ПОСТАНОВА

Іменем України

10 квітня 2018 року м. Кропивницький

справа № 388/210/17

провадження № 22-ц/781/375/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів Єгорової С.М., Дуковського О.Л.,

при секретарі Савченко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою приватного сільськогосподарського підприємства «Садівник» на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області у складі судді Баранського Д.М. від 14 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного сільськогосподарського підприємства «Садівник» про визнання недійсними договорів оренди землі, -

встановив:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що їй на праві власності належить земельні ділянки площею 1,63 га та 1,64 га, розташовані на території Долинської міської ради Кіровоградської області. Зазначила, що 16 лютого 2017 року у відділі Держгеокадастру у Долинському районі Кіровоградської області вона дізналася про те, що стосовно вказаних земельних ділянок були укладені договори оренди землі від її імені з директором приватного сільськогосподарського підприємства «Садівник» ОСОБА_2, датовані 28 листопада 2011 року та 10 жовтня 200_року. Посилаючись на те, що вказані договори вона не укладала і не підписувала, просила визнати їх недійсними.

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 14 грудня 2017 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Зокрема вказує, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом, оскільки строк позовної давності необхідно рахувати з наступного дня після отримання позивачем орендної плати у 2011 році, а не з моменту отримання у відділі Держгеокадастру копії договорів, а саме у лютому 2017 року. Також вважає, що висновок судово-почеркознавчої експертизи, яким встановлено, що оспорювані договори позивач не підписувала, не є належним та допустимим доказом, оскільки проведений без дотримання норм цивільного процесуального кодексу України та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, вони регулюються також актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Судом встановлено, що позивачка є власником земельних ділянок площею 1,63 га, кадастровий номер :03:000:0140 та площею 1,64 га, кадастровий номер :03:000:0131, що знаходяться на території Долинської міської ради Долинського району Кіровоградської області, та які їй належать згідно державного акта на право приватної власності на землю серії Р2 № 499358, виданого 14 серпня 2002 року та, відповідно, державного акта на право приватної власності на землю серії Р2 № 499349, виданого 19 квітня 2002 року /а. с. 4, 5/.

28 листопада 2011 року між ОСОБА_1 та приватним сільськогосподарським підприємством «Садівник» укладено договір оренди землі площею 1,63 гектарів, зареєстрований 28 грудня 2011 року у відділі Держкомзему у Долинському районі Кіровоградської області за № 01956 /а. с. 7, 8/.

10 жовтня 200_ року між ОСОБА_1 та приватним сільськогосподарським підприємством «Садівник» укладено договір оренди землі площею 1,64 гектарів, зареєстрований 23 листопада 2012 року у відділі Держкомзему у Долинському районі Кіровоградської області за № 01793 /а. с. 9, 10/.

Вказані договори укладені строком на п'ятнадцять років.

Згідно висновку експерта № 13/14/17-27 від 5 вересня 2017 року, підписи від імені ОСОБА_1 у договорі оренди землі від 28 листопада 2011 року, що укладений між ОСОБА_1 та приватним сільськогосподарським підприємством «Садівник», зареєстрований у відділі Держкомзему у Долинському районі Кіровоградської області 28 грудня 2011 року за № 01956, який міститься зі зворотної сторони другого аркуша у графі «Орендодавець___»; у договорі оренди землі від 10 жовтня 200_ року, що укладений між ОСОБА_1 та приватним сільськогосподарським підприємством «Садівник», зареєстрований у відділі Держкомзему у Долинському районі Кіровоградської області 23 листопада 2012 року за № 01793, який міститься зі зворотної сторони другого аркуша у графі «Орендодавець___», виконані рукописним способом, пастами кулькових ручок без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів. Підпис від імені ОСОБА_1 у договорі оренди землі від 28 листопада 2011 року, що укладений між ОСОБА_1 та приватним сільськогосподарським підприємством «Садівник», зареєстрований у відділі Держкомзему у Долинському районі Кіровоградської області 28 грудня 2011 року за № 01956, який міститься зі зворотної сторони другого аркуша у графі «Орендодавець___», виконаний не самою ОСОБА_1, а іншою особою з деяким наслідуванням підпису ОСОБА_1 Підпис від імені ОСОБА_1 у договорі оренди землі від 10 жовтня 200_ року, що укладений між ОСОБА_1 та приватним сільськогосподарським підприємством «Садівник», зареєстрований у відділі Держкомзему у Долинському районі Кіровоградської області 23 листопада 2012 року за № 01793, який міститься зі зворотної сторони другого аркуша у графі «Орендодавець___», виконаний не самою ОСОБА_1, а іншою особою з деяким наслідуванням підпису ОСОБА_1 /а. с. 62-68/.

Частиною першою статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У частині третій статті 215 ЦК України зазначено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Отже, встановивши, що підписи від імені ОСОБА_1 в оспорюваних договорах оренди землі вчинені не нею, а іншою особою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання цих договорів недійсними.

Доводи скарги про те, що позивач пропустила строк позовної давності для звернення до суду із позовом, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Позивач повязує порушення її прав саме з фактом обізнаності про існування договорів оренди і їх змістом, які вона не підписувала та про які дізналася у лютому 2017 року, а не з фактом користування відповідачем її земельною ділянкою.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно виходив з того, що перебіг позовної давності починається не з моменту отримання позивачем плати за користування земельною ділянкою, а з часу, коли позивач дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права. Так як встановлено, що оспорювані договори позивач не підписувала, тому про їх існування до лютого 2017 року вона знати не могла.

Разом з тим, слід зазначити, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним (пункт 7 постанови Пленумом Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Також не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги про те, що висновок проведеної у справі судово-почеркознавчої експертизи є неналежним доказом, обґрунтовуючи це недостатністю вільних зразків підпису, а також тим, що головуючим не було запропоновано позивачу розписатися всіма застосованими нею варіантами підписів.

Судовим експертом у висновку зазначено, що оцінка результатів порівняльного дослідження дозволяє стверджувати, що встановлені розбіжні ознаки стійкі, суттєві, виходять за межі варіантів ознак підписаного почерку ОСОБА_1 і створюють сукупність, достатню для категоричного висновку про те, що підписи в договорах виконані не самою ОСОБА_1, а іншою особою.

Жодних клопотань від експерта, які б свідчили про неможливість проведення експертного дослідження через недостатність порівняльного матеріалу, на адресу суду не надходило.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновкам суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу приватного сільськогосподарського підприємства «Садівник» залишити без задоволення.

Рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 14 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Постанова виготовлена 13.04.2018 року.

Головуючий:

Судді: