АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 2605/17656/12 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Богдан О.О.

19 квітня 2018 року м. Київ

Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2013 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2012 року ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 та просило звернути стягнення на предмет застави транспортний засіб, для задоволення грошових вимог Банку.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11.02.2013 позов задоволено. Звернуто стягнення на предмет застави транспортний засіб марки Mazda, модель CX - 9, 2008 року випуску, чорного кольору, шасі НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 виданого ВРЕР - 12 УДАІ в м. Києві 17.07.2008, для задоволення грошових вимог ПАТ «Універсал Банк» в розмірі 194 813, 33 грн., встановити початкову ціну для реалізації у розмірі за ринковою вартістю вищевказаного майна, яка буде визначена Державною виконавчою службою відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІУ. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» судовий збір у сумі 1 948, 13 грн. та 630, 00 грн. витрат на розміщення оголошення в засобах масової інформації, а всього 2 578, 13 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує на неповідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3730/2018
Зазначила, що заставне майно (транспортний засіб) по одному із зобов'язань позивача перед ПАТ «Універсал Банк», вилучено під час здійснення виконавчого провадження за поданням ТОВ «ОТП Факторинг», яке було незаконно продано та переоформлено на іншу особу, у зв'язку з чим наявне кримінальне провадження. Вказує, що позивач не направляв позичальнику жодної вимоги про дострокове повернення кредиту та вимога про звернення стягнення безпідставно подана до строку закінчення дії кредитного договору. Посилається на ненадання Банком доказів на підтвердження своїх вимог, не надав належно оформленого розрахунку боргу та нотаріально завіреного договору застави транспортного засобу. Зазначила, що звернення стягнення предмета застави відбулось без дозволу співвласника майна - чоловіка позивача.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно з ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку з чим, справа підлягає розгляду Апеляційним судом м. Києва.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених в ній та просила скасувати рішення суду першої інстанції.

Представник ПАТ «Універсал Банк» в судове засідання не прибув, повідомлявся належним чином про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є обґрунтованими.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 18.07.2008 між ВАТ «Банк Універсальний» (правонаступник ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_1, укладено кредитний договір № CL66581 на придбання автомобіля(а.с. 6 - 12).

Згідно з Додатку 1 до кредитного договору основна сума кредиту становить 169 420, 00 грн., процентна ставка 16% річних, у разі прострочення платежу сторонами погоджена підвищена процентна ставка, яка становить 48 %, сума першого платежу 3 158, 74 грн., дата сплати щомісячного платежу - кожне 15 число місяця, строк повернення кредиту до 15.07.2016 (а. с. 13).

Згідно умов п. 1.3 Кредитного договору, банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти на придбання автомобіля марки Mazda, модель СХ - 9, за договором купівлі-продажу № 1407-08/3 від 14.07.2008. Пунктом 7.2.1 передбачено обов'язок позичальника повністю та своєчасно виконувати усі свої зобов'язання за Договором.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, 18.07.2008 між ВАТ «Банк Універсальний» (правонаступник ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_1 укладено Договір застави транспортного засобу № CL66581. Згідно з п. 1.1 Договору застави транспортного засобу, заставодавець з метою забезпечення зобов'язань заставляє рухоме майно - транспортний засіб марки MAZDA, модель - СХ 9, 2008 року випуску, колір чорний, тип легковий універсал, шасі НОМЕР_3, двигун № НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1 (а. с. 17-20).

ПАТ «Універсал Банк» виконало свої зобов'язання, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти у сумі 169 420, 00 грн. (а. с. 23).

Позичальник належним чином не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 24.10.2013 становить 194 813,33 грн., яка складається із:

- 31 446, 01 грн. простроченої заборгованості по кредиту;

- 110 972, 63 грн. сума дострокового стягнення кредиту;

- 38 937, 96 грн. відсотків за користування кредитом;

- 13 406, 73 грн. сума підвищених відсотків відповідно до розрахунку заборгованості (а. с. 25-26).

Згідно п. 2.1.1 Договору застави у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником зобов'язань за кредитним договором, заставодержатель має право задовольнити за рахунок Предмету застави свої вимоги у порядку, зазначеному в розділі 4 Договору, у повному обсязі, включаючи основну суму боргу, проценти за користування кредитом, відшкодування збитків, завданих відстрочкою (розстрочкою) виконання, або прострочення виконання, включаючи пеню та інші штрафні санкції, неустойку, а також витрати по зверненню стягнення на Предмет застави та його реалізацію.

Згідно п. 4.1 Договору застави транспортного засобу заставодержатель набуває право звернення на предмет застави у разі порушення заставодавцем будь-якої умови цього Договору та/або порушення будь-якого зобов'язання Позичальника за кредитним договором.

Відповідно до п. 4.2 Договору застави транспортного засобу, звернення стягнення на предмет застави здійснюється на підставі рішення суду.

У зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань, позивач звернувся із відповідним позовом до суду.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст.ст. 6 , 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів»договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що відповідач, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен їх виконувати.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 належним чином умови кредитного договору не виконує, у зв'язку з чим у останньої виникла заборгованість в розмірі 194 813,33 грн. (а. с. 25-26).

Зобов'язання виникають із підстав, передбаченихст. 11 ЦК, зокрема договорів.

Статтею 572 ЦК України, яка узгоджується ізст. 1 Закону України «Про заставу» передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленногомайна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення напредмет застави.За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплатупроцентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленного майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу»заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно п. 2.1.1 Договору застави у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником зобов'язань за кредитним договором, заставодержатель має право задовольнити за рахунок Предмету застави свої вимоги у порядку, зазначеному в розділі 4 Договору, у повному обсязі, включаючи основну суму боргу, проценти за користування кредитом, відшкодування збитків, завданих відстрочкою (розстрочкою) виконання, або прострочення виконання, включаючи пеню та інші штрафні санкції, неустойку, а також витрати по зверненню стягнення на Предмет застави та його реалізацію.

Згідно п. 4.1 Договору застави транспортного засобу заставодержатель набуває право звернення на предмет застави у разі порушення заставодавцем будь-якої умови цього Договору та/або порушення будь-якого зобов'язання Позичальника за кредитним договором.

Відповідно до п. 4.2 Договору застави транспортного засобу, звернення стягнення на предмет застави здійснюється на підставі рішення суду.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо іншого не встановлено договором або законом (ч.ч. 1, 2ст. 590 ЦК).

Враховуючивищевикладене та те, що судом першої інстанції встановлено невиконання позичальником умови кредитного договору, колегія суддів вважає висновки суду про задоволення позову,шляхом звернення стягнення на предмет застави правильними.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом з тим, ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, тому посилання в апеляційній скарзі на не повідомлення про розгляд справи не спростовують висновків суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пунктом 6.6. Кредитного договору кредитор має право вимагати від позичальника достроково погасити кредит до настання остаточного строку/терміну погашення, а позичальник зобов'язується на письмову вимогу кредитора достроково погасити кредит в повному обсязі та сплатити нараховані проценти за користування кредитом, нараховану неустойку та інші платежі й нарахування за цим Договором (якщо мають місце), що підлягають сплаті позичальником на користь кредитора, але не пізніше 30 календарних днів з дати одержання такої вимоги кредитора.

Таким чином, Банк відповідно до вимог чинного законодавства та умов кредитного договору звернувся до позичальника про дострокове повернення кредиту, а тому доводи апеляційної скарги про неможливість звернення стягнення до закінчення строку дії кредитного договору є хибними.

Посилання на те, що розгляд справи відбувався за відсутністю відповідача внаслідок його неналежного повідомлення судом, колегія суддів вважає безпідставним, враховуючи в матеріалах справи чисельність поштових відправлень судових повісток, які поверталися до суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання», телеграм, які надсилалися за адресою проживання відповідача (т. 1, а. с. 66), які також поверталися у зв'язку з неможливістю їх вручення відповідачу. Крім того, в матеріалах справи містяться данні про те, що остання повідомлялася судом про час та місце слухання справи через засоби масової інформації (т. 1, а. с. 70).

Більш того, як встановлено при розгляді справи в суді апеляційної інстанції відповідач до вересня 2013 року взагалі знаходилася в трудових відносинах з позивачем, в зв'язку з чим повинна була та мала відповідну можливість цікавитися безпосередньо у нього обставинами пов'язаними з вищезгаданим кредитним договором.

Посилання в апеляційній скарзі на безпідставне вилучення спірного автомобіля з ВДВС з Оболонського району міста Києва позивачем по справі та його подальший продаж висновків суду про звернення стягнення на предмет застави не спростовують, внаслідок чого не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Посилання відповідача на те, що звернення стягнення на предмет застави відбулося до закінчення строку дії кредитного договору (15.07.2016) також не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки таке право було передбачено умовами кредитного договору 4.1-4.4. (т.1, а. с. 17-20), на які відповідач погодилася.

За наведених обставин колегія суддів вважає безпідставним посилання в апеляційній скарзі на порушення судом ст.530 ЦПК України.

Посилання в апеляційній скарзі на невідповідність договору застави вимогам закону, на думку колегії суддів не спростовує висновків суду за відсутності даних про визнання його недійсним.

Доводи ОСОБА_1 на не надсилання їй вимоги Банком про дострокове повернення кредитної заборгованості не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, оскільки позивачем надсилалась така вимога, однак повернулися конверти з відміткою «за закінченням терміну зберігання» відповідно до матеріалів справи (а. с. 32-33).

Непогодження відповідача із розрахунком заборгованості ПАТ «Універсал Банк» не може бути підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції, оскільки позичальник не надав свого розрахунку на спростування.

Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Матеріали справи свідчать, що кредитний договір, так і договір застави укладались між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1, а тому колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача про неможливість звернення стягнення предмета застави без дозволу її чоловіка.

Отже, рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновки суду не спростовують.

Таким чином, знайшло своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції порушення прав позивача.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2013 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 23.04.2018.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк