Постанова

іменем України

14 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 521/16237/14-ц

провадження № 61-1205св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Ступак О. В.,

учасники справи:

заявник: ОСОБА_4,

заінтересовані особи: відділ Держземагентства у Роздільнянському районі Одеської області Головного управління Держземагентства в Одеській області Державного агентства земельних ресурсів України, Єреміївська сільська рада Роздільнянського району Одеської області, Роздільнянська районна державна адміністрація Одеської області, особи, які подавали апеляційні скарги: ОСОБА_5, Садове товариство «Бригантина»,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 жовтня 2016 року, постановлену у складі колегії суддів: Гірняк Л. А., Заїкіна А. П., Калараша А. А.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся із заявою про встановлення факту належності йому на праві власності земельної ділянки із зазначенням суміжних власників (користувачів).

Мотивував заяву тим, що у зв'язку із заміною бланку державного акта на право приватної власності на землю серії ОД, виданого Єреміївською сільською радою народних депутатів 26 вересня 1997 року на підставі рішення цієї ради від 13 вересня 1997 року НОМЕР_10 (про належність йому земельної ділянки загальною площею 0,0573 га, яка складається із земельної ділянки НОМЕР_11 площею 0,0225 га і земельної ділянки НОМЕР_12 площею 0,0348 га на території АДРЕСА_1) на новий за договором від 18 травня 2010 року № 18/1-05/10, Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр приватизації та експертної оцінки» розроблена технічна документація із землеустрою, на підставі якої Роздільнянською районною державною адміністрацією йому видано державні акти: серії НОМЕР_7 на право власності на земельну ділянку НОМЕР_11 площею 0,0225 га, кадастровий номер НОМЕР_1 (суміжні землекористувачі: землі загального користування (від А до Б), землі громадянин ОСОБА_6 (від Б до В), землі громадянин ОСОБА_7 (від В до Г) і землі гр. ОСОБА_8 (від Г до А)) та серії НОМЕР_9 на право власності на земельну ділянку НОМЕР_12 площею 0,0348 га, кадастровий номер НОМЕР_8 (суміжні землекористувачі: Єреміївська сільська рада (від А до Б) і землі загального користування (від Б до А)).

Указував на те, що суміжні користувачі земельної ділянки НОМЕР_11 вказані помилково і належними є: землі загального користування (від А до Б), землі ділянки НОМЕР_17 громадянина ОСОБА_9 (від Б до В), землі ділянки НОМЕР_16 громадянки ОСОБА_10 (від В до Г) і землі Єреміївської сільської ради (від Г до А), що підтверджує довідкою Єреміївської сільської ради від 26 березня 2012 року НОМЕР_15, заявами членів АДРЕСА_1 (далі - АДРЕСА_1), довідкою АДРЕСА_1, актами від 20 серпня 2010 року Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області про відновлення (встановлення) в натурі меж земельних ділянок НОМЕР_13 і НОМЕР_14 та прийомки-передачі межових знаків на зберігання за підписами суміжних землекористувачів ОСОБА_6 і ОСОБА_7, актом від 17 серпня 2011 року комісії з інвентаризації та обстеження меж земельних ділянок про затвердження фактичних меж земельних ділянок НОМЕР_13 і НОМЕР_14, затверджений розпорядженням Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області від 30 серпня 2011 року № 739/А-2011.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 6 листопада 2014 року, ухваленим судом у складі судді Целуха А. П., описки у якому виправлені ухвалою цього суду від 13 листопада 2015 року, заяву ОСОБА_4 задоволено.

Встановлено юридичний факт належності ОСОБА_4 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_7, виданого 10 листопада 2011 року та зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01330, на підставі рішення Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 13 вересня 1997 року № 11-XXII та розпорядження Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області від 30 серпня 2011 року № 739/А-2011, на праві власності земельної ділянки площею 0,0225 га, розташованої в АДРЕСА_1 (ділянка НОМЕР_11), цільовим призначенням якої є ведення індивідуального садівництва, згідно із планом меж земельної ділянки за кадастровим № НОМЕР_1, із зазначенням таких власників (користувачів) суміжних земельних ділянок: від А до Б - землі загального користування (вулиця), від Б до В - землі ділянки НОМЕР_17 громадянки ОСОБА_5, від В до Г - землі ділянки НОМЕР_16 громадянки ОСОБА_10, від Г до А - землі Єреміївської сільської ради. Зобов'язано відділ Держземагентства у Роздільнянському районі Одеської області Головного управління Держземагентства в Одеській області Державного агентства земельних ресурсів України внести відповідні відомості до Державного земельного кадастру.

Рішення суду першої інстанції мотивовано доводами заявника та повідомленням заінтересованих осіб про виправлення помилки у відомостях Державного земельного кадастру від 10 квітня 2015 року № НОМЕР_4 відділу Держземагентства у Роздільнянському районі Одеської області Головного управління Держземагентства в Одеській області Державного агентства земельних ресурсів України із доданим до нього описом меж земельної ділянки і витягом від 10 квітня 2015 року НОМЕР_3 з Державного земельного кадастру про право приватної власності ОСОБА_4 на земельну ділянку НОМЕР_11 площею 0,0225 га, кадастровий номер НОМЕР_1, на території АДРЕСА_1.

Рішення суду першої інстанції та ухвала цього ж суду про виправлення описки переглянуті апеляційним судом Одеської області за апеляційними скаргами ОСОБА_5 і АДРЕСА_1, які не брали участі у справі.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24 жовтня 2016 року апеляційні скарги задоволені частково.

Рішення суду першої інстанції скасоване із залишенням заяви ОСОБА_4 без розгляду у зв'язку із наявністю спору між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про належність та межі земельної ділянки НОМЕР_11 на території АДРЕСА_1.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Із цих же підстав ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24 жовтня 2016 року частково задоволені апеляційні скарги зі скасуванням ухвали суду першої інстанції про виправлення описок у рішенні, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У поданій 10 листопада 2016 року касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвали суду апеляційної інстанції і залишити в силі судові рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції безпідставно не враховано його звернення до суду першої інстанції із заявою про неповноту і неправильність журналу та технічного запису судового засідання від 6 листопада 2014 року суду першої інстанції, у якому ухвалено рішення.

Оскільки АДРЕСА_1, на думку заявника, не мало права вирішувати питання щодо передачі спірної земельної ділянки ОСОБА_5, тому що ця земельна ділянка була передана йому, спір про право відсутній.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження.

У січні 2017 року ОСОБА_5 і АДРЕСА_1 подані заперечення на касаційну скаргу, мотивовані тим, що заявник, фактично володіючи земельною ділянкою НОМЕР_11 площею 0,0225 га із суміжними землекористувачами ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8, скористався частковим збігом цифр у нумерації земельних ділянок і під приводом виправлення технічної помилки намагався привласнити іншу земельну ділянку (НОМЕР_11 площею 0,0319 га), передану ОСОБА_5, з іншими суміжними землекористувачами.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту шостого розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту четвертого пункту першого розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, касаційний суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судові рішення суду апеляційної інстанції без змін з наступних підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За змістом частин другої і четвертої статті 256 ЦПК України у редакції Кодексу, що діяла на час ухвалення судових рішень судами першої та апеляційної інстанції, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Якщо під час розгляду справи за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, буде виявлений спір про право, суд залишає заяву без розгляду.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. У тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до абзацу п'ятого пункту 1.3 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, межа земельної ділянки - сукупність ліній, що утворюють замкнений контур і розмежовують земельні ділянки. Згідно з пунктом 2.1 цієї Інструкції встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Пунктом 3.12 Інструкції визначено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок (пункт 4.1 Інструкції).

Апеляційним судом встановлено, що право ОСОБА_11 як власника земельної ділянки НОМЕР_11 площею 0,0225 га, кадастровий номер НОМЕР_1, на території АДРЕСА_1 оспорюється ОСОБА_5, яка стверджує, що ОСОБА_4, фактично володіючи земельною ділянкою НОМЕР_11 площею 0,0225 га із суміжними землекористувачами ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8, під приводом виправлення технічної помилки намагається привласнити іншу земельну ділянку - НОМЕР_11 площею 0,0319 га, передану їй, що свідчить про наявність спору про право, характерного для справ позовного провадження, що унеможливлює розгляд такої заяви ОСОБА_4 у порядку окремого провадження.

Апеляційний суд, належним чином перевіривши доводи апеляційних скарг ОСОБА_5 та АДРЕСА_1, дійшов правильного висновку про існування спору про право на відповідну земельну ділянку, на встановлення її меж і визначення суміжних землекористувачів.

За таких обставин касаційний суд дійшов висновку, що апеляційним судом дано вірну оцінку обставинам справи, правильно застосовано норми матеріального права і не порушено норми процесуального права.

Правильною є і постановлена апеляційним судом ухвала про скасування ухвали суду першої інстанції про виправлення описки у рішенні, оскільки така ухвала нерозривно пов'язана із рішенням, зміст якого вона змінює.

Доводи касаційної скарги про безпідставну відмову апеляційного суду у направленні справи до суду першої інстанції для розгляду заяви про неповноту і неправильність журналу і технічного запису судового засідання суду першої інстанції 6 листопада 2014 року не впливають на законність ухвали апеляційної інстанції і не спростовують її висновків. Інші доводи, в тому числі про відсутність у АДРЕСА_1 права на передачу спірної земельної ділянки ОСОБА_5, підтверджують існування спору про право на цю земельну ділянку.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом касаційної інстанції встановлено, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому суд залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 жовтня 2016 року без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов А. С. Олійник О. В. Ступак