Справа № 724/215/18
Провадження № 2/724/186/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2018 року Хотинський районний суду Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Єфтеньєва О.Г.

при секретарі: Корпан М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у м. Хотині Чернівецької області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 ДНІПРО» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

13.02.2018 року позивач ПАТ «ОСОБА_1 ДНІПРО» звернулися до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Посилаються на те, що 02.06.2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Кредит-Дніпро», правонаступником якого з усіма правами та обовязками є Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_1 ДНІПРО» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №150808-EUR від 15.08.2008 року, відповідно до якого, відповідачу надано споживчий кредит в сумі 106500,00 євро на наступні цілі: оплата по договору про участь у фонді фінансування будівництва № 139-98/ФФБ1 від 07.08.2008 року, а позичальник зобовязався прийняти, належним чином використати, повернути кредит у сумі 106500,00 євро, оплатити відсотки за користування кредитом.

Крім цього, вказують, що ПАТ «ОСОБА_1 ДНІПРО» в повному обсязі виконав свої зобовязання перед ОСОБА_2 за кредитним договором щодо надання кредитних коштів у сумі 106500,00 євро, що підтверджується випискою по рахунку № 2233-8-50957501, проте відповідач своїх зобовязань за кредитним договором щодо повернення кредиту та сплати процентів належним чином не виконав. У звязку із неналежним виконанням відповідачем зобовязань за вказаним кредитним договором, ПАТ «ОСОБА_1 ДНІПРО» було вимушене звернутися до суду за захистом свої прав. 01.02.2010 року заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 2-2102/10, позов ПАТ «ОСОБА_1 ДНІПРО» було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОСОБА_1 ДНІПРО» заборгованість по кредитному договору №150808-EUR від 15.08.2008 року в сумі 1239866,52 грн.

Також зазначають, що станом на 05.02.2018 року у звязку із неналежним виконанням зобовязань за кредитним договором за відповідачем рахується заборгованість перед позивачем у розмірі 2027053,28 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом 41586,00 євро, що станом на 05.02.2018 року згідно офіційного курсу гривні НБУ до національних валют становить 1448723,79 грн.; заборгованість за відсотками - 14231,74 євро, що станом на 05.02.2018 року згідно офіційного курсу гривні НБУ до національних валют становить 495785,63 грн.; пені за несплаченими відсотками 82543,86 грн.

Просять стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОСОБА_1 ДНІПРО» заборгованість по відсотками за кредитним договором №150808-EUR від 15.08.2008 року в сумі 14231,74 євро, та пені за несвоєчасне погашення нарахованих відсотків в сумі 82543,86 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 8674,90 грн.

Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення(викликом) сторін за наявними у справі матеріалами. Клопотань про розгляд справи із повідомленням сторін та заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін до суду не надходило.

Вивчивши і розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги; об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності у межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом, належними доказами по справі встановлено, що 15.08.2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Кредит-Дніпро», правонаступником якого з усіма правами та обовязками є Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_1 ДНІПРО» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №150808-EUR від 15.08.2008 року, відповідно до якого, відповідачу надано споживчий кредит в сумі 106500,00 євро на наступні цілі: оплата по договору про участь у фонді фінансування будівництва № 139-98/ФФБ1 від 07.08.2008 року.

Крім того, судом встановлено, що ПАТ «ОСОБА_1 ДНІПРО» в повному обсязі виконав свої зобовязання перед ОСОБА_2 за кредитним договором щодо надання кредитних коштів у сумі 106500,00 євро, що підтверджується випискою по рахунку № 2233-8-50957501.

Згідно рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.02.2010 року по справі № 2-2102/10, позов ПАТ «ОСОБА_1 ДНІПРО» було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОСОБА_1 ДНІПРО» заборгованість по кредитному договору №150808-EUR від 15.08.2008 року в сумі 1239866,52 грн.

У зв'язку з порушенням відповідачем ОСОБА_2 взятих на себе кредитних зобов'язань, станом на 05.02.2018 року утворилася заборгованість, що становить: 41586,00 євро - заборгованість за кредитом; 14231,74 євро - заборгованість за відсотками; 82543,86 грн. - пеня за несплаченими відсотками.

Розрахунки заборгованості по кредиту відповідача ОСОБА_2 перед Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_1 Дніпро» станом на 05.02.2018 року свідчать про те, що сума заборгованості по наведеній вище сумі відповідачем не погашена.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронним доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утримання від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 ч. 1 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб,- що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 3 ст. 3 ЦК України свобода договору є однією з головних загальних засад цивільного законодавства. Вимогами ч.1 ст. 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даним Договором.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 615 ч. 2 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу..

На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Згідно зі статтею 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III "Про банки і банківську діяльність" кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України (далі - НБУ). Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Крім того, Національним банком України на виконання положень статті 11 Декрету прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу .

Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет.

Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобов'язання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

(Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року по справі № 6-1680цс15)

Як вбачається із матеріалів справи Публічному акціонерному товариству «ОСОБА_1 ДНІПРО» видано Генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій від 26.01.2015 року № 70-2, що підтверджується копією Генеральної ліцензії на право здійснення валютних операцій згідно з додатком.

На основі всебічно з'ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином з відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати по справі, в повернення оплаченого банком судового збору, належним чином підтвердженого платіжним дорученням № 2140 від 05.02.2018 року, в розмірі 8674,90 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 509, 526, 530, 549, 599, 610, 611, 615, 625, 627, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76, 81, 263, 264, 265, 268, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 ДНІПРО» -задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН: НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 ДНІПРО» (адреса місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Мечникова, 3, ) заборгованість по відсоткам за кредитним договором №150808-EUR від 15.08.2008 року за період з 05.02.2015 року по 05.02.2018 року в сумі 14231 (чотирнадцять тисяч двісті тридцять один) євро 74 центи та пені за несвоєчасне погашення нарахованих відсотків в сумі 82543 (вісімдесят дві тисячі пятсот сорок три) гривні 86 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН: НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 ДНІПРО» (адреса місцезнаходження: 01601м. Київ, вул. Мечникова, 3, ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 8674 (вісім тисяч шістсот сімдесят чотири) гривні 90 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області через Хотинський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 16.04.2018 року.

Суддя: О.Г. Єфтеньєв