Справа № 742/3514/17 Провадження № 22-ц/795/302/2018 Головуючий у I інстанції - Коваленко А. В. Доповідач - Висоцька Н. В.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Мамонової О.Є.

із секретарями - Зіньковець О.О., Шкарупою Ю.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - Прилуцький агротехнічний коледж,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 січня 2018 року (місце ухвалення - м. Прилуки) у справі за позовом ОСОБА_2 до Прилуцького агротехнічного коледжу про визнання звільнення з роботи незаконним, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Прилуцького агротехнічного коледжу про визнання звільнення з роботи незаконним, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 11.10.2010 позивач працювала на посаді вахтера у Прилуцькому агротехнічному коледжі, з 01.10.2012 переведена на посаду чергового гуртожитку, 10.10.2017 без достатніх правових підстав була незаконно звільнена з посади у зв»язку із скороченням штату працівників. Звільнення з роботи вважає незаконним, так як фактичного скорочення штату не було та і згоди профкому на звільнення позивача не було отримано. Наказ на звільнення оформлено та підписано не директором, а іншою особою, в.о. Під час звільнення не було виплачено заробітну плату.

Посилаючись на ст.ст. 116, 117, 233, 235 КЗпП України ОСОБА_2 в позові просила: стягнути з Прилуцького агротехнічного коледжу на свою користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку по зарплаті; визнати Наказ Прилуцького агротехнічного коледжу № 145-к від 09.10.2017 про звільнення ОСОБА_2, чергової по гуртожитку у зв»язку із скороченням штату працівників, згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 10.10.2017 - незаконним; поновити ОСОБА_2 на роботі на посаді чергового гуртожитку - негайно; стягнути виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу з моменту звільнення з 10.10.2017 по дату поновлення на роботі судом, в частині стягнення середнього заробітку за місяць допустити до негайного виконання; стягнути з відповідача як відшкодування моральної шкоди в результаті заподіяних позивачу моральних страждань, пов»язаних з незаконним звільненням та невиплати заробітної плати грошові кошти в сумі 3000 грн.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04.01.2018 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з Прилуцького агротехнічного коледжу на користь ОСОБА_2 2684,64 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку по зарплаті при звільненні, 200 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди в зв»язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати при звільненні та 42,69 грн в рахунок компенсації судового збору сплаченого за позовні вимоги, щодо стягнення моральної шкоди, а всього 2927,33 грн. Стягнуто з Прилуцького агротехнічного коледжу на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить частково скасувати рішення місцевого суду від 04.01.2018, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги про визнання Наказу Прилуцького агротехнічного коледжу № 145-к від 09.10.2017 про звільнення ОСОБА_2, чергової по гуртожитку у зв»язку із скороченням штату працівників, згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 10.10.2017 - незаконним, та поновити позивача на роботі на посаді чергового гуртожитку Прилуцького агротехнічного коледжу, стягнути з відповідача виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу з моменту звільнення з 10.10.2017 по дату поновлення на роботі судом.

За доводами скарги оскаржуване рішення суду в частині не задоволених вимог не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України.

Посилається, що фактичного скорочення саме посад чергового гуртожитку не відбулося. В графі п.1.4. Робітники 9. Черговий гуртожитку числиться 4 штатні одиниці, також по спеціальному фонду в розділі Гуртожиток п.1.1. Робітника 1 черговий гуртожитку також 4 штатні одиниці. Тобто, змін у штатному розписі по підприємству не відбулося.

Незаконно та неправомірно посаду, яку обіймав позивач, було віднесено до спеціального фонду фінансування.

В скарзі заявник посилається на Наказ № 82-к від 07.08.2017, зазначає, що виведення зі штатного розпису Прилуцького агротехнічного коледжу посади чергового гуртожитку (4 штатні одиниці) саме з 09.10.2017 станом на час звільнення та подачі заперечень до суду (тобто при розгляді справи) так і не відбулося, про що свідчать письмові документи. До суду представлено лише штатні розписи по установі з 01.01.2017 по 01.09.2017.

Судом не повно з»ясовано обставини, що мають значення для справи, недоведено обставини, які суд визнав встановленими.

У відзиві на апеляційну скаргу директор Прилуцького агротехнічного коледжу Черніков П.І. просив відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_2, та залишити рішення місцевого суду без змін. Зазначає, що відповідачем було дотримано вимоги ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України, щодо своєчасного повідомлення про скорочення чисельності штату працівників. Безпідставними є твердження ОСОБА_2, що змін у штатному розписі та фактичного скорочення не відбулося.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 01.10.2010 прийнята на роботу вахтером, що зазначено в трудовій книжці, згідно наказу № 207-к від 11.10.2010 (а.с. 5), 01.10.2012 переведено на посаду чергового по гуртожитку №1 згідно наказу № 193-к від 01.10.2012, 10.10.2017 звільнено з роботи у зв»язку із скороченням штату працівників згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, згідно наказу № 145-к від 09.10.2017.

Наказом директора Прилуцького агротехнічного коледжу № 82-к від 07.08.2017 про попередження щодо запланованого звільнення у зв»язку зі скороченням штату працівників, з 09.10.2017 виведено зі штатного розпису Прилуцького агротехнічного коледжу посаду чергового гуртожитку (4 штатні одиниці). Зобов»язано інспектора з кадрів Гашкову І.М. до 08.08.2017 попередити під розписку ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про заплановане скорочення з 10.10.2017, при цьому запропонувати їм переведення на вакантні посади з урахуванням її фаху та кваліфікації. У разі неможливості працевлаштування на інші вакантні посади або відмови працівника від працевлаштування звільнити 10.10.2017 за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України (а.с.33).

07.08.2017 ОСОБА_2 було письмово повідомлено про заплановане скорочення посади чергового гуртожитку (4 штатні одиниці), яке відбудеться 10.10.2017, та наступне звільнення на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку (а.с.30).

08.08.2017 було складено акт про те, що 08.08.2017 о 09 год. 40 хв. інспектор з кадрів Гашкова І.М., в присутності директора Прилуцького агротехнічного коледжу Чернікова П.І., заступника директора з адміністративно-господарської роботи Попенко В.І., юристконсульта Копич Ю.О., ознайомив ОСОБА_2 зі змістом наказу № 82-к від 07.08.2017 про попередження щодо запланованого звільнення у зв»язку із скороченням штату працівників (а.с.29).

08.08.2017 ОСОБА_2 було письмово запропоновано переведення на вакантну посаду прибиральника службових приміщень, у зв»язку із скороченням посади чергового гуртожитку (4 штатні одиниці), яке відбудеться 10.10.2017 (а.с.31).

З довідки виданої Прилуцьким агротехнічним коледжом №757 від 28.11.2017 вбачається, що нарахована заробітна плата ОСОБА_2 становить: за травень - 3677,23 грн, червень -3557,23 грн, за липень 3413, 34 грн, серпень - 3404, 80 грн, вересень - 3386,07 грн, жовтень - 1165,73 грн, відпустка - 2166,15 грн, вихідна допомога 3200 грн, всього 23970,55 грн.

Відповідно до довідки від 20.11.2017 виданої ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 04.11.2017 отримала на картковий рахунок заборгованість по заробітній платі (а.с.46).

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач у день звільнення позивача не виплатив у строки вказані у ст. 116 КЗпП України належні позивачу суми, а тому вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає задоволенню. Враховуючи вину відповідача щодо порушення законних прав ОСОБА_2 щодо отримання належних грошових сум місцевий суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоду у розмірі 200 грн.

Відмовляючи в задоволенні вимог про поновлення на роботі, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про звільнення відповідача з дотриманням процедури звільнення та на законній підставі, а тому підстави для поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, відсутні.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині не задоволених вимог щодо поновлення на роботі.

З висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з"ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Як вбачається, в матеріалах справи наявний протокол від 04.08.2017 засідання комісії з визначення осіб, які мають право на залишення на роботі, згідно якого вирішено направити ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7 повідомлення про заплановане звільнення, у зв»язку зі скороченням штату працівників (а.с. 25-27).

Частиною 2 ст. 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у п. п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Виходячи з вимог ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про вивільнення конкретного працівника протягом двох місяців роботодавець повинен запропонувати йому всі наявні за відповідною кваліфікацією вакантні посади. Згоду на переведення на іншу роботу працівник підтверджує письмовою заявою про таке переведення.

07.08.2017 ОСОБА_2 направлено повідомлення про заплановане скорочення (а.с. 30), а 08.08.2017 пропозиція про переведення на вакантну посаду в якій ОСОБА_2 пропонувалося переведення на вакантну посаду прибиральника службових приміщень (а.с. 31).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, ОСОБА_2, не заперечувала проти вказаних обставин та з заявою про призначення на посаду прибиральниці службових приміщень не зверталася.

За таких обставин суд вважає, що відповідачем не було допущено порушень вимог ч.3 ст.49-2 КЗпП України.

Власником також дотримано вимоги ч. 1 ст. 42 КЗпП, якою передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до протоколу засідання комісії з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі від 04.08.2017 року, комісія розглянувши питання про визначення переважного права на залишення на роботі та наявності серед працівників, посади яких скорочуються, осіб, щодо яких встановлено обмеження на звільнення, встановила, що звільненими, у зв»язку з скороченням, повинні бути працівники, у яких менший безперервний стаж роботи в установі, а саме: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7 Комісія вирішила направити ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7 повідомлення про заплановане звільнення у зв»язку із скороченням штату працівників.(а.с.25-27).

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції на виконання вимог ст. 43 КЗпП України було надано Протокол засідання профспілкового комітету Прилуцького агротехнічного коледжу від 17.04.2018 № 5 (а.с. 225-227), згідно якого надано згоду на розірвання трудового договору з черговою гуртожитку ОСОБА_2

Доводи заявника про те, що змін у штатному розписі не відбулося щодо чергових гуртожитку, не грунтуються на матеріалах справи, тому не можуть бути підставою для скасування правильного рішення виходячи з наступного.

З наказу Прилуцького агротехнічного коледжу № 158-к від 31.10.2017 вбачається, що частину «Загального фонду» штатного розпису на 2017 рік, який введено в дію з 01.01.2017 залишено без змін діючим до кінця 2017 року (згідно абз. 1 п. 45 Постанови КМУ № 228 від 28.02.2002 р. «Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження і основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ»). Частину «Спеціальний фонд» штатного розпису на 2017 рік, який вводиться в дію з 01.01.2017 вважати недійсним у зв»язку з внесенням змін. Штатний розпис на 2017 рік, що вводиться в дію з 01.09.2017 по спеціальному фонду вважати діючим до кінця 2017 року (згідно абз. 1 п. 45 Постанови КМУ № 228 від 28.02.2002 р. «Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження і основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ») (а.с. 252).

Від Прилуцького агротехнічного коледжу до суду апеляційної інстанції надіслано письмове повідомлення, де зазначено, що зміни, які вносилися до штатного розпису у зв»язку зі скороченням чисельності працівників стосувалися лише спеціального фонду коледжу, тому Міністерством освіти і науки України було визнано за доцільне не переглядати повністю штатний розпис, а розглянути та затвердити лише ту частину де фактично відбулися зміни, а саме спеціальний фонд коледжу. Штатний розпис введений в дію з 01.09.2017 по частині загального фонду є діючим та таким, що не втратив чинність, так як жодних змін до загального фонду внесено не було (а.с. 251).

Відповідно до наказу № 82-к від 07.08.2017, внесено зміни до штатного розпису Прилуцького агротехнічного коледжу, а саме виведення зі штату чергового гуртожитку (4 посади) свідчить про наявність скорочення чотирьох посад чергового гуртожитку.

Крім того, про наявність скорочення посад чергових гуртожитків з жовтня 2017 року свідчить і штатний розпис, який вводиться в дію з вересня 2017 року (а.с. 39-42), оскільки на посади чотирьох чергових гуртожитку, що фінансуються з спеціального фонду закладено заробітні плати лише на два місяці.

Спростовуються доводи апеляційної скарги, і даними штатного розпису з 01.01.2017, оскільки по спеціальному фонду вказаного штатного розпису рахується 12,53 штатні одиниці, в тому числі і чергові гуртожитку, проте відповідно до штатного розпису введеного в дію з 01.09.2017 спеціальний фонд не містить посад чергових гуртожитку, а штатних одиниць визначено лише 5,49, що свідчить про скорочення штату.

Законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду І інстанції перевірено в межах доводів апеляційної скарги і підстав для його скасування не встановлено.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Розмір моральної шкоди судом визначено з урахуванням вимог розумності, справедливості та достатності.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку і в частині не задоволення вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, так і в частині стягнення моральної шкоди обґрунтованої незаконним звільненням.

Обґрунтовуючи рішення слід враховувати вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таким чином, посилання в апеляційній скарзі на порушення судом норм ст. 263-265 ЦПК України, є необґрунтованими, оскільки питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання, як це передбачено ч. 2 ст. 80 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують законності та обгрунтованності рішення суду першої інстанції.

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судове рішення у повному обсязі складено 25.04.2018.

Головуючий:Судді: