Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1519/18 Головуючий у 1-й інстанції: Наумова І.Й.
Є.У.№ 333/1096/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий: Кочеткова І.В.,

судді: Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

секретар: Ващенко З.С.,

розглянувши справу у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк » звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову Банк зазначав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 12.04.2006 року відповідач отримав кредит у розмірі 6000,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складають між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується його підписом у заяві.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі встановленому договором.

Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором № б/н від 12.04.2006 року відповідач не виконав, у зв'язку з чим станом на З1.12.2016 року має заборгованість в загальній сумі 38 637,06 грн., із яких 2 390,09 грн. заборгованість за тілом кредиту, 30191,04 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 739,88 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1 816,05 штраф (процентна складова).

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 у судовому засіданні просив застосувати строки позовної давності.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у задоволенні позову за закінченням строку позовної давності.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно зясовані фактичні обставини справи, не встановлено строк дії картки позичальника, неправильно застосовані норми матеріального права. Банк зазначає, що строк дії картки становить банківську таємницю, тому в позовній заяві Банк не зазначив цю конфіденційну інформацію. Разом з тим, суд при розгляді справи зобовязаний був зясувати вказану обставину.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач до суду апеляційної інстанції не надавав.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно статті 375 ЦП К України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову за пропуском строків позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду 02.03.2017 року, тоді як останній щомісячний платіж на погашення кредиту позичальником сплачено 21.09.2013 (а.с.7 зв.).

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону та ґрунтується на матеріалах справи.

У частині першій статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.. 1048 ЦК України (ч.2 ст. 1050 ЦК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання кредитних послуг, у зв'язку з чим підписав заяву № б/н від 12.04.2006 року, згідно якої він ідентифікувався та ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.9).

ОСОБА_3 отримав кредит у вигляді встановленого ліміту 3 000,00 грн на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць з розрахунку 360 днів на рік з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Порядок погашення заборгованості щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості (а.с.9).

Пунктом 9.12 Умов і правил передбачено, що договір дії протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же строк.

У звязку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору утворилась заборгованість, розмір якої станом на З1.12.2016 року становить 38 637,06 грн., із яких 2 390,09 грн. заборгованість за тілом кредиту, 30 191,04 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 739,88 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1 816,05 штраф (процентна складова) (а.с.3-8).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до вказаної норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Переривання перебігу позовної давності визначається ст.264 ЦК України.

Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Таким чином, зясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов обґрунтованого висновку, про те , що ПАТ КБ «Приватбанк звернувся до суду 02.03.2017 року, тобто через більше ніж 3 роки від дня (21.09.2013 року) останнього внесення часткового платежу ОСОБА_4, внаслідок чого звернення Банку за захистом своїх прав був за межами позовної давності.

З урахуванням встановлених обставин у справі та зазначених вимог закону суд першої інстанції правильно відмовив позивачу у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд неповно зясував фактичні обставини справи, не встановив строк дій картки відповідача, а Банк з власної ініціативи не мав права розкривати цю інформацію, яка становить банківську таємницю, є неспроможними.

За положенням ст.ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звернувшись до суду з вимогами про стягнення кредитної заборгованості, Банк на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами і надав докази, якими обґрунтував свої позовні вимоги. Розкривши банківську таємницю щодо кредитної заборгованості позичальника, руху коштів по його картковому рахунку тощо, Банк на власний розсуд вирішив, що інформація про строк дії кредитної картки позичальника є конфіденційною і не підлягає оприлюдненню у судовому засіданні, хоча вказана обставина стосується особи відповідача і не є для нього банківською таємницею.

Банк не був обмежений у праві надати відповідні докази як суду першої, так і суду апеляційної інстанції на спростування заяви позичальника про пропуск строку позовної давності.

Зважаючи на те, що збирання доказів у цивільній справі не є обовязком суду, доводи апеляційної скарги про неповне зясування фактичних обставин справи є неспроможними.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Докази та обставини, на які посилається ПАТ КБ «Приватбанк» в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотриманні норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 376,382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2017 року по цій справі залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 20 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді: