ПОСТАНОВА

іменем України

13 квітня 2018 року м. Кропивницький

справа № 394/700/17

провадження № 22-ц/781/668/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Чельник О.І.

суддів: Голованя А.М., Черненка В.В.

секретаря: Бодопрост М.М.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 23 січня 2018 року у складі судді Партоліної І.П. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_4, про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_4, про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

В обґрунтування позову вказав, що рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 19 червня 2006 року по справі № 2-291/2006 із відповідача на користь позивача стягнуто борг за договором позики в розмірі 96840 грн. та суму прострочки грошового зобов'язання в сумі 2905 грн. 20 коп., а всього 99745 грн. 20 коп., про що 12 липня 2006 року було видано виконавчий лист. Зазначив, що на дату звернення до суду на примусовому виконанні перебував виконавчий лист по справі № 2-291/2006. Вказав, що відповідачем проводились виплати боргу лише із його пенсії за період із 01 жовтня 2006 року по 31 серпня 2017 року, про що надано звіт Благовіщенським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України, будь-які інші докази часткового погашення боргу боржником ОСОБА_1 матеріали виконавчого провадження не містять. Зазначив, що відповідач протягом тривалого часу ухиляється від повного виконання судового рішення. Посилаючись на зазначені обставини просив суд стягнути з відповідача на свою користь 3 % річних від суми боргу в розмірі 26377 грн. 74 коп. та інфляційних втрат в розмірі 134568 грн. 05 коп. за період із 19.06.2006 року по 31.08.2017 року.

Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 23 січня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 борг в сумі 160038 грн.72 коп., з яких 133660 грн. 98 коп. - інфляційні втрати та 26377 грн.74 коп. - 3 % річних від суми боргу. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вважає, що суд першої інстанції вирішуючи спір по суті позовних вимог належним чином не визначився з характером спірних правовідносин та не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у сукупності, не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи.

Позивач ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін. Вказав, що існування зобов'язальних відносин дає йому право вимагати відшкодування інфляційних витрат та матеріальних витрат у вигляді 3% річних, що передбачено ч.2 ст.625 ЦК України. Зазначив, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що існування між сторонами зобов'язальних правовідносин дає позивачу право вимагати відшкодування матеріальних втрат від знецінення несплачених на його користь відповідачем коштів внаслідок інфляційних процесів, що передбачено ч.2 ст.625 ЦК України, і тому позивач має право на отримання інфляційних втрат за період користування відповідачем коштами за період із серпня 2006 року (після видачі виконавчого листа) по 31.08.2017 року, оскільки внаслідок інфляційних процесів відбулося знецінення національної валюти України, що завдало шкоди позивачу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 19 червня 2006 року по справі № 2-291/2006 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було стягнуто борг за договором позики в розмірі 96840 грн. та суму прострочки грошового зобов'язання в сумі 2905 грн. 20 коп., а всього 99745 грн.20 коп. (а.с.48-52).

На виконання вказаного рішення суду 12 липня 2006 року був виданий виконавчий лист (а.с.11).

Щодо примусового виконання рішення суду було відкрито виконавче провадження і проводились виконавчі дії, про що свідчить копії постанов державних виконавців (а.с.12,13).

Крім того, супровідним листом державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області від 02 жовтня 2017 року повідомлено ОСОБА_1, що на виконання вищезазначеного судового рішення станом на 02 жовтня 2017 року залишок боргу становить 73252 грн. 40 коп., з яких 64397 грн. 88 коп. залишок боргу, 8474 грн. 52 коп. залишок несплачених сум виконавчого збору, 380 грн. витрат на проведення виконавчих дій (а.с.31).

Як убачається з копії квитанції від 02 жовтня 2017 року ОСОБА_1 сплатив на рахунок ГТУЮ у Кіровоградській області 73252 грн. 40 коп. на виконання рішення суду (а.с.32).

Звітом про здійснення відрахувань та виплат, який складений Благовіщенським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України, зазначено про розмір утриманих сум із пенсії ОСОБА_1 за період із 01.10.2006 року по 31.08.2017 року згідно з виконавчим листом від 19.06.2006 року № 2-291, виданим Новоархангельським районним судом (а.с.15-19).

На підтвердження нарахованих відсотків та інфляційних втрат позивачем було надано розрахунок індексу інфляції, а також розрахунок 3% річних, які приведені у зведених таблицях, в яких позивачем зазначені період, за який нараховуються суми, кількість днів в місяці, за який нараховується пеня, індекс інфляції у відсотках, кількість днів прострочення та збитки від інфляції.

Відповідачем не були надані докази на спростування цих розрахунків.

Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.1,3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно з ч.ч.1, 4 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави визначені в ст. 599, 600, 604-609 ЦК України.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом ч. 3 ст. 1049 ЦК України не припиняє обов'язку позичальника сплати суми, передбаченої ст. 625 цього Кодексу.

За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Крім того, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Колегія суддів вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які випливають із зобов'язальних. Тому, існування між сторонами зобов'язальних правовідносин дає позивачеві право вимагати відшкодування матеріальних втрат у вигляді стягнення 3% річних, що передбачено ч.2 ст.625 ЦК України за період з серпня 2006 року (після видачі виконавчого листа) по 31.08.2017 року, а також індекс інфляції. Індексом інфляції є показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничих цілей, який розраховується Державним комітетом статистики України і визначає рівень знецінення національної грошової одинці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Оскільки відповідач належним чином виконав грошове зобов'язання, визначене рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 19 червня 2006 року, лише у жовтні 2017 року колегія суддів вважає, що зазначене дійсно дає підстави для стягнення на користь позивача матеріальних втрат.

Разом з тим, колегія суддів погоджується із розрахунками, наданими позивачем, оскільки вони не суперечать частині 2 статті 625 ЦК України, а також з висновками суду першої інстанції щодо нарахування суми інфляційних втрат за період із серпня 2006 року по 31.08.2017 року в сумі 133660 грн. 98 коп. (в межах позовних вимог з врахуванням сум за травень 2007 року, березень 2008 року та лютий 2014 року) та 3 % річних за період із серпня 2006 року по 31.08.2017 року в сумі 26377 грн.74 коп. в межах позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини, що мають значення для справи, висновки суду відповідають обставинам справи. Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, носять формальний характер, не підтверджені відповідними доказами та висновків суду не спростовують.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 23 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст складено 13 квітня 2018 року.

Головуючий суддя: О.І. Чельник

Судді: А.М. Головань

В.В. Черненко

.