Справа № 522/8084/17
Провадження № 2/522/1069/18
23 квітня 2018 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси
у складі: головуючого судді Бойчука А.Ю.
за участю секретаря Іскрич В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" до ОСОБА_1, за участі третіх осіб: Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Одеській області про звільнення майна з-під арешту,-
У травні 2017 року ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" в особі представника звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1, за участі третіх осіб: Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Одеській області, згідно якої просило:
-звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме нерухоме нежиле підвальне приміщення № 501, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Успенськ 113,загальною площею 82,0 кв.м; яка перебуває під арештом на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 50049845 від 08.02.2016 року, виданою відділом державної виконавче служби Біляївського міськрайонного управління юстиції, (правонаступником якого виступає Біляївський міськрайонний відділ державної виконавчої служб Головного територіального управління юстиції у Одеській області) та стягнути судовий збір.
Позивач зазначив, що вимушений скористатися правом задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Оскільки правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя, однак для реалізації даного права заважає арешт який був накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 50049845 від 08.02.2016 року, виданою відділом державі виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
У судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву про розгляд справиза його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлялася належним чином.
Неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України, у порядку ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
За наявності умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує щодо заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.
23.12.2016 р. позивачу при зверненні до нотаріуса стало відомо, що нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за Іпотечним договором від 25.09.2007 р накладено арешт: постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 50049845 від 08.02.2016 року, виданою відділом державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції.
Представник ТОВ «Кей-Колект» просить суд винести рішення про зняття арешту із заставного майна, а саме: на нежиле підвальне приміщення № 501, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Успенська 113,загальною площею 82,0 кв.м посилаючись на те, що ТОВ «Кей-Колект» згідно умов Договору факторингу № 4 та договору про відступлення права вимоги, укладеного з АКІБ «Укрсиббанк», не може реалізувати своє право щодо задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки, оскільки на майно накладено арешт, чим порушуються права позивача.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили; ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об'єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; договорів, укладених у порядку, встановленому законом.
Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Згідно із ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до умов іпотечного договору сторонами визначено, що задоволення вимог іпотекодержателя може здійснюватись шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку».
Згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель можезадовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.
Згідно ч.1 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Частиною 2 цього Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.
Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 76769261 від 23.12.2016 року, на іпотечне майно - нерухоме майно, а саме нерухоме нежиле підвальне приміщення № 501, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Успенська 113,загальною площею 82,0 кв.м накладено арешт.
Існування арешту, накладеного на вищевказане майно, унеможливлює реалізацію позивачем свого права іпотекодержателя звернути на нього стягнення шляхом набуття права власності.
Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження».
У свою чергу положеннями ст. 15 ЦК України передбачено право особи звернутися до суду на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом своїх прав.
З оглядну на вищевикладене, суд дійшов висновку, що, арешт, який був накладений на нерухоме майно: нежиле підвальне приміщення № 501, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Успенська 113,загальною площею 82,0 кв. м; не дає можливості скористатися законним правом позивачу щодо задоволення свої вимог за рахунок предмета іпотеки, у звязку з чим вважає за можливе захистити права позивача шляхом звільнення з-під арешту нерухомого майна.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 1600, 00 грн. підлягає стягненню з відповідачі на користь позивача.
Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
На підставі вищевикладеного та керуючись: ст. ст.12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд,-
Позов задовольнити.
Звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме нерухоме нежиле підвальне приміщення № 501, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Успенська 113,загальною площею 82,0 кв.м; яка перебуває під арештом на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 50049845 від 08.02.2016 року, виданою відділом державної виконавче служби Біляївського міськрайонного управління юстиції. (правонаступником якого виступає Біляївський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Одеській області).
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Одеської області, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Приморський районний суд м. Одеси.
Суддя: А.Ю. Бойчук