Постанова

Іменем України

11 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 203/3314/16-ц

провадження № 61-2892св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Укртелеком»

представник відповідача - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська в складі судді Казака С. Ю від 15 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області в складі колегії суддів: Ткаченко І.Ю., Каратаєвій Л.О., Пидищи М.М. від 14 грудня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (далі - ПАТ «Укртелеком») про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що з 01 листопада 2014 року працював на посаді начальника лінійного цеху міського центру телекомунікацій № 523 Діпропетровської філії ПАТ «Укртелеком». 24 червня 2016 року був звільнений із займаної посади відповідно до наказу № 1184 від 24 червня 2016 року. Підставою для його звільнення стали незадовільні результати повторної перевірки знань з питань охорони праці та електробезпеки. Вважає вказаний наказ незаконним, оскільки мав посвідчення, відповідно до якого пройшов позачергову перевірку знань з питань охорони праці 18 листопада 2014 року. Згідно посвідчення наступну перевірку мав пройти 01 листопада 2017 року. Однак така перевірка була призначена без будь-яких поважних причин на півтора роки раніше. Також керівництвом відповідача не дотримано вимог щодо забезпечення охорони праці на підприємстві. У період з 01 листопада 2014 року по 24 червня 2016 року його не ознайомлено з посадовими обов'язками, проте допущено до роботи. Наказом № 841 від 17 травня 2015 року його протиправно було відсторонено від роботи та не виплачувалась заробітна плата. Розпорядження про його відсторонення на підставі вказаного наказу було винесено лише 10 червня 2016 року. З огляду на викладене, позивач просив суд визнати його звільнення незаконним, поновити на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем було забезпечено виконання своїх обов'язків щодо охорони праці, дотримано процедуру перевірки знань позивача у відповідності до вимог Закону України «Про охорону праці», КЗпП України та «Типового положення», затвердженого наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці № 15 від 26 січня 2005 року, а також внутрішніх актів підприємства, та в зв'язку з не проходженням позивачем повторної перевірки знань з питань охорони праці та електробезпеки, з урахуванням функціональних обов'язків та характеру роботи позивача, що безпосередньо була пов'язана з підвищеною небезпекою, законно та з дотриманням встановленого законом порядку, було звільнено останнього з займаної посади на підставі пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України. З огляду на вказане, не підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, які з урахуванням положень статті 235 КЗпП України є похідними від вимог про поновлення на роботі.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновками місцевого суду зазначив про те, що суд першої інстанції повно і всебічно перевірив доводи та обставини, якими позивач обґрунтовував свій позов, правовідносини, які склались між сторонами і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

У січні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення, та прийняти нову постанову про задоволення його позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій відмовляючи в задоволенні позову про поновлення його на роботі не врахували те, його мали обов'язково ознайомити з планом-графіком проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці, однак зазначеного відповідачем зроблено не було, як і не було його ознайомлено з посадовою інструкцією. Разом із тим, позивач, як начальник цеху, має проходити перевірку з періодичністю один раз на три роки. Останню перевірку він проходив 18 листопада 2014 року, а наступна мала бути проведена 01 листопада 2017 року. Разом із тим, він особистої участі в проходженні тесту з перевірки знань не приймав, усі протоколи засідання комісії сфальсифіковані та безпідставні. Також відповідно до статті 40 КЗпП України, передбачених пунктами 1, 2 і 6 статті 40 КЗпП України, можливе лише у випадку, коли працівника не можна перевести за його згодою на іншу роботу. Акти про відмову від ознайомлення із переліком вакантних посад ПАТ «Укртелеком» від 18 травня 2016 року та наказом про відсторонення від 10 червня 2016 року були підроблені та не відповідають дійсності. Ніяких пропозицій він не отримував, з даним листом та переліком вакантних посад ПАТ «Укртелеком» не ознайомлений. За таких обставин він підлягає поновленню як незаконно звільнений, та з відповідача підлягає стягненню на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку.

22 лютого 2018 року від ПАТ «Укртелеком» надійшов відзив на вищевказану касаційну скаргу, у якому заявник просив касаційну скарг ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. Касаційна скарга ОСОБА_1 не містить підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. Вимоги касаційної скарги безпідставні та необґрунтовані, відповідно, підстави для її задоволення відсутні.

