Постанова

Іменем України

21 березня 2018 року

м. Київ

справа № 212/8921/14-ц

провадження № 61-2728св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5, від імені якого діє ОСОБА_6, на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 09 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Черевка П. М., Громіка Р. Д.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовну заяву мотивовано тим, що 22 грудня 2006 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № CNL‑0AU/3122/2006 (далі - кредитний договір), за умовами якого ОСОБА_4 надано кредит на споживчі цілі у розмірі 60 000 доларів США зі сплатою 13,99 % річних та кінцевим терміном повернення 22 грудня 2016 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору, 22 грудня 2006 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_5 укладено договір поруки № SR-0AU/1505/2006 (далі - договір поруки), згідно з яким ОСОБА_5 зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором.

12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за умовами якого товариство набуло право вимоги за кредитними договорами, перелік яких міститься у додатку № 1 до цього договору, серед яких зазначено кредитний договір від 22 грудня 2016 року, укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4

У зв'язку із неналежним виконанням боржником умов кредитного договору, станом на 16 червня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 63 818,85 доларів США, що еквівалентно 2 732 101 грн 22 коп., до складу якої входить: основна заборгованість у розмірі 53 901,66 долар США, проценти за користування кредитом у розмірі 9 917,19 доларів США та пеня - 2 732 101 грн 22 коп.

У липні 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направило відповідачам вимогу про дострокове повернення кредиту, однак її залишено без задоволення.

На підставі викладеного, ТОВ «ОТП Факторинг Україна», з урахуванням уточнених позовних вимог, просило стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 497 041 грн 78 коп., яка складається із заборгованості за основним зобов'язанням у розмірі 53 901,66 доларів США, що еквівалентно 632 203 грн 78 коп.; заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 9 917,19 доларів США, що еквівалентно 116 317 грн 11 коп. та пені у розмірі 748 520 грн 89 коп.

Справа переглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 березня 2017 року у складі судді Сегеди О. М. позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено.

Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором, яка виникла станом на 16 червня 2014 року у розмірі 1 497 041 грн 78 коп. та складається із заборгованості за кредитом - 632 203 грн 78 коп., заборгованості за процентами за користування кредитними коштами у розмірі 116 317 грн 11 коп. та пені - 748 520 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв'язку із неналежним виконанням умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09 листопада 2017 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 березня 2017 року залишено без змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна», судом першої інстанції правильно встановлено, що боржник належним чином не виконував умови кредитного договору, у зв'язку із чим виникла кредитна заборгованість. Поручитель зобов'язався у повному обсязі відповідати за належне виконання боржником кредитних зобов'язань, а тому прийнявши до уваги те, що товариство пред'явило вимоги до поручителя у межах шестимісячного строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України, обґрунтовано стягнув заборгованість із боржника та поручителя у солідарному порядку.

ОСОБА_5, від імені якого діє ОСОБА_6, у касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду в частині вимог до поручителя та закрити провадження у цій частині.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що поручителю не було відомо про перехід права вимоги від ПАТ «ОТП Банк» до ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Боржник з 2007 року не виконував належним чином умови кредитного договору, про що банк не повідомив поручителя та лише у серпні 2014 році пред'явив вимоги до нього як поручителя, у зв'язку із чим ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пропущено шестимісячний строк пред'явлення вимог до поручителя. А тому у розумінні частини четвертої статті 559 ЦК України порука є припиненою.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 22 грудня 2006 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № CNL-0AU/3122/2006, за умовами якого ОСОБА_4 на споживчі цілі надано кредит у розмірі 60 000 доларів США зі сплатою 13,99 % річних та кінцевим терміном повернення 22 грудня 2016 року.

22 грудня 2006 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 укладено договір поруки № SR-0AU/1505/2006, згідно з яким ОСОБА_5 зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором.

12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за умовами якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло право вимоги за кредитними договорами та безпосередньо за кредитним договором від 22 грудня 2016 року, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4

У зв'язку із неналежним виконанням боржником умов кредитного договору, станом на 16 червня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 1 497 041 грн 78 коп., яка складається із заборгованості за основним зобов'язанням у розмірі 53 901,66 доларів США, що еквівалентно 632 203 грн 78 коп.; заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 9 917,19 доларів США, що еквівалентно 116 317 грн 11 коп. та пені у розмірі 748 520 грн 89 коп.

Згідно зі статтею 526 ЦК Українизобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Аналіз змісту цієї норми дає підстави вважати, що вона не встановлює ні змісту та обсягу такого збільшення відповідальності поручителя, ні реальності чи невідворотності його настання.

Таке збільшення відповідальності може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобов'язання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення термінів повернення кредитів.

Таким чином, порука припиняється за наявності факту зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Підставою застосування частини першої статті 559 ЦК України є встановлення змін в основному зобов'язанні (кредитному договорі), які збільшили обсяг відповідальності поручителя. Тому обставини щодо подальшого фактичного виконання зобов'язання, у тому числі фактичний строк його виконання, відмова кредитора від вимоги щодо виконання зобов'язання в зміненому обсязі не свідчать про збереження дії поруки, оскільки відбулися після настання правоприпиняючого факту (збільшення розміру основного зобов'язання).

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15.

Суди попередніх інстанцій, вирішуючи спір правильно виходили із того, що зміна кредитора не збільшує відповідальності поручителя, а тому не є підставою для припинення поруки.

Крім того, за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється з дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто строку виконання зобов'язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

У разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обчисленню від цієї дати.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 6-2615цс16.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, виходив із того, що умовами кредитного договору визначено строк виконання основного зобов'язання - 22 грудня 2016 року; повідомлення про дострокове погашення кредитної заборгованості надіслано поручителю 02 липня 2014 року; позов до ОСОБА_5 як до поручителя ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пред'явлено у серпні 2014 року, тобто позивачем не було пропущено шестимісячний строк пред'явлення вимог до поручителя, а тому погодився із висновком суду першої інстанції про те, що порука за вказаним кредитним договором не припинилась, у зв'язку із чим заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню з боржника та поручителя у солідарному порядку.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи рішення суду першої інстанції, правильно визначив характер спірних правовідносин і норму права, яка підлягала застосуванню до цих правовідносин, перевіривши доводи апеляційної скарги, правомірно залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції постановлена відповідно до вимог норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права при вирішенні спору в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» кредитної заборгованості колегією суддів касаційної інстанції не перевірялось, оскільки ухвала апеляційного суду в цій частині заявником не оскаржувались.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу та залишити ухвалу суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, від імені якого діє ОСОБА_6, залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 09 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник