Номер провадження: 22-ц/785/1056/18
Номер справи місцевого суду: 496/2541/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Атланта» до ОСОБА_2 про стягнення штрафних санкцій у розмірі 48951,82 грн., за апеляційною скаргою директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Атланта» ОСОБА_3 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 16.11.2017 року, ухваленого суддею Буран В.М.,

встановила:

03.08.2017 року представник ТОВ «Атланта» звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.06.2017 року між сторонами був укладений Договір № 61/16 про намір укласти угоду щодо відчуження нерухомого майна, згідно якого позивач зобовязується надати відповідачу організаційно-інформаційний супровід, необхідний для забезпечення укладання в майбутньому договору відчуження майна. Позивач виконав всі необхідні дії для забезпечення укладання договору, та відповідно з п.2.5. Договору угода про відчуження повинна була відбутися не пізніше 19.07.2017 року, але 26.06.2017 року відповідач письмово повідомив про відмову укладати угоду відчуження майна у звязку з тим, що банк відмовив у продажу будинку. Однак 06.07.2017 року відповідач уклав договори купівлі-продажу спірного майна з іншим покупцем, чим порушив на думку позивача умови договору та норми ЦК України. Враховуючи вищенаведене, ТОВ «Атланта» просило стягнути з відповідача на свою користь штраф, передбачений пунктом 4.5. Договору, у розмірі 48951,82 грн.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 16.11.2017 року у задоволені заявлених ТОВ «Атланта» позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із рішенням суду, директор ТОВ «Атланта» - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заявлені ТОВ «Атланта» позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що судом першої інстанції невірно визначено правову природу договору про наміри укласти угоду, як попереднього, оскільки зазначений договір є трьохстороннім, з встановленими правами, обовязками та відповідальністю для кожної з сторін та в силу ознак субєктного складу попереднім вважатися не може. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 635 ЦК України, договір про наміри, якщо у ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Також сторони в п. 5.2. укладеного договору про наміри укласти угоду зазначили, що даний договір не являється попереднім договором в розумінні ст. 635 ЦК України. ОСОБА_3 вважає помилковими висновки районного суду щодо нікчемності спірного договору на підставі ч. 1 ст. 220 ЦК України, оскільки він не має ознак попереднього договору, тому вимоги, встановлені законодавством для попередніх договорів на них не розповсюджується. Також звертає увагу на те, що судом першої інстанції було визначено, що даний договір є нікчемним на підставі ст. 228 ЦК України, оскільки пункти 3.1.4. та 3.1.8. Довору порушують ст. 65 СК України та ст. 627 ЦК України, однак зазначені пункти договору не застосовувались у правовідносинах з ОСОБА_2, так як будинок, який визначений обєктом договору належить ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності на підставі договору дарування, крім того ці пункти договору є законними та не порушують конституційні права і свободи людини і громадянина та положення вказаних норм законів. Директор ТОВ «Атланта» наголошує, що районний суд вийшов за межі розгляду справи та самостійно розглянувши питання про природу спірного договору, його нікчемність, які не були заявлені відповідачем ані в письмових запереченнях, ані в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 20.06.2017 року між ТОВ «Атланта», з однієї сторони, ОСОБА_2, з другої сторони, та ОСОБА_4, з третьої сторони, було укладено простий письмовий договір про намір укласти угоду № 61/16 щодо відчуження нерухомого майна (а.с. 4).

Згідно п.1.1. вказаного договору Власник та Набувач зобовязуються у майбутньому укласти та нотаріально посвідчити договір відчуження, згідно якого Власник передає Набувачу у власність майно: земельну ділянку площею 0,123 га та житловий будинок на цій ділянці, що знаходиться за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Усатове, вул. Леніна, 23-а, що належать йому на праві власності, а Набувач в свою чергу сплатити Власнику ціну за майно на умовах, передбачених Договором.

Відповідно з п.1.2 Договору ТОВ «Атланта» зобовязується надати відповідачу організаційно-інформаційний супровід, необхідний для забезпечення укладання в майбутньому договору відчуження майна.

Відповідно до п. 2.1. Договору ціна майна, узгоджена сторонами, складає грошову суму в гривнах, яка еквівалентна 37800,00 доларам США згідно з офіційним курсом на день укладання договору відчуження.

Відповідно з п. 2.5 Договору угода про відчуження обєкту повинна була відбутися не пізніше 19.07.2017 року.

26.06.2017 року відповідач повідомив своєю заявою позивача про відмову укладати угоду відчуження майна, у звязку з тим, що банк відмовив у продажу будинку (а.с. 6).

Підставою для застосування штрафу за Договором № 61/16 ТОВ «Атланта» визначений пункт 4.5. Договору.

Згідно з п. 4.5. Договору у випадку невиконання Власником своїх зобовязань, в т.ч. і у випадку, якщо неможливість такого виконання викликана тим, що на момент укладання та нотаріального посвідчення договору відчуження майна, Власник не може розпоряджатися майном, або відмова Власника від виконання зобовязань, він в триденний строк з моменту предявлення відповідної вимоги зобовязаний повернути Набувачу отриману від нього згідно з Договором суму «забезпечувального платежу» та сплатити набувачу штраф в розмірі 100% від суми «забезпечувального платежу», а Агентству сплатити штраф в розмірі 5 % від ціни обєкту, вказаної в п. 2.1. Договору.

Таким чином, ТОВ «Атланта» була розрахована сума штрафу 5 % у розмірі 48951,82 грн.

Відповідно до змісту ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Договором № 61/16 визначено істотні умови основного договору:

- обєкт нерухомості, що має бути відчуженим (земельна ділянка площею 0,123 га та житловий будинок на цій ділянці, що знаходиться за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Усатове, вул. Леніна, 23-а);

- ціна основного договору (сума коштів у гривні, еквівалентна 37800,00 доларів США на день нотаріального посвідчення основного договору);

- строк укладання основного договору (до 19.07.2017 року).

Також сторонами було обумовлено умови забезпечення виконання Договору №61/16 та відповідальність за його порушення, а також зобовязання укласти в обумовлений строк основний договір на умовах, встановлених цим Договором.

Таким чином суд дійшов висновку, що Договір № 61/16 за своєю формою, змістом є попереднім договором в розумінні ст.635 ЦК України. Не зважаючи на те, що сторони дали йому назву «о намерении заключить сделку».

Відповідно до ч.1 ст.635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Договір купівлі-продажу нерухомого майна відповідно до ст.657 ЦК України укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Отже і Договір № 61/16, як попередній договір, мав бути нотаріально посвідченим.

Наслідки недодержання сторонами вимог закону щодо нотаріального посвідчення договору передбачені ч.1 ст.220 ЦК України, а саме такий договір є нікчемним.

Згідно з ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

В п.3.1.7 Договору на власника покладено обовязок звільнити належне йому приміщення, тобто фактично вирішено питання щодо речового права на майно без укладення основного договору.

Пунктами 3.1.4 та 3.1.8 Договору взято зобовязання надати згоду сусідів та інших співвласників на реалізацію квартири. Таким чином, п. 3.1.8 Договору суперечить вимогам ст.65 СК України вимогам статті 627 ЦК України, оскільки на відповідача покладається відповідальність за згоду іншого з подружжя.

Вимоги пунктів 3.1.4. та 3.1.8 Договору суперечать діючому законодавству, бо згода сусідів та інших співвласників є їх індивідуальним рішенням.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

В цій частині угода спрямована на примушування стороною угоди інших осіб, які не є сторонами, до надання згоди на реалізацію нерухомого майна.

Відповідно до статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження обєктами права власності українського народу, землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу обєктів цивільного права тощо.

Вказана правова позиція викладена в постанові ВСУ від 13.04.2016 року (справа № 6-1528цс15).

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що вбачається нікчемність Договору № 61/16.

Оскільки Договір № 61/16 є нікчемним, він не породжує жодних правових наслідків для його сторін, в тому числі і тих, що передбачені п. 4.5. Договору. Отже правових підстав для застосування до відповідача штрафу, передбаченого п. 4.5. Договору № 61/16 відсутні, оскільки цей пункт є нікчемним як і весь договір.

При таких обставинах, районний суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Колегія суду погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, зясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги висновків районного суду щодо нікчемності договору, на підставі якого заявлені вимоги, не спростував, а тому колегія суддів дійшла висновку апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

У звязку з ухваленням рішення за відсутності учасників справи, відповідно до ч.5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Атланта» ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 16.11.2017 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 06.04.2018 року.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

ОСОБА_5