У лютому 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

06 березня 2018 року від ОСОБА_1 надійшли заперечення на відзив до вищевказаної касаційної скарги, у якому заявник указує на те, що його звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, у зв'язку із чим просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій, та прийняти нову постанову, якою задовольнити його позовні вимоги.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Пунктом 1 частини першої статті 409 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Судом установлено, що позивач з 01 листопада 2014 року працював на посаді начальника лінійного цеху міського центру телекомунікацій № 523 Дніпропетровської філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком».

З протоколу засідання президії профспілкової організації Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» від 24 червня 2016 року, на якому був присутній і позивач, було надано згоду на звільнення останнього на підставі пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України.

Наказом № 1184/вк від 24 червня 2016 року позивача було звільнено з займаної посади за пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України у зв'язку із виявленою невідповідністю займаній посаді.

Звільнення позивача обґрунтовано тим, що на виконання вимог Закону України «Про охорону праці», Типового положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці, затвердженого наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці від 26 січня 2005 року № 15, Положення про навчання і перевірки знань з питань охорони праці працівників ПАТ «Укртелеком» в Дніпропетровській філії було проведено перевірку знань з питань охорони праці та електробезпеки, та за результатами перевірки знань позивача, як начальника лінійного цеху Міського центру телекомунікацій № 523, було звільнено в зв'язку з виявленою невідповідністю посаді.

Пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, при розгляді справ про звільнення за пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу.

Так, наказом Державного комітету України з нагляду та охороною праці № 15 від 26 січня 2005 року затверджено Типове положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці та Перелік робіт з підвищеною небезпекою.

Відповідно до пункту 4.1 Типового положення посадові особи та інші працівники, безпосередньо зайняті на роботах, зазначених у Переліку робіт з підвищеною небезпекою, затверджену наказом Держнаглядохоронпраці України від 26 січня 2005 року № 15 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України від 15 лютого 2005 року № 232/10512, та Переліку робіт, де є потреба у професійному доборі, затвердженому наказом МОЗ та Держнаглядохоронраці України від 23 вересня 1994 року № 263/121 і зареєстрованому Міністерством юстиції України 25 січня 1995 року за № 18/554 (далі - роботи підвищеної небезпеки), проходять щорічне спеціальне навчання і перевірку знань відповідних нормативно-правових актів з охорони праці.

Згідно пункту 1.1 Переліку посад посадових осіб, які проходять навчання і перевірку знань з питань охорони праці, що є додатком до Типового положення, до останніх віднесено керівників, заступників керівників, головних спеціалістів, керівників основних виробничих та технічних служб підприємств, установ й організацій, об'єднань підприємств незалежно від форм власності та характеру виробничої діяльності, які безпосередньо пов'язані з організацією безпечного ведення робіт.

Позивач займав посаду начальника лінійного цеху, який згідно положення про лінійний цех, затвердженого 05 грудня 2014 року, є структурним підрозділом міського центру телекомунікацій № 523 Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» та на який покладено завдання по забезпеченню виконання технологічних функцій із дотриманням єдиного технологічного процесу.

Згідно зазначеного положення на позивача було покладено обов'язки по забезпеченню виконання функцій з охорони праці, передбачених положеннями про структурний підрозділ та він зобов'язаний був знати основи законодавства та нормативні акти про охорону праці та пожежної безпеки; контролювати дотримання працівниками вимог цих нормативних актів; опрацьовувати і своєчасно переглядати інструкції з охорони праці; здійснювати заходи з техніки безпеки, охорони праці та пожежної безпеки; здійснювати функції відповідальної особи за проведення робіт з підвищеною небезпекою за нарядами-допусками і контролювати їх виконання.

Відповідно до вказаного положення та наказів № № 178, 180, 181 від 02 грудня 2014 року позивача серед інших було призначено відповідальною особою за безпечне виконання робіт з підвищеною небезпекою, яка має право видавати дозволи на виконання робіт у підземних спорудах, в приміщеннях і на території Центру.

Позивач у відповідності до наведених вище положень Закону України «Про охорону праці», КЗпП України та Типового положення, а також затверджених відповідно до них наказом № 828 від 10 серпня 2015 року Переліку посад, професій працівників, які проходять певні форми інструктажів, навчання та перевірку знань з питань охорони праці повинен був щорічно проходити спеціальне навчання і перевірку знань відповідних нормативно-правових актів з охорони праці.

Остання перевірка знань позивача проводилась 18 листопада 2014 року, а тому правильними є висновки місцевого суду про правомірність дій відповідача по призначенню чергової перевірки знань позивача в 2015 році.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про охорону праці» 02 квітня 2015 року та 15 травня 2015 року відповідачем було видано накази № 226 та № 402, відповідно, «Про затвердження системи менеджменту професійної безпеки та здоров'я у ПАТ «Укртелеком».

У ПАТ «Укртелеком» впроваджено навчання з охорони праці працівників за допомогою комп'ютерної навчально-контрольної системи «Автоекзаменатор «Охорона праці», наказом № 828 від 10 серпня 2015 року затверджено Тематичний план і програма навчання з питань охорони праці працівників Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком».

На виконання пункту 4 наказу № 402 від 15 травня 2015 року начальником МТЦ № 523 було проведено навчання та позаплановий інструктаж підлеглих працівників щодо затвердження системи менеджменту професійної безпеки та здоров'я у товаристві, яка включає в себе і «Положення про порядок навчання і перевірки знань з питань охорони праці у ПАТ «Укртелеком».

Згідно журналу реєстрації інструктажів такий інструктаж та навчання пройшов і позивач 29 червня 2015 року.

Пунктом 3.18.1 «Положення про порядок навчання і перевірки знань з питань охорони праці у ПАТ «Укртелеком» було передбачено щорічне проходження спеціального навчання та перевірки знань відповідних нормативно-правових актів з охорони праці працівників, зайнятих на роботі, визначених Переліком робіт з підвищеної небезпеки, що узгоджується з вимогами статті 18 Закону України «Про охорону праці» та пунктом 4.1 зазначеного вище Типового положення, затвердженого наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці № 15 від 26 січня 2005 року.

Згідно листа від 19 листопада 2015 року щорічна перевірка відповідних знань в 2015 році була призначена на підприємстві в листопаді 2015 року, у тому числі стосовно позивача на 26 листопада 2015 року.

Відповідно до протоколів засідання комісії із перевірки знань з питань охорони праці та питань електробезпеки, на засідання комісії 26 листопада 2015 року ОСОБА_1 не з'явився, оскільки в цей час перебував у черговій відпустці, що підтверджується копією відповідного наказу № 1804/1 від 16 листопада 2015 року.

З огляду на це дату щорічної перевірки знань позивача було перенесено на січень 2016 року.

Під час перевірки знань з питань охорони праці та електробезпеки 08 січня 2016 року, а також 09 березня 2016 року позивач виявив незнання вимог нормативно-правових актів з охорони праці та електробезпеки, що підтверджено відповідними протоколами засідання комісії № 001-ОП, № 001-Е від 08 січня 2016 року та № 015-ОП. № 013-Е від 09 березня 2016 року.

Під час проведення повторної перевірки знань 29 квітня 2016 року ОСОБА_1 відмовився відповідати на поставлені питання, що було зафіксовано у протоколі № 022-Е та № 024-ОП від 29 квітня 2016 року.

У зв'язку із цим, 17 травня 2016 року відповідачем було видано наказ № 841 про не допуск позивача до роботи з 18 травня 2016 року та з огляду на не проходження ОСОБА_1 перевірки знань, який ґрунтується на вимогах статті 18 Закону України «Про охорону праці» та пункту 3.17 Типового положення.

Указаний наказ було доведено до відома позивача, про що свідчить акт від 18 травня 2016 року про ознайомлення ОСОБА_1 з наказом та його відмову засвідчувати факт ознайомлення підписом.

09 червня 2016 року під час повторної перевірки знань позивачем знову не було підтверджено знання вимог нормативно-правових актів з охорони праці та електробезпеки, що зафіксовано в протоколах комісії № 038-1-Е та № 038-1-ОП від 09 червня 2016 року.

Отже, відмовляючи в задоволенні позову, суди правильно виходили із того, що посада, яку обіймав позивач була пов'язана із виконанням робіт з підвищеною небезпекою, а не підтвердження позивачем знань щодо нормативно-правових актів з охорони праці та електробезпеки надало власнику право для для розірвання з ним трудового договору у зв'язку із виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації.

Аргументи касаційної скарги є аналогічними, викладеним позивачем у апеляційній скарзі, та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права, яке призвело або могло б призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною першою статті 410 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задволення

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило