АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2018 року м. Київ

Справа 761/15221/17

Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва постановленого під головуванням судді Савицього О.А. 30 жовтня 2017 року о 10:57 год. у м. Києві, дата складення повного тексту не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_3 до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,

№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/3304/2018
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
В С Т А Н О В И В

В травні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь 152902,13 грн., та судові витрати. Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем умов договору оренди, укладеного між ними, в частині здійснення орендної плати. Також відповідачем не виконана вимога позивача про звільнення орендованого приміщення. Тому, на підставі ст.ст. 781, 625 ЦК України позивачем заявлена вимога про стягнення суми заборгованості з у рахуванням індексу інфляції та 3% річних

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30.10.2017 задоволені позовні вимоги ОСОБА_3 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 154431,15 грн., з яких: 139800, 00 грн. - заборгованості за договором оренди; 7383, 23 грн. - інфляційні втрати; 3777, 53 грн. - пеня; 1941, 37 грн. - 3% річних; 1529, 02 грн. - судові витрати.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29.01.2018 заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду - залишено без задоволення.

Не погодилась із зазначеним судовим рішенням відповідач ОСОБА_2, 27.02.2018 її представником адвокатом - ОСОБА_5 на адресу суду першої інстанції поштою направлено апеляційну скаргу. В апеляційні скарзі вказується на незаконність, необґрунтованість рішення у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин справи. Перш за все звертається увага на те, що позовну заяву від імені позивача підписано не уповноваженою особою, так як договір про надання правової допомоги позивачем був укладений з ТОВ «Центр конфліктології і права», а не із ОСОБА_6

Також відповідач вказує на те, що судом першої інстанції були прийняті до уваги та покладені в основу рішення подані позивачем копії ймовірних записів отриманих сум під назвою «оренда». Натомість відповідач належним чином виконувала взяті на себе зобов'язання по оплаті за оренду приміщення, що підтверджується реєстром сплачених сум, який вівся відповідачем, і оригінал якого може бути наданий суду для огляду.

До того ж , задовольняючи вимоги щодо стягнення пені, суд першої інстанції не врахував, що договір укладався між суб'єктами господарювання, відповідно, правовідносини були господарсько-правовими, а тому застосуванню підлягають положення ч.6 ст.232 ГК України, згідно яких нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Невірним вважають і висновок суду про невиконання відповідачем вимоги позивача про припинення договору та звільнення приміщення, так як у відповіді від 21.02.2017 на попередження-вимогу позивача відповідач зазначала, що розірвання договору оренди достроково без її згоди, буде порушувати її права тому є можливим лише за рішенням суду.

На підставі викладеного відповідач просить скасувати заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 30.10.2017, а також ухвалу цього суду від 29.01.2018 та залишити позов без розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат ОСОБА_7 вказує на те, що позивач уклала Договір про надання правових послуг від 16.03.2017 № 06-ФЦ з ТОВ «Центр конфліктології і права», за яким доручиланадавати їй представницькі юридичні послуги. Тож від імені ТОВ «Центр конфліктології і права» з метою представництва позивача діяв уповноважений представник ОСОБА_6. Реєстр сплачених сум, наданий відповідачем, до суду першої інстанції не подавався, відповідно не є доказом у вказаній справі. А з наявних у справі доказів суд прийшов до правильного висновку про обов'язок відповідача сплатити плату за використання приміщення та понести передбачену ст. 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Щодо строку нарахування штрафних санкцій, представник позивача посилається на п. 4.7. Договору оренди від 01.04.2016, в якому сторони домовились продовжити шестимісячний строк нарахування пені, та стягнути її за кожен день порушення.

Позивач наголошує на тому, що відповідач була належним чином повідомлена про розгляд справи в суді, проте зловживає своїми процесуальними права, здійснюючи затягування розгляду справи.

Також представник позивача вказує на відсутність належного підтвердження повноважень представника відповідача, так як в ордері відсутнє посилання на укладений договір з відповідачем.

В порядку п. 8 ч. 1 Розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

А отже Апеляційний суд м. Києва є компетентним судом щодо розгляду даної справи.

В судове засідання апеляційного суду відповідач та/або її представник не з'явились. Апеляційна скарга від імені відповідача була подана її представником адвокатом ОСОБА_5, який діє на підставі ордеру від 26.02.2018 /а.с.172,187-192/. Даним представником була отримана копія ухвали суду про відкриття апеляційного провадження та судове повідомлення про призначене судове засідання 03.04.2018 о 09.45 год. /а.с.181,184/. В день судового засідання о 09.15 год. представником подано клопотання про відкладення розгляду справи з підстав зайнятості в іншому судовому розгляді /а.с.185-186/. Судове повідомлення про продовження розгляду справи 17.04.2018 о 10.15 було отримано представником ОСОБА_5 05.04.2015 /а.с.217/. 17.04.2018 о 09.40 год. представником до канцелярії суду подано клопотання про відкладення розгляду справу з підстав неможливості участі представника без конкретизації причин та необхідністю отримання додаткових доказів у справі /а.с.218-219/.

Відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки цій особі.

Таким чином, відповідач є повідомленим про час та місце розгляду справи належним чином.

Згідно з положеннями ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що зайнятість представника в іншому судовому засіданні, його неможливість участі без зазначення причин, необхідність отримання доказів на стадії апеляційного розгляду не можуть вважатися поважними причинами неявки в судове засідання, клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи були відхилені колегією суддів апеляційного суду. Оскільки причини неявки представника відповідача визнані неповажними, а причини неявки відповідача суду повідомлені не були, їх неявка, в силу наведених норм процесуального закону, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Позивач та її представник адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні 03.04.2018 заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили рішення суду залишити без змін. Після оголошення перерви позивач в судове засідання не з'явилась, особистої участі в судових дебатах не приймала, її представник ОСОБА_7 в судовому засіданні просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судом апеляційної інстанції встановлені та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.

01.03.2012 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_9 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10 був укладений Договір оренди нежитлового приміщення (будівлі), на підставі п. 1.1. якого, позивач передала в оренду, а відповідач прийняла в строкове платне користування нежитлове приміщення АДРЕСА_1. Згідно з п.1.3. даного Договору строк оренди становив 35 місяців /а.с.17-20/. За Актом прийому-передачі від 01.03.2012 вказане нежитлове приміщення було передано відповідачеві /а.с.21/.

01.04.2016 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_9 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10 також був укладений Договір оренди нежитлового приміщення (будівлі).

На підставі п. 1.1. Договору позивач зобов'язалась передати в оренду, а відповідач прийняти в строкове платне користування нежитлове приміщення АДРЕСА_1. Умовами п. 1.3. даного Договору строк оренди визначений 12 місяців та обчислюється з 01.04.2016, але не раніше дати прийняття, що орендується в експлуатацію орендарем за актом прийому-передачі /а.с.13-16/. Дані про складення акту в матеріалах справи відсутні.

За умовами п. 5 цього Договору, плата за користування приміщенням становить 30000 (тридцять тисяч) гривень за місяць. Оплата орендарем здійснюється в національній валюті України по курсу Національного Банку України на день здійснення платежу шляхом перерахування на поточний рахунок орендодавця або готівкою.

Згідно п.7.6. Договору, на момент укладення цього Договору орендодавець є фізичною особою-підприємцем, платником податків на загальних підставах, орендар є фізичною особою-підприємцем, платником єдиного податку.

В свою чергу, як встановлено судом, 17.01.2017 позивач припинила підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець, про що внесені відомості в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за №011943 /а.с.27-33/.

Відповідно до попередження-вимоги від 17.02.2017 позивач повідомила відповідача як про вищенаведене, так і про те, що на підставі ч.2 ст. 781 ЦК України Договір оренди від 01.04.2016 припинив свою дію /а.с.34/.

Як вбачається зі змісту вказаного попередження-вимоги, позивач, як власник нежитлового приміщення, звернулася до відповідача з наступними вимогами:

§ в строк до 12.00 год. 20.02.2017 повернути належне їй нежитлове приміщення АДРЕСА_1, шляхом підписання акту приймання-передачі та звільнення від належного йому майна та обладнання;

§ погасити заборгованість по оплаті за користування нежитловим приміщенням в розмірі, що дорівнює платі за користування протягом трьох місяців;

§ надати інформацію про підтвердження відсутності заборгованості за послуги водопостачання, електроенергії, інтернет, телефоний зв'язок, підтверджену документально.

Дану вимогу відповідач отримала 20.07.2017, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням /а.с.134/.

У відповіді на попередження відповідач висловлює свою незгоду з достроковим припинення договору оренди та вказує на відсутність доказів наявності заборгованості /а.с.140-142/.

В матеріалах справи відсутні докази щодо виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо повернення орендованого майна, проте позивач вказує що фактичне звільнення приміщення відбулось 15.03.2017. Відсутні також докази щодо здійснення відповідачем оплати за користування приміщенням, згідно з умовами договору.

Матеріали позовної заяви містять копії певних записів здійснених рукописом, проте здійснити їх оцінку не вбачається можливим, оскільки в них відсутні дані щодо осіб, які їх вчинили та обставин щодо яких вони вчинені /а.с.22-26/.

Відповідачем до апеляційної скарги долучена копія записів здійснених рукописом, які також не містять визначення осіб, які їх вчинили та обставин їх вчинення, зазначені лише дати та різні суми грошових кошів /а.с.171/.

В силу ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За приписами ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення про відмову від договору.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В порядку ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ст.ст. 610-612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При цьому, у відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що жодних доказів виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо повернення орендованого майна та оплати заборгованості за користування останнім, матеріали справи не містять, а тому вважав обґрунтованими заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача на її користь заборгованості за Договором у розмірