Номер провадження: 22-ц/785/1139/18
Головуючий у першій інстанції Тарасов А. В.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2018 року м. Одеса

Справа №522/19196/16ц

Провадження №22ц/785/1139/18

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

з участю секретаря судового засідання - Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про розірвання договору про надання юридичних послуг, відшкодування збитків,за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Тарасова А.В. 30 червня 2017 року в м. Одеса,-

встановила:

У жовтні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання договору про надання юридичних послуг, відшкодування збитків і в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 08.11.2012 року між нею та відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір про надання юридичних послуг, відповідно до якого відповідачі зобов'язались врегулювати юридичні питання щодо законних прав позивачки відносно земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідачі зобов'язались забезпечити документально підтверджений проїзд і провід комунікацій (сервітут) до ділянки позивачки через сусідню ділянку, що належить ОСОБА_5

Позивачка здійснила оплату юридичних послуг згідно умов договору в розмірі 120 000,00 грн., що на момент підписання договору еквівалентно 15 000,00 доларів США. Однак відповідачі до цього часу взятих на себе обов'язків не виконали, у зв'язку з чим позивачка просить розірвати укладений між сторонами договір, стягнути з відповідачів суму боргу в розмірі 120 000,00 грн. та неустойку в розмірі 3% річних, що становить 14 100,00 гривень за сім місяців, а також моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн. та витрати на правову допомогу.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 червня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на її користь суму боргу в розмірі 120000 грн., неустойку в розмірі 3% річних, що становить 16200 грн. за минулі 54 місяця; стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на її користь моральну шкоду в розмірі 20000 грн.; стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на її користь оплату послуг адвоката відповідно квитанції (а.с.83-87).

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував того, що предметом договору про надання послуг було встановлення земельного сервітуту земельної ділянки позивачки і саме ці умови договору не були виконані відповідачами. Додатково ОСОБА_2 посилалася на те, що суд не посилався на ст. 1004 ЦК України та не застосував ст. 1009 ЦК України, яка передбачає наслідки припинення договору доручення, зазначивши що по суті договір , який оспорюється є розірваний з ініціативи позивачки.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні позову ,суд першої інстанції виходив з безпідставності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 08.12.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 укладено договір про надання юридичних послуг /а.с. 6/.

Предметом договору зазначено вирішення питань стосовно прав ОСОБА_2 відносно земельної ділянки в АДРЕСА_1, в тому числі представлення її інтересів в судах України всіх інстанцій.

За здійснення вказаних дій позивачка зобов'язалася сплатити та сплатила довірителям 120 000 грн., що еквівалентно 15 000 доларам США.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Фактично між сторонами склались правовідносини, які врегульовано главою 68 ЦК України. Так, згідно ч. 1 ст. 1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Згідно ч. 1 ст. 1004 ЦК України, повірений зобов'язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим.

В матеріалах справи містяться копії рішень судів адміністративної юрисдикції від 27 листопада 2013 року, від 25 червня 2015 року, від 18 грудня 2015 року, 16 лютого 2016 року стосовно спору за позовом ОСОБА_2 стосовно її права на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1, та в яких інтереси позивачки представляли саме відповідачі / а.с.56-62, 72-81/.

При таких обставинах відповідачами виконувались умови договору про надання юридичних послуг від 08.11.2012 року.

Посилання апеляційної скарги на те, що Договором про надання послуг було визначено отримання позивачкою земельного сервітуту з допомогою відповідачів є без підставним. Пункт 1.1. договору про надання юридичних послуг не містить конкретних видів роботи відповідачів, а зазначено, що предметом договору є вирішення питань стосовно врегулювання прав позивачки в сфері земельних правовідносин по земельній ділянці по АДРЕСА_1.

Доводи апеляційної скарги про незастосування судом ст. 1004 та ст. 1009 ЦК України не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

В договорі від 08.11.2012 року чітко не зазначено, які саме дії мають виконати відповідачі, а лише в загальному зазначено обов'язок з вирішення питань щодо законних прав позивача в сфері земельних відносин стосовно земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, однак не зазначено яким саме чином це вирішення має здійснюватись та не вказано очікуваний чи узгоджений кінцевий результат, який сторони мали на меті під час укладення договору.

За таких обставин, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, оскільки постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, 375, 381-384,390 ЦПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення , а у разі оголошення вступної та резолютивної частини постанови , зазначений строк обчислюється з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 16.04.2018 року.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова