Постанова

Іменем України

18 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 705/6051/15-ц

провадження № 61-4730св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Акцент-Банк»,

представники позивача: Сафір Федір Олегович, Яковенко Тетяна Анатоліївна, Гринь Костянтин Андрійович,

відповідач - ОСОБА_5,

представник відповідача - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Черкаської області у складі колегії суддів: Сіренко Ю. В., Міщенка С. В., Трюхана Г. М. від 21 квітня 2016 року

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_5 не виконує взяті на себе зобов'язання відповідно до умов кредитного договору від 12 липня 2008 року, укладеного з позивачем. Згідно з умовами цього договору банк надав відповідачукредит у розмірі 3 тис. грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 27 жовтня 2015 року має заборгованість - 26 тис. 73 грн 14 коп., з яких 2 тис. 584 грн 55 коп. - заборгованість за кредитом; 12 тис. 845 грн 82 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 8 тис. 925 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6. Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови та правила): 500 грн - штраф (фіксована частина); 1 тис. 217 грн 77 коп. - штраф (процентна складова).

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 лютого 2016 року у складі судді Годік Л. С. у задоволенні позову ПАТ «Акцент-Банк» відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позов необґрунтований та не підтверджений належними доказами, а надані позивачем докази отримання відповідачем кредиту недостатні та суперечливі.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 21 квітня2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Акцент-Банк» задоволено. Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість у розмірі 26 тис. 73 грн 14 коп., яка складається з боргу за тілом кредиту - 2 тис. 584 грн 55коп., боргу за проценатми за користування кредитом - 12 тис. 845 грн 82 коп.; боргу за пенею та комісією - 8 тис. 925 грн, а також 500 грн - штраф (фіксована частина); 1 тис. 217 грн 77 коп. - штраф (процентна складова).

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що хоча відповідач заперечувала підписання спірного договору, але з клопотанням про призначення відповідної експертизи до суду не зверталася, тому не довела належними та допустимими доказами, що кредитний договір вона не підписувала. Таким чином, у зв'язку з невиконанням умов кредитного договору та Умов і правил, з урахуванням Тарифів банку, у відповідача виникла заборгованість, яка складається з боргу за кредитом, процентами за користування ним, пенею та комісією, а також штрафу (фіксована частина та процентна складова).

У травні 2016 року ОСОБА_5 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач не підписувала кредитного договору, позивач надав суду неналежні та недопустимі докази на підтвердження наявності між сторонами кредитного зобов'язання, які суд апеляційної інстанції не мав права брати до уваги. При цьому представник позивача не зверталась до суду із клопотанням про призначення експертизи. Крім того, позивач подав до суду апеляційну скаргу після спливу строку на апеляційне оскарження.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

31 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення судів частково не відповідають.

Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суди встановили, що взаяві від 12 липня 2008 року, підписаній відповідачем, зазначено, що вона дає згоду на те, що ця заява разом з Умовами та правилами, а також Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг між нею та банком. Своїм підписом вона також підтвердила, що ознайомлена з Умовами та правилами і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

За умовами зазначеного договору позивач надав відповідачу грошові коштив кредит усумі 3 тис. грн, що підтверджується випискою по особистому рахунку відповідача.

Таким чином, банк свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі - надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Банк нараховує проценти за користування кредитом урозмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується пунктом5.5. Правил користування платіжною карткою, викладених в Умовах та правилах.

Відповідно до пункту6.5. Умов та правил позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з пунктом6.6. Умов та правил у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі, простроченого кредиту та овердрафту), оплатитивинагороди банку.

Відповідно до пункту 8.6.Умов та правил у разіпорушення позичальником строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф урозмірі 500 грн та 5% від суми позову.

Згідно з пунктом 5.7. Правил користування платіжною карткою банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань у цілому або у встановленій банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим договором.

Пунктом 9.12. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Станом на 27 жовтня 2015 року відповідач має перед банком заборгованість у розмірі 26 тис. 73 грн 14 коп., яка складається з боргу за тілом кредиту - 2 тис. 584 грн 55 коп., боргу за процентами за користування кредитом - 12 тис. 845 грн 82 коп.; боргу за пенею та комісією - 8 тис. 925 грн, а також 500 грн штрафу (фіксована частина) і 1 тис. 217 грн 77 коп. штрафу (процентна складова).

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Ураховуючи викладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий же висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003ц15.

Однак, ухвалюючи рішення в справі, суд апеляційної інстанції зазначені вимоги закону та правові висновки Верховного Суду України до уваги не взяв та дійшов помилкового висновку про одночасне стягнення з відповідача на користь банку пені та комісії і штрафу (фіксована частина та процентна складова).

При цьому, суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок, що оскільки відповідач не довела належними та допустимими доказами те, що вона не підписувала договір кредиту, то з нею підлягає стягненню на користь банку заборгованість за договором кредиту, яка складається з боргу за кредитом, процентами за користування ним, пені та комісії.

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню в частині стягнення штрафу (фіксована частина та процентна складова), в іншій частині рішення суду апеляційної інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 21 квітня 2016 року в частині стягнення штрафу (фіксована частина та процентна складова) скасувати.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Акцент-Банк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості в частині стягнення штрафу (фіксована частина та процентна складова) відмовити.

В іншій частині рішення апеляційного суду Черкаської області від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_5 281 (двісті вісімдесят одна) грн 36 (тридцять шість) коп. на відшкодування судових витрат.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк