Справа № 369/4414/18
Провадження №2-з/369/21/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Волчко А.Я. ,

за участю секретаря Раситюк М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок та земельну ділянку до подачі позову,-

В С Т А Н О В И В:

20.04.2018 року представник заявника ОСОБА_2 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок та земельну ділянку до подачі позову. В якій просив суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на: 1) садовий будинок № 3, загальною площею 166, 8 кв. м., що розташований на території садового товариства «Стимул» за адресою: вул. Стимул, 1, с. Бобриця, Києво-Святошинський р-н., Київська обл..; 2) земельну ділянку площею 0.053 га, що знаходиться на території садового товариства «Стимул» за адресою: вул. Стимул, 1, с. Бобриця, Києво-Святошинський р-н., Київська обл.

Заявлені вимоги мотивує тим, що вищезазначена земельна ділянка та будинок були придбані та збудовані її сином ОСОБА_3 за допомогою коштів від продажу квартири заявника та у відповідності до заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 та її чоловік має право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 даного житлового будинку та на 1/3 земельної ділянки. Однак, як зазначає заявник, дружина покійного їх сина отримала кошти в борг та в забезпечення повернення боргу незаконним шляхом уклала договір іпотеки, предметом якого є вищезазначений будинок та земельна ділянка. Заявник, як співвласник будинку та земельної ділянки не надавала згоди на укладення даного договору. З часом ОСОБА_1 дізналася, що право власності на садовий будинок № 3, та земельну ділянку, що розташовані на території садового товариства «Стимул» за адресою: вул. Стимул, 1, с. Бобриця, Києво-Святошинський р-н., Київська обл.. оформлено на ОСОБА_4 на підставі договору про відступлення прав за Іпотечним договором, та що дана особа має намір відчужити вищезазначене майно. ОСОБА_5 з застосуванням фізичної сили висилила заявника з будинку на частину якого вона має право власності, внаслідок чого ОСОБА_1 змушена проживати в будинку для бездомних, що підтверджується довідкою з центру обліку бездомних осіб. Заявник зазначає, що має намір звернутися до суду з позовною заявою визнання договору іпотеки та договору відступлення прав за іпотечним договором недійсним, та не вжиття заходів забезпечення позову можуть спричинити утруднення виконання можливого рішення суду.

Сторони в судове засідання не з'явились, проте їх неявка не перешкоджає розгляду заяви. У зв'язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до частини першої ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заяву представника заявника ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

Правова природа арешту майна, вчиненого у зв'язку із провадженням по цивільній справі, полягає в обмеженні права розпорядження ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, укладення інших правочинів), при цьому за власником зберігається право користування.

Із роз'яснень Верховного Суд України у п. 4 постанови Пленуму від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов"язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

У відповідності до ч. 1 ст.. 149 ЦПК суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.. 150 ЦПК заходів забезпечення позову. Тобто, законодавець вказує лише на можливість, а не обов'язок суду забезпечити позов, при чому відповідно до вимог законодавства це можливо за умови, що з матеріалів справи чи самої заяви про забезпечення позову вбачається, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод як джерело права.

Згідно з ч.1 ст.1 Першого протоколу до цієї Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Окрім національного законодавства, також і прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Заявник та його представник не надали суду жодних відомостей про те, що ОСОБА_6 має намір відчужити спірне майно та що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У зв'язку з вищевикладеним вважаю, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, враховуючи обставини викладені в заяві, характер правовідносин на теперішній час відсутні достатні підстави вважати, що не вжиття заходів забезпечення позову, може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, тому в задоволенні заяви представника заявника про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись статтями 149-153, 258-261-210 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок та земельну ділянку до подачі позову - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя А.Я. Волчко