Справа 206/2872/16-ц
Провадження 2/206/18/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" квітня 2018 р. в залі суду в місті Дніпрі Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

за участю секретаря Панюшкіної О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, треті особи: Восьма дніпровська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Дніпровська міська рада, орган опіки та піклування Самарської районної у м.Дніпрі ради, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування реєстрації права власності, визнання недійсним договору дарування 1/2 частини домоволодіння, скасування реєстрації права власності,

за участю представників:

позивача, адвоката ОСОБА_6,

третьої особи

Дніпровської міської ради ОСОБА_7.

в с т а н о в и в:

23 травня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в якому просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 27 червня 2014 року на ім'я ОСОБА_2 на 1/2 частину домоволодіння №20 по вул. Курській в м. Дніпропетровську, та зареєстроване в реєстрі під № 1 -. Скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_2 на 1/2 частину домоволодіння № 20 по вул. Курській в м. Дніпропетровську від 27.06.2014 року (номер запису про право власності - 6155369; реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна-01). Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 27 червня 2014 року на ім'я ОСОБА_1 на 1/2 частину домоволодіння №20 по вул. Курській в м. Дніпропетровську, та зареєстроване в реєстрі під № 1-477. Скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_1 на 1/2 частину домоволодіння № 20 по вул. Курській в м. Дніпропетровську від 27.06.2014 року (номер запису про право власності - 6154693; реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 01). Визнати недійсним договір дарування 1/2 частини домоволодіння №20 по вул. Курській в м. Дніпропетровську від 28 листопада 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, яка діяла в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі під № 1565. Скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_4 на 1/2 частину домоволодіння № 20 по вул. Курській в м. Дніпропетровську від 28.11.2015 року (номер запису про право власності - 12268805; реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна-01). Стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на його користь всі судові витрати (а.с.3-7).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачка ОСОБА_2 є його рідною сестрою, а відповідачка ОСОБА_3 його дружина. 27 червня 2014 року йому та ОСОБА_8 Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою були видані свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті їх батька ОСОБА_9, який помер 06 квітня 2013 року. Свідоцтва були видані на домоволодіння №20 по вул. Курській в м. Дніпропетровську в рівних частках, кожному по 1/2 частині домоволодіння. Підготовкою документів для оформлення спадщини займалася відповідачка ОСОБА_2, яка повідомила йому, що 27.06.2015 року необхідно з'явитися в нотаріальну контору для того, щоб підписати необхідні документи та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. Він повністю довіряв відповідачці в питаннях оформлення документів. Згідно змісту свідоцтва про право на спадщину за законом спадщина складалася з: житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: вул. Курська, 20 в м. Дніпропетровську. До житлового будинку літ. А-1 з прибудовою А1-1, з прибудовою а-1, ганком - а, ганком а1, загальною площею 132,4 кв.м житловою площею 13,2 кв.м, примикають господарсько-побутові будівлі: літня кухня - Б, сарай Г, сарай Д, погріб Д, сарай Е, вбиральня Ж, душ З, сарай И, споруди №1-3, 1 - ворота, огорожа, вимощення, хвіртка. На момент видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у нього були сумніви щодо законності прибудови до житлового будинку А1-1, так як будівництво цієї прибудови було розпочато в 2009 році самочинно без будь-яких дозволів, отриманих в передбаченому законом порядку. До смерті батька будівництво закінчено не було. Навіть станом на цей час прибудова не має стелі, відсутня підлога та штукатурка на стінах, але нотаріус перевірила документи та повідомила, що перешкод для видачі свідоцтва про право на спадщину немає. Відповідачка також запевнила мене, що всі документи вона підготувала правильно. Після отримання свідоцтв про право на спадщину за законом, відповідачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про поділ домоволодіння в натурі і рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28.10.2015 року, яке набрало законної сили 17 березня 2016 року, домоволодіння було поділено в натурі і йому було виділено в житловому будинку прибудова А1-1 та приміщення 2-3 в житловому будинку А-1, а також частина господарських будівель та споруд. Він згідно договору дарування від 28 листопада 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, належну йому 1/2 частину домоволодіння №20 по вул. Курській в м. Дніпропетровську подарував своєму малолітньому синові ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. В квітні 2016 року він звернувся на консультацію до адвоката з приводу поділу домоволодіння, який надав запит до КП "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації". На цей запит було отримано технічну документацію на домоволодіння, згідно якої остання його інвентаризація була проведена в жовтні 1977 року. В технічному паспорті на домоволодіння, який був виготовлений на замовлення відповідачки фізичною-особою підприємцем ОСОБА_10 станом на 05.06.2014 року, вказано рік побудови прибудови А1-1 - 1989 рік. Але це не відповідає дійсності. Він пригадав, що будівництво цієї прибудови було розпочато в 2009 році без отримання будь-яких дозволів на будівництво. Оскільки 02.11.2000 року головою квартального комітету №9 була надана довідка про склад сім'ї на ім'я ОСОБА_11 і в цій довідці зазначена загальна площа квартири 75,2кв.м. В 1992 році в житловий будинок було підведено централізоване водопостачання. Були виконані генплан та схема водогону, на яких схематично виконаний план земельної ділянки та житлового будинку без прибудов. Цей проект водогону був погоджений згідно протоколу №9 від 18.03.1992 року. Його мати ОСОБА_12 померла 02.12.2008 року. На момент смерті матері будівництво прибудови А1-1 не було навіть розпочато. Прибудова А1-1 є самочинною відповідно до приписів ч.1 ст. 376 ЦК України. Так як будівництво прибудови А1-1 було розпочато в 2009 році без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, до цього часу будівництво прибудови не завершено, вона не була введена в експлуатацію за життя його батька, виходить за межі земельної ділянки , то ця прибудова є самочинним будівництвом. Його батько ОСОБА_11 не міг набути права власності на прибудову. Таким чином, прибудова А1-1 не могла входити до складу спадщини і на неї не могло бути видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Вказані обставини є підставою для визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом на його ім'я та на ім'я відповідачки ОСОБА_2 Крім того на момент смерті матері у 2008р. він мешкав з нею та батьком, а тому спадщину після її смерті прийняв він і батько. Частка у спадщині у нього більша ніж у відповідача. Нотаріус не розяснила йому, що він має право отримати свідоцтва про право на спадщину після смерті матері. Оскільки свідоцтва про право на спадщину є недійсними, то відповідно повинен бути визнаний недійсним договір дарування 1/2 частини домоволодіння.

Позивач ОСОБА_1М та його представник адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позові та просили задовольнити. Зазначили, що прибудова є самочинною і це підтверджують свідки та відеозапис з дня народження батька позивача 2008р., оскільки тоді прибудови ще не було. Висновком експерта підтверджується, що прибудова є незавершеним будівництвом. Тому свідоцтва про право на спадщину видані незаконно. Прибудова не могла бути успадкована. Могли спадкуватися лише будівельні матеріали.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_13 в судових засіданнях заперечували проти позову та просили відмовити. Зазначили, що доказів побудови спірної прибудови у 2009 році позивачем не надано. Тому свідоцтва про право на спадщину видано на законних підставах. Позивач в будинку не проживав, а почав мешкати вже після смерті батька та чинити їй перешкоди. Прибудову будував ще їх батько. При оформленні спадщини нотаріус перевіряла всі документи. Позивач не був проти.

Також 18.07.2016 року відповідач ОСОБА_2 надала до суду письмові заперечення, в яких зазначає, що спірне домоволодіння розташовано на земельній ділянці загальною площею 928кв.м, яка не приватизована і була виділена померлому - її та позивача батьку ОСОБА_14. За життя батько - ОСОБА_11 збудував будинок на виділеній йому земельній ділянці та підсобні приміщення, а наприкінці 1980-тих р. вирішив добудувати прибудову до будинку А1-1 та таким чином збільшити житловий будинок і розділити фактично домоволодіння між дітьми. Основне домоволодіння було збудовано у 1972р. та введено в експлуатацію, а у 1989р. будівництво прибудови А1-1 було завершено: були зведені стіни, покладено покрівлю та встановлені віконні рами. У кімнаті 2-1 (площею 28.6 кв.м. ) на половину кімнати виконано стяжку та зроблено окремий вихід з будинку. У зазначеній кімнаті 2-1 виведені відводи під каналізаційний стік унітазу та вмивальника. Також зроблений ввід централізованого водопостачання до прибудови А1-1. Також було проведено освітлення в прибудову А1-1. Узаконити вказану прибудову батько не встиг але зробивши цю прибудову та два окремі виходи він за життя фактично розподілив домоволодіння між нею, надавши їй старі приміщення будинку 1972р. та братом, виділивши йому частину старого приміщення 1972р. та всю нову прибудову 1989р. Відповідно до цього вона з відповідачем і робили поліпшення своїх частин. За життя батько мав намір завершити внутрішнє оздоблення будинку, але не встиг і 2013р. помер. Оскільки, ще за життя померлого ОСОБА_11 склався певний порядок користування домоволодінням і кімнати будинку були в натурі розділені на дві квартири, а також будучи співвласником домоволодіння і власником 1/2 частини будинку, вона у липні 2014р. почала виконувати ремонт у своїй частині (Квартира № 1 (ОСОБА_13. А-1)), а саме виконала монтажні роботи та замінила вікна у коридорі (1-4) та житловій кімнаті (1-5), на загальну суму 5923,89 грн., чим значно поліпшила стан домоволодіння. Також, уклала угоду з ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» щодо приєднання до електричних мереж житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Курська (1/2 частина) та встановлення окремого лічильника обліку електроенергії на свою частину будинку, за що сплатила 4 560,00 грн. Позивач в свою чергу на своїй частині будинку встановив вікна. У 2014р. вона з братом почали займатися юридичним оформленням спадкового майна та викликали спеціаліста для виготовлення нового технічного паспорту на спірне домоволодіння. Оскільки вона мешкала за іншою адресою, а позивач станом на 2014р. вже мешкав у домоволодінні, час коли приїде спеціаліст було обумовлено з позивачем для того він був удома та надав доступ до будинку. Технік приїздив, виконав усі заміри у неї та позивача і поїхав, при цьому позивач особисто вказував техніку на дати зведення домоволодіння та споруд, в тому числі і прибудови. Після цього вона разом з позивачем звернулася до нотаріальної контори для оформлення права власності і надала усі необхідні документи та технічний паспорт від 05.06.2014р. Отримавши документи на право власності вона забажала переїхати мешкати у свою 1/2 будинку та продовжувати виконувати ремонт, але оскільки позивач фактично займав будинок він заборонив їй переїжджати мешкати у спірне домоволодінні. Відносини між ними погіршилися, виникли сварки, оскільки о не було визначено які приміщення кому належать, позивач фактично користувався більшою площею ніж йому належало. У грудні 2014р. вона звернулася до Самарського районного суду з позовною заявою щодо поділу домоволодіння в натурі, визначення порядку користування земельною ділянкою, вселення та усунення перешкод у користуванні. 28.10.2015р. рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська її позовну заяву було задоволено частково. Її вселено в домоволодіння, поділено домоволодіння №20 по вул. Курській у м. Дніпропетровську, в натурі відповідно до варіанту судової експертизи. Протягом двох років розгляду справи інтереси позивача - ОСОБА_1 представляв адвокат і якщо ОСОБА_1 мав сумніви щодо року побудови прибудови спірного домоволодіння, адвокат ОСОБА_1 міг призупинити розгляд справи поділу домоволодіння в натурі та звернутися з новим позовом щодо визнання свідоцтв на право власності які були видані у 2014р. недійсними, але він це не зробив. Позивач ні своєму адвокатові ні в суді ніяких заяв щодо дати прибудови А1-1 не робив. ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду від 28.10.2015р. було подано апеляційну скаргу, а 28.11.2015р.він подарував своєму малолітньому сину 1/2 частину спірного домоволодіння, тим самим маніпулюючи своїм сином в цьому суді щодо необхідності скасувати рішення Самарського районного суду та поділити домоволодіння навпаки і ту частину будинку де є всі зручності (газ. вола, ванна) виділити його малолітньому сину. 17.03.2016р. Ухвалою апеляційного суду м. Дніпропетровська апеляційна скарга відхилена. Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська залишено без змін. Що стосується посилань на документи з інвентаризаційної справи, то вони станом на 77р., тоді прибудови не було. Дозвіл на ввід водопроводу у 1992р. розроблявся за технічним паспортом станом на 77р. Щодо прийняття позивачем спадщини після матері, то він станом на 2008р. в будинку не мешкав. Крім того він не ставив нотаріусу жодних питань з цього приводу (а.с.47-51).

Відповідач ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Представник третьої особи Дніпровської міської ради ОСОБА_7 в судовому засіданні залишила питання на розсуд суду та просила вирішити справу згідно чинного законодавства на підставі наявних доказів.

Третя особа, Восьма дніпровська державна нотаріальна контора подала до суду заяву, в якій просила справу слухати за їх відсутності, згодні з будь-яким рішенням суду (а.с.101, 194).

Також 08.07.2016 року від третьої особи - державного нотаріуса Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори надійшли письмові пояснення, в яких вона зазначає, що опис обєкту спадкового майна було взято нотаріальною конторою при видачі свідоцтв про право на спадщину за законом із технічного паспорту, виданого 05 червня 2014 року ФОП ОСОБА_10, наданого спадкоємцями на вимогу нотаріальної контори., в якому не має жодних відміток про існування самовільних будівель та споруд (а.с.45).

Третя особа, орган опіки та піклування Самарської районної у м.Дніпрі ради надали до суду заяву, в якій просять справу розглядати за їх відсутності та прийняти рішення, враховуючи інтереси дитини (а.с.46).

Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області не використали своє право бути присутніми у судовому засіданні, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду даної справи згідно з вимогами Цивільного процесуального кодексу України.

23 травня 2016 року ухвалою судді позов було залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків (а.с.24).

30 травня 2016 року по справі відкрито провадження та призначено справу до попереднього розгляду (а.с.27).

22 листопада 2016 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про призначення судової будівельно-технічної експертизи (а.с.164-165).

Ухвалою суду від 12 грудня 2016 року призначено по даній цивільній справі судову будівельно-технічну експертизу для встановлення технічного стану прибудови, придатності її до експлуатації, рік закінчення будівництва прибудови, провадження по справі зупинено (а.с.169-170).

11 грудня 2017 року ухвалою суду по справі відновлено провадження (а.с.189).

Вислухавши доводи та пояснення позивача та його представника, відповідачів та представника відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, допитавши свідків та експерта, суд доходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.06.2014 року, посвідченого державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_15, зареєстрованого в реєстрі за № 1-477, 1 479, позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2 кожному належить по 1/2 частині житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Курська, 20, та розташований на земельній ділянці площею 928 кв.м. До житлового глиновальков+цегла будинку літ. А-1 з прибудовою А1-1 шл.бл., з прибудовою а-1 дерево, ганком а бетонні сходинки, ганком а1 бетонні сходинки, загальною площею 132,4кв.м, житловою площею 13,2кв.м, примикають господарсько-побутові будівлі: літня кухня Б цегла, сарай Г цегла, сарай (тимчасовий) Д залізо, погріб під Д шл.бет., сарай Е шл.бл., вбиральня Ж цегла, душ З цегла, сарай И цегла, споруди № 1-3,1 ворота, огорожа, вимощення, хвіртка (а.с.8-9).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.06.2014р. право власності на 1/2 частину житлового будинку, з господарсько-побудованими будівлями та спорудами по вул. Курська, 20 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 27.06.2014р., номер запису про право власності 6155369 (а.с.10).

28 листопада 2015 року позивач ОСОБА_1 безоплатно передав у власність належну йому на підставі свідоцтва про право на спадщину від 27 червня 2014 року 1/2 частину домоволодіння, що розташоване по вул. Курська, домоволодіння № 20 своєму малолітньому сину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується договором дарування 1/2 частини домоволодіння від 28.11.2015р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за № 1565 (а.с.11).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.11.2015р. право власності на 1/2 частину житлового будинку, з господарсько-побудованими будівлями та спорудами по вул. Курська, 20 зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 28.11.2015р., номер запису про право власності 12268805 (а.с.12).

Відповідно до технічного паспорту виготовленого станом на 05 червня 2014р. домоволодіння №20 по вул. Курській в м. Дніпропетровську складається з: житлового будинку «А-1» з прибудовою «А1-1», прибудовою «а-1», ганком «а» та ганком «а1», загальною площею 132,4 кв.м., житлової площі 13,2 кв.м, допоміжної площі 119,2 кв.м.; літної кухні «Б», площею 8,4 кв.м.; сараїв «Г», «Е», «И»; сараю (тимчасовий) «Д»; вбиральні «Ж»; душу «З»; споруд №1-3, І - ворота, огорожа, вимощення, хвіртка (а.с.13-15).

З цього ж технічного паспорту вбачається, що домоволодіння поділено на дві квартири.

Відповідно до характеристики будинку, господарських будівель та споруд, яка міститься в цьому технічному паспорті прибудова А1-1 площею 57,7кв.м побудована у 1989р.

Відповідно до плану земельної ділянки по вул. Курська буд. 20 станом на 05.06.2014р. загальна площа 928кв.м. Наявна прибудова А1-1 (а.с.103).

Відповідно до технічного паспорту виготовленого станом на 03 жовтня 1977р. домоволодіння №20 по вул. Курській в м. Дніпропетровську складається з: житлового будинку «А-1» загальною площею 75,2кв.м., житлової площі 53,5кв.м, допоміжної площі 119,2 кв.м.; літної кухні «Б», вбиральні «В», огорожі 1,2 (а.с.54-56).

З відповіді Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 28.04.2016р. за даними останньої технічної інвентаризації домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, вулиця Курська, будинок 20 відомості щодо наявності самочинного будівництва та переобладнання відсутні (а.с.16).

З документів наданих Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради з інвентаризаційної справи по вул. Курська, буд. 20 станом на 1977р. спірне домоволодіння складалося з житлового будинку літ. А-1 (кв. 1) загальною площею 75,2кв.м, житловою 53,5кв.м. Площа ділянки по фактичному користуванню 699кв.м., на плані наявний житловий будинок літ. А-1 без прибудови. В 1992р. надана згода на ввід водопроводу до житлового будинку № 20 по вул. Курська на підставі технічної документації станом на 1977р. (а.с.17-20).

З довідки про склад сімї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги від 2000р. голови квартального комітету в будинку № 20 по вул. Курська проживають три особи: ОСОБА_11 - пенсіонер, ОСОБА_12 - пенсіонерка, ОСОБА_1 син. Загальна площа квартири 75,2кв.м. Довідка видана для предявлення до служби субсидій (а.с.21).

28 листопада 2008 року ОСОБА_12 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ №252386 від 02 грудня 2008 року (а.с.22).

Спірне домоволодіння №20 по вул. Курській в м. Дніпропетровську знаходиться на земельній ділянці, що була надана в безстрокове користування для будівництва індивідуального житлового будинку ОСОБА_14 відповідно до Договору від 10.02.1972 року (а.с.52-53).

З висновку комісійного експертного будівельно-технічного дослідження № 7 від 14.07.2016р. експерта судового експерта ОСОБА_16 та експерта з оцінки технічного стану будівель та споруд ОСОБА_17 здійсненого на замовлення відповідача ОСОБА_2 вбачається, що технічно визначити закінчення будівництва прибудови А1-1 можливо. Точно визначити рік закінчення будівництва прибудови ОСОБА_13. А1-1 комісії експертів не являється можливим. Термін часу від закладки фундаментів до закінчення покрівельних робіт може бути значним (декілька років) і становить на думку експертів приблизно з 1988 по 1997 роки (а.с.73-88).

З наданої Восьмою дніпровською державною нотаріальною конторою на запит суду копії спадкової справи № 402/2013, заведеної після смерті ОСОБА_14, який помер 06 квітня 2013 року, вбачається, що спадщину прийняли ОСОБА_2 (подавши заяву) та ОСОБА_1 (на час смерті був зареєстрований та проживав зі спадкодавцем) (а.с.110-133).

В цій же спадковій справі міститься заява про прийняття спадщини ОСОБА_2 від 08 серпня 2013 року., заява ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 27 червня 2014 року про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, відомості КП «ДМБТІ» ДОР щодо нерухомого майна по вул. Курській буд. 20, технічний паспорт на домоволодіння станом на 05 червня 2014р., свідоцтва про право на спадщину за законом на імя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 27 червня 2014р.

