Справа № 465/1875/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Лозинський Б.М.
Провадження № 22-ц/783/496/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Струс Л.Б., Левика Я.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргоюпредставника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 26 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

в с т а н о в и л а:

в квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтуванні позовних вимог покликалася на те, що з 19.09.2009 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час сторони проживають разом, однак відповідач не бере жодної участі у вихованні дитини. Позивачка займається всебічним вихованням дитини самостійно. Відповідач не завжди розуміє, що для розвитку дитини необхідні кошти і не завжди дає гроші на утримання сина. Позивач кожного разу принижується та випрошує гроші у відповідача на харчування, одяг та на предмети навчання. Вказувала, що відповідач має сплачувати аліменти в розмірі від 1/2 від усіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту пред'явлення позову до суду. Просила позов задовольнити.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 26 серпня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 (зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 Кіріла - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі ? частини із всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу подачі позову до суду, тобто з 01.04.2016 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 (зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн.20 коп.

Дане рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим. Зокрема зазначає, що на момент звернення позивача з позовом у даній справі 01.02.2016 року, як і на момент ухвалення судового рішення у справі 26.08.2016 року дитина ОСОБА_7 - ОСОБА_6 проживав разом із відповідачем, що виключає можливість стягнення із відповідача аліментів на його утримання. Також, вказує те, що позивач, відповідач та дитина проживали однією сімєю та рівно здійснювали утримання неповнолітнього ОСОБА_7 - ОСОБА_6. При цьому, обставина з ким і де проживає неповнолітній ОСОБА_7 - ОСОБА_6 судом взагалі не була зясована. Крім того, покликається, на те, що позовна заява йому не направлялась, позивач звернулась до нього із проханням про написання заяви про визнання позову, для того, щоб юридично закріпити право дитини на утримання. Проте, розмір аліментів у сумі ? частини від усіх доходів не обговорювався взагалі, окрім того, вказує, що судом не надіслано йому жодного судового повідомлення про виклик до суду, не надіслано копії позовної заяви, не розяснено прав і обовязків, наслідків визнання позову. Враховуючи наведене просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 18.03.2004 «Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу».

Справа розглядається Апеляційним судом Львівської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Відповідно до п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Предметом апеляційного оскарження є рішення суду, що випливає із сімейних правовідносин, а саме стягнення аліментів, відтак є підстави для розгляду апеляційним судом апеляційної скарги без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями частини 1 статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що обов'язок по утриманню дитини покладається на обох батьків, разом з тим відповідач, як батько дитини, що зобов'язаний таку допомогу надавати, кошти на утримання дитини не надає, не виконує обовязку, передбаченого ст. 180 СК України, і за встановлених обставин прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Матеріалами справи та судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу в сторін народився син - ОСОБА_7 - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до свідоцтва про народження Серії 1-СГ№280997, актовий запис №1137 (а.с.3).

Також судом встановлено, що відповідач працює на ДП «Міжнародний аеропорт ім. ОСОБА_8», окрім цього, отримує пенсію, як військовослужбовець, а відтак отримує регулярний дохід.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, батьки або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відтак, обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст. 180 СК батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

На підставі ст. 183 СК України частка заробітку, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявністьв останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи, що між сторонами відсутня домовленість про сплату аліментів на дитину, відповідач добровільно свого обовязку по утриманню дитини не виконує, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення аліментів з відповідача у примусовому порядку.

Проте, ухвалюючи рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 на утримання дитини щомісячно в розмірі ? частини із всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу подачі позову до суду, тобто з 01.04.2016 року до досягнення дитиною повноліття, суд першої інстанції не врахував, що позивач, відповідач та дитина на час звернення до суду проживали однією сім`єю (а.с. 70) та не врахував того, що з відповідача стягуються аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/6 частки усіх доходів, щомісячно, починаючи з 30 листопада 2015 року на час продовження навчання, але не довше ніж до досягнення ОСОБА_9 23 років.

За таких обставин, колегія суддів, з врахуванням встановленого законом розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та обовязку обох батьків утримувати дітей, прийшла до висновку, про необхідність зменшення розміру аліментів та стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 К-Є.О. щомісячно в розмірі 1/6 частини із всіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Належних та допустимих доказів про те, що матеріальне становище відповідача не дозволяє сплачувати аліменти на утримання дітей у визначеному розмірі, відповідачем суду не надано.

Інші, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 274, 367, 368, п.2.ч.1 ст.374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення рішення Франківського районного суду м. Львова від 26 серпня 2016 року змінити в частині визначення розміру стягуваних аліментів.

Стягувати з ОСОБА_2 (зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 1/6 частини із всіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу подачі позову до суду, тобто з 01.04.2016 року до досягнення дитиною повноліття.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 11.04.2018 року.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Л.Б. Струс

ОСОБА_11