття пропозиції банку, висловлену в рішенні кредитного комітету, отже договір прощення залишку заборгованості та пені за кредитним договором було укладено, колегія суддів вважає необґрунтованими, адже між ОСОБА_4 та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не підписувався додатковий договір про прощення залишку боргу, як то було передбачено рішенням засідання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» від 04.02.2014 року.

Не може бути підставою для скасування рішення суду також посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_4 не було повідомлено відповідачем розміру витрат на претензійно-позовну роботу та банківські реквізити для їх оплати, адже у справі відсутні відомості про те, що ОСОБА_4 зверталася до відповідача із заявою про надання їй такої інформації, з огляду на відомі їй умови при дотриманні яких відповідач погодив підписання додаткового договору про прощення залишку боргу по кредитному договору № CNL-В00/171/2007.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції, ці доводи аналогічні тим, які досліджувалися судом першої інстанції та яким дана належна оцінками при вирішенні справи судом.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповноту з'ясування обставин справи, що мають значення для справи.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, відтак судові витрати, понесені у зв'язку з перегляд справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на позивача.

Керуючись п. п. 8 п. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень, ст. ст. 258 ч. 4, 259 ч. 1, 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15.01.2018 року у даній справі залишити без змін.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на позивача.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Підпис Л. О. Голота

Судді: Підпис В. П. Рибчинський

Підпис І. М. Стадник

Згідно з оригіналом

Головуючий Л. О. Голота