У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 28 жовтня 2015 року, яке набрало законної сили 17 березня 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково. Вселено ОСОБА_2 в домоволодіння №20 по вул. Курській у м. Дніпропетровську. Поділено домоволодіння №20 по вул. Курській у м. Дніпропетровську, виділивши в натурі ОСОБА_2 1/2 частину вказаного домоволодіння згідно варіанту поділу №3 за висновком судової будівельно-технічної експертизи №284/285/286-5 від 18.06.2015 року, що складається з: квартири №1 в житловому будинку «А-1», загальною площею 52,7 м.кв., яка складається з приміщень: 1-2 площею 15,0 м.кв., 1-3 площею 5,3 м.кв., 1-6 площею 19,2 м.кв., 1-5 площею 5,7 м.кв., 2-4 площею 7,5 м.кв.; прибудови «а-1»; ганка «а»; сараю «Д»; погрібу під «Д»; сараю «Е»; літньої кухні «Б»; сараю «Г»; 1/2 частки воріт №1; 1/2 частки хвіртки №2; 1/2 частки огорожі №4; 1/2 частки мостіння «І». Виділено в натурі ОСОБА_1 1/2 частину домоволодіння №20 по вул. Курській у м. Дніпропетровську згідно варіанту поділу №3 за висновком судової будівельно-технічної експертизи №284/285/286-5 від 18.06.2015 року, що складається з: квартири №2 в житловому будинку «А-1», яка складається з приміщення 2-3 площею 23,5 м.кв.; прибудови «А1-1»; ганку «а1»; вбиральні «Ж»; душу «З»; сараю «И»; 1/2 частки воріт №1; 1/2 частки хвіртки №2; 1/2 частки огорожі №4; 1/2 частки мостіння «І». Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію в різниці часток в сумі 3205 грн. Зобовязано позивача ОСОБА_2 за власний кошт виконати наступні переобладнання по житловому будинку: Закласти дверний отвір між прим. 1-3 та прим. 1-2; Демонтувати перегородку між прим. 1-6 та прим. 1-4; Пробити дверний отвір між прим. 2-4 та прим. 1-5; Пробити віконний отвір в зовнішній стіні в прим. 2-4; Закласти віконний отвір між прим. 2-4 та прим. 2-2; Закласти дверний отвір між прим. 2-4 та прим.2-3. Зобовязано відповідача ОСОБА_1 за власні кошти виконати наступні переобладнання по житловому будинку: Віконний отвір між прим. 2-3 та прим. 2-2 переобладнати в дверний отвір; Віконний отвір між прим. 2-3 та прим. 2-1-1 переобладнати в дверний отвір; Прим. 2-1 переобладнати під кухню; Закласти дверний отвір між прим. 2-1 та прим. 2-2; Встановити нову перегородку з дверним отвором між прим. 2-1 та прим. 2-1-1. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1943,60 грн. та витрати на проведення експертизи в сумі 4723,20 грн. (а.с.152-153).

З цього ж рішення вбачається, що відповідач ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково та не заперечували проти поділу домоволодіння в натурі та вселення в нього позивача, однак були не згодні з варіантом розподілу, запропонованим позивачем.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2016 року рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2015 року залишено без змін (а.с.218-220).

Відповідно до висновку експерта ОСОБА_18 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 6238-16 по цивільній справі № 206/2872/16-ц складеного 06 листопада 2017 року технічний стан об'єкта в цілому оцінюють в залежності від технічного стану несучих та огороджувальних конструкцій. Відповідно, обєкт нерухомого майна - прибудова А1-1 в домоволодінні №20 по вул. Курській в м. Дніпро знаходяться в задовільному технічному стані. При співставленні технічної та правовстановлюючої документації та відповідно до візуального дослідження, виконані будівельні роботи з будівництва прибудови А1-1 в домоволодінні № 20 по вул. Курській в м. Дніпро могли бути виконані в період з 1988 по 2014 рік. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів» прибудова А1-1 в домоволодінні № 20 по вул. Курській в місті Дніпро може бути введена в експлуатацію в стані, який наявний при проведенні експертизи. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011, якщо прибудова А1-1 в домоволодінні №20 по вул. Курській в м. Дніпро була побудована до 05 серпня 1992 року, то документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих, є технічний паспорт на обєкт нерухомого майна та документ, що підтверджує присвоєння обєкту нерухомого майна адреси та може бути внесено до державної реєстрації права власності на нерухоме майно, то прибудова А1-1 в домоволодінні №20 по вул. Курській в м. Дніпро являється обєктом завершеного будівництва. Але, якщо прибудова А1-1 в домоволодінні №20 по вул. Курській в м. Дніпро була побудована після 05 серпня 1992 року, відповідно до статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію обєктів, здійснюється шляхом реєстрації органами державного архітектурно-будівельного контролю поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації та датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництва обєкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката, відповідно, прибудова А1-1 в домоволодінні №20 по вул. Курській в м. Дніпро не є обєктом завершеного будівництва (а.с.173-186).

Крім того допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_18 підтвердила той факт, що встановити конкретний рік прибудови неможливо. Вона могла бути побудована в період з 1988 по 2014 рік. Прибудова знаходяться в задовільному технічному стані. Прибудова є закінченим будівництвом, оскільки наразі діють такі норми.

Допитані в судовому засіданні свідки зі сторони позивача: ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 пояснили, що прибудова будувалася батьком сторін і позивачем ОСОБА_1 дуже довго. Почали будувати після смерті матері сторін. Будували з 2009р. чи 2010р., точно не памятають. Будували для проживання позивача та відповідача. Позивач мешкав в спірному будинку все життя.

Свідки зі сторони відповідача: ОСОБА_22, ОСОБА_23 пояснили, що прибудову будував батько сторін і допомагав позивач. Будували для проживання сторін. Батько сторін бажав поділити домоволодіння між дітьми. В будинку зроблено два входи. Почали будувати прибудову з 90-х років, точніше не памятають. Мати сторін померла у 2008 році і позивач на той час мешкав окремо у цивільної дружини. В будинок він повернувся жити десь у 2010 році.

Також судом було оглянуто відеозапис наданий позивачем на підтвердження того, що прибудови у 2008 році ще не було.

З оглянутого відеозапису не вбачається, який рік народження святкували і кому - прізвище ОСОБА_14 не звучить, яким саме ювілеєм - невідомо.

Аналізуючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх із встановленими в судовому засіданні фактичним обставинами справи, суд доходить до наступного.

Згідно до ст. 1268 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або ж у відповідності до ст. 1269 ЦК України, якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вказані дії повинні бути здійснені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У відповідності до положень ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

У відповідності до ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Іншими випадками визнання свідоцтва про право на спадщину, відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Відповідно п.7 постанови Пленуму ВС України за №9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Статтею 68 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

Відповідно до п. 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

В п.27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " розяснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Всупереч ст. 81 ЦПК України позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що прибудову у спірному домоволодінні почали будувати в 2009 році і вона є самочинним будівництвом, тому не входила до складу спадкового майна.

Крім того позивачем, ані при отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом, ані в суді при розгляді справи про поділ домоволодіння в натурі дані факти не заявлялися.

З технічного паспорту станом на 2014 рік, наданий в нотаріальну контору, вбачається, що прибудова побудована у 1989 році, дані факти в судовому засіданні спростовані не були.

Що стосується спадщини після смерті матері позивача, то ним також не заявлялося у нотаріуса при отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька. Він був згодний з 1/2 частиною у спадщині.

Також при розгляді справи про поділ домоволодіння в натурі позивачем та його представником не заявлялося, що його частка у спадщині має бути більшою.

В судовому засіданні позивач та його представник клопотань про витребування спадкової справи, після смерті ОСОБА_12 не заявляли. Дані про те, що спадкова справа не заводилася в матеріалах справи відомості відсутні.

Окрім цього, позивач у 2015 році вже розпорядився своєю 1/2 частиною спірного домоволодіння, подарувавши її своєму сину.

Враховуючи викладене вище, відсутність доказів, суд доходить висновку, що свідоцтво про право на спадщину було видане державним нотаріусом Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори згідно вимог ЦК України, Закону України «Про нотаріат» та «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», тому вимоги позивача щодо визнання недійним свідоцтва про право на спадщину за законом задоволенню не підлягають.

Оскільки вимоги позивача щодо визнання недійним свідоцтва про право на спадщину за законом задоволенню не підлягають, то вимоги про визнання недійсним договору дарування, скасування реєстрації прав власності також не підлягають задоволенню.

Що стосується судових витрат понесених відповідачем за надання правничої допомоги та сплати за проведення експертного дослідження, то вони не підлягають задоволенню, оскільки не підтверджені відповідними доказами згідно ст. 137, 139, 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 3-13, 141, 235, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 10 квітня 2018 року.

Суддя А.О. Сухоруков