Постанова

Іменем України

21 березня 2018 року

м. Київ

справа № 757/10643/17

провадження № 61-64 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О.,

КузнєцоваВ. О. (суддя-доповідач),

Погрібного С. О.,

СтупакО. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - Департамент фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації),

третя особа - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_5, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 7 червня 2017 року у складі головуючого-судді Савицького О. А. та рішення Апеляційного суду міста Києва від 12 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Болотова Є.В., Білич І. М., Поліщук Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Департаменту фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про стягнення грошових коштів.

Позовні вимоги мотивовано тим, що в період з 11 червня 2015 року до 19 листопада 2015 року між позивачем та публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Хрещатик» (далі - ПАТ «КБ «Хрещатик») укладено кілька договорів банківських вкладів, за умовами яких позивачем розміщено на рахунках ПАТ «КБ «Хрещатик» грошові кошти, загальний залишок яких станом на дату подання цього позову склав 2 321 319 грн 48 коп. та 61904,73 доларів США.

Позивач зазначала, що вона не має можливості користуватися своїми грошовими коштами, оскільки згідно з постановою Правління Національного банку України від 05 квітня 2016 року № 234 ПАТ «КБ «Хрещатик» було віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення Правління Національного банку України від 02 червня 2016 року № 46-рш було відкликано банківську ліцензію та розпочато процес ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик».

При цьому, позивач зазначала, що саме через дії відповідача, як власника істотної участі у банку, вона позбавлена можливості користуватися своїм майном, адже всупереч вимог частини четвертої статті 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність» відповідач не вжив жодних реальних заходів для запобігання неплатоспроможності ПАТ «КБ «Хрещатик».

З урахуванням наведеного позивач просила стягнути з відповідача заборгованість в сумі 2 321 319 грн 48 коп. та 61 904,73 доларів США.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 7 червня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що право позивача на звернення до суду з такими позовними вимогами чинним законодавством не передбачено.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 12 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з інших підстав.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач як власник істотної участі у банку мав можливість, але не вжив своєчасних заходів для запобігання настанню неплатоспроможності банку. Відсутні також докази, що відповідач здійснював ризикові операції, які б загрожували інтересам вкладників, або довів банк до неплатоспроможності.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено фактичних обставин справи, неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема, положення частини п'ятої статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» в редакції, чинній на момент початку порушення прав заявника.

Крім того, судами попередніх інстанцій не надано належної правової оцінки тому факту, що вчинення ризикових операцій також підтверджується матеріалами кримінального провадження № 0000427 від 27 квітня 2016 року.

31 січня 2017 року Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) через приймальню громадян до Верховного Суду надано відзив на касаційну скаргу ОСОБА_4, у якому наведено заперечення проти доводів касаційної скарги.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частинами першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 11 червня 2015 року між ОСОБА_4 та ПАТ «КБ «Хрещатик» укладено договір № 45D-602915 банківського вкладу «Подвійна сила» в національній валюті із щомісячною сплатою процентів, за умовами якого позивач розмістила вклад в сумі 1 млн. грн на термін з 11 червня 2015 року до 10 червня 2016 року. Процентна ставка на вклад встановлена у розмірі 25,22 % річних.

14 серпня 2015 року між ОСОБА_4 та ПАТ «КБ «Хрещатик» укладено договір № 45D-616336 банківського вкладу «Подвійна сила» в національній валюті із щомісячною сплатою процентів, відповідно до умов якого позивач розмістила вклад в сумі 40 тис. грн на термін з 14 серпня 2015 року до 18 серпня 2016 року. Процентна ставка на вклад встановлена у розмірі 25,22 % річних.

28 серпня 2015 року між ОСОБА_4 та ПАТ «КБ «Хрещатик» укладено договір № 45D-618093 банківського вкладу «Подвійна сила» в національній валюті із щомісячною сплатою процентів, за умовами якого позивач розмістила вклад в сумі 40 тис. грн на термін з 28 серпня 2015 року до 01 вересня 2016 року. Процентна ставка на вклад встановлена у розмірі 25,22 % річних.

01 жовтня 2015 року між ОСОБА_4 та ПАТ «КБ «Хрещатик» укладено договір № 45D-626003 банківського вкладу «Осінній оксамит» в національній валюті із щомісячним приєднанням (капіталізацією) процентів до суми вкладу, за яким позивач розмістила вклад в сумі 16 272 грн 09 коп. на термін з 01 жовтня 2015 року до 01 листопада 2016 року. Процентна ставка на вклад встановлена у розмірі 24,75 % річних.

19 листопада 2015 року між ОСОБА_4 та ПАТ «КБ «Хрещатик» укладено договір № 45D-639993 банківського вкладу «Осінній оксамит» в доларах США із щомісячним приєднанням (капіталізацією) процентів до суми вкладу, за умовами якого позивач розмістила вклад в сумі 59 803,51 доларів США на термін з 19 листопада 2015 року до 19 грудня 2016 року. Процентна ставка на вклад встановлена у розмірі 11,5 % річних.

Постановою Правління Національного банку України від 05 квітня 2016 року № 234 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних» ПАТ «КБ «Хрещатик» визнано неплатоспроможним та виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 квітня 2016 року № 463 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик».

Правління Національного банку України 02 червня 2016 року прийняло рішення № 46-рш про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик».

ПАТ «КБ «Хрещатик» своїх зобов'язань за згаданими договорами не виконав, оскільки розпочато процедуру виведення ПАТ «КБ «Хрещатик» з ринку внаслідок чого позивач не отримала належні їй грошові кошти, не могла ними володіти та розпоряджатися на власний розсуд,.

Відповідно до статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено процедуру задоволення вимог кредиторів за рахунок майна банка, зокрема, порядок та умови виплати коштів за договорами банківського вкладу у випадку виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Статтею 36 цього Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Згідно з підпунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до підпункту 2 частини другої статті 46 цього Закону з дня початку процедури ліквідації банку банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Отже, введення у банку тимчасової адміністрації унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до частини третьої, четвертої статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції, чинній на момент віднесення ПАТ КБ «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних) учасники банку відповідають за зобов'язаннями банку згідно із законами України та статутом банку. Власники істотної участі зобов'язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку.

Пов'язана з банком особа за порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність (частина п'ята статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Така відповідальність не настає обов'язково, а може бути застосована до власників істотної участі лише в разі віднесення банку до категорії неплатоспроможних з вини таких власників.

Таким чином, особа, яка вимагає стягнення шкоди з власників істотної участі у банку та/або їх керівників, має довести факт заподіяння такої шкоди цими особами, розмір зазначеної шкоди, надати докази зв'язку між невиконанням зобов'язань та заподіяною шкодою.

Доводи касаційної скарги про те, що судами попередніх інстанцій не враховано положення частини п'ятої статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у відповідній редакції спростовуються, наведеними обґрунтованими висновками суду апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні щодо недоведеності позивачем тих підстав, з якими пов'язується можливість застосування цієї норми закону.

Апеляційний суд, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені, дійшов правильного висновку про відсутність між ОСОБА_4 та Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) договірних відносин, оскільки вона укладала договори банківського вкладу із ПАТ «КБ «Хрещатик», який є юридичною особою та відповідно до приписів цивільного законодавства самостійно відповідає за своїми цивільно-правовими зобов'язаннями.

Крім того, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем вимог свого позову, зокрема наявності вини відповідача та причинно-наслідкового зв'язку між його діями/бездіяльністю та ліквідацією банку. Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що саме власник істотної участі ПАТ «КБ «Хрещатик», тобто відповідач, не вжив дієвих і своєчасних заходів з фінансування підтримки цього банку для проведення його діяльності відповідно до вимог законодавства, що призвело до подальшого погіршення фінансових показників його діяльності та неможливості своєчасного виконання банком зобов'язань перед вкладниками та іншими кредиторами,.

А посилання заявника у касаційній скарзі на прес-реліз Національного банку України, розміщеному на його офіційному сайті, не є належним та допустимим доказом вини відповідача, оскільки Національний банк України не є повноважним органом, який встановлює наявність або відсутність вини особи, а може лише висловити свою точку зору з цього питання. Інших доказів наявності вини відповідача позивачем не надано та судами не встановлено.

Доводи касаційної скарги про те, що ухвалою суду у кримінальному провадженні № 0000427 встановлено факт вчинення відповідачем ризикових операцій, не підтверджені, оскільки ухвала Печерського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року не є вироком суду. Згідно з цією ухвалою лише надано дозвіл слідчому на тимчасовий доступ до оригіналів документів, які знаходяться у приміщеннях ПАТ «КБ «Хрещатик». Ця ухвала не може мати приюдиційного значення для даної справи, оскільки не встановлювалась вина або невинуватість особи відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо того, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку, зокрема шляхом ухвалення обвинувального вироку суду.

Доводи касаційної скарги про те, що під час досудового розслідування були виявлені факти виведення службовими особами ПАТ «КБ «Хрещатик» коштів банку на рахунки п'яти підприємств, погашено їх кредитну заборгованість та виведено активи, що перебували під заставою банку, є безпідставними, оскільки усі встановлені при досудовому розслідуванні факти мають бути перевірені компетентним судом та їм має бути надана належна правова оцінка. Однак позивачем не надано доказів такої перевірки та належного встановлення зазначених обставин у вироку суду.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, і на законність рішення апеляційного суду не впливають.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 12 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук
Судді:С. О. Карпенко
В. О. Кузнєцов
С. О. Погрібний
О. В. Ступак