АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/1203/16-ц 22-ц/774/279/К/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 212/1203/16-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- судді Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання Чубіна А.В.

сторони справи :

заявник ОСОБА_1 відділ державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області,

боржник-Конопленка ОСОБА_2

стягувач - ОСОБА_3,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області на ухвалу Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 26 травня 2017 року, постановленої суддею Пустовіт О.Г. у м. Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 26 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 травня 2017 року відмовлено ОСОБА_1 відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області в задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_4 без вилучення паспортного документа.

В апеляційній скарзі державний виконавець Покровського відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області ( надалі - ДВС) ставить питання про скасування ухвали суду та ухвалення нового рішення про задоволення подання. В мотивування апеляційної скарги заявник зазначає, що судом не взята до уваги довідка прикордонної служби, згідно якої боржник протягом року неодноразово перетинає кордон. Судом не взято до уваги, що будучи повідомленим про обовязок сплачувати аліменти боржник свідомо нехтує обовязком, має значну заборгованість за відомостями державних органів та реєстрів ніде не працює, дохід не отримує.

Відзив на апеляційну скаргу до Апеляційного суду Дніпропетровської області не надходив.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_5.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_5.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявленого клопотання та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи те, що оскаржувана ухвала постановлена судом на час дії Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 18.03.2004 року, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали перевіряється відповідно до положень такого Кодексу.

Відмовляючи в задоволенні клопотання ДВС суд першої інстанції керувався ст.377-1 ЦПК України та дійшов висновку, що у поданні не зазначено наміри виїзду боржника за межі Країни, крім того, до подання не додані докази вчинення необхідних виконавчих дій.

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, в редакції на час постановлення оскаржуваної ухвали суду, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до вимог статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» ухилення громадянина від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), або дія на нього неврегульованих аліментів, договірних чи інших невиконаних зобов'язань є підставою для тимчасової відмови громадянину у виїзді за межі України.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв'язку з ухиленням особи від виконання зобов'язання, зокрема виконання судового рішення.

Згідно п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Нормою ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема у випадку, коли він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобовязань.

Відповідно до вказаної правової норми громадянину України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон.

Такі обмеження прав громадян України на виїзд за кордон у конкретно визначених законом випадках мають тимчасовий характер і зумовлені необхідністю забезпечення захисту прав і законних інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Згідно розяснень Верховного суду України від 01 лютого 2013 року, викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання. У звязку з цим з метою всебічного і повного зясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обовязків учасників спірних правовідносин, суду належить зясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобовязання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобовязань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обовязків.

Відповідно до положення ст. 12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання.

Згідно ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку , запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Аналізуючи наведені норми законодавства, колегія суддів вважає, що тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобовязань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, та має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Колегія суддів приходить до висновку, що матеріалами справи доведений факт обізнаності боржника ОСОБА_4 про існування обовязку виконання судового рішення та сплати стягнутих аліментів. Проте, він ухиляється від його виконання, у звязку із чим, виникла заборгованість за аліментними платежам за період з березня 2016 року по квітень 2017 р. у розмірі 18104 грн., що підтверджується довідкою ДВС.

Згідно постанови ДВС від 09 червня 2016 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 22 квітня 2016 року про стягнення з боржника ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти у розмірі ? частки від доходу ( заробітку)( а.с.36,126).

Згідно інформаційної довідки від 22 червня 2016 року з Державного реєстру прав на нерухоме майно та реєстру прав власності за боржником ОСОБА_4 не зареєстроване нерухоме майно. ( а.с.41).

Згідно інформаційної довідки сформованої на запит державного виконавця з витягу Єдиного державного реєстру МВС України надано інформацію, о рухомого майна за боржником також не зареєстровано ( а.с.42).

На запит державного виконавця до Пенсійного фонду України про осіб- боржників, які отримують пенсію, та які працюють за трудовим та цивільно- правовими договорами, надано відповідь про відсутність інформації стосовно працевлаштування боржника ( а.с.43,45).

Як видно з матеріалів справи, 14 червня 2016 року та вдруге 22 вересня 2016 року на прийомі в ДВС боржника було повідомлено про примусове виконання судового рішення про стягнення аліментів. Відібрано пояснення, в яких він зазначив, що не працює, про борг повідомлений, за ст.164 КК України попереджений, зобовязався сплачувати аліменти та надати квитанцію( а.с. 140).

Отже, зібрані ДВС до клопотання документи підтверджують факт обізнаності боржника ОСОБА_4 із обовязком виконання судового рішення, наявною заборгованістю зі сплати аліментів та ухилення від його виконання. Станом на час звернення із поданням, жодної сплати аліментних платежів боржником не проведено, заборгованість складає 18104 грн.

З відомостей головного центру обробки спеціальної інформації Адміністрації Державної прикордонної служби України за вих. №30658 від 18 листопада 2016 року надано відомості, що боржник ОСОБА_4, регулярно , а саме: 23.09.2016 р., 26.09.2016р., 30.09.2019 р., 30.12.2016., 30.12.2016р, перетинає державний кордон України ( а.с.139).

Виконання судового рішення є проявом того реального рівня захисту прав свобод та інтересів особи, який може забезпечити держава. При зверненні до суду за судовим захистом його рішення набуває ознак загальнообовязковості як для самих сторін процесу, так і для державних органів та суду, який ухвалив таке рішення. Відтак, законними є очікування особи щодо безпосереднього виконання судового рішення. Виконання

рішення суду на практиці найяскравіше свідчить про дієвість судового захисту порушених прав і свобод людини.

З огляду на обовязковість виконання рішення суду, яке закріплене у ст.124 Конституції України, колегія суддів приходить до висновку, про доцільність обмеження права боржника ОСОБА_4 у вільному перетину кордону, у передбаченому законом порядку для виконання судового рішення, і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах дитини на користь якої стягнуто судовим рішенням аліменти, від виконання якого ухиляється боржник.

Отже, на підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про доцільність тимчасового обмеження боржника у виїзді за межі України до погашення заборгованості по аліментам, з урахуванням наявності та доведеності обставин ухиляння боржника ОСОБА_4 від виконання обовязку щодо виконання судового рішення про стягнення аліментних платежів, які забезпечують існування його дитини, обізнаність із обовязком його виконання та існуючою заборгованістю, наявність доказів періодичного перетину державного кордону України, відсутність інших можливих та передбачених законом механізмів примусового виконання рішення суду.

Згідно зі статтею 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

За таких, обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням вимог процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню на підставі положення п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України з постановленням нового судового рішення про задоволення заявленого клопотання.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України Апеляційний суд Дніпропетровської області,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області - задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 травня 2017 року, скасувати.

Подання ОСОБА_1 відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_4 без вилученні паспортного документа задовольнити.

Тимчасово обмежити боржнику ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України до виконання зобовязань покладених на нього з примусового виконання виконавчого листа №2/212/1264 від 22 квітня 2016року виданого Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу про стягнення аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ? частини від доходу ( заробітку).

Виконання судового рішення про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа ОСОБА_4, покласти на Державну прикордонну службу України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 06 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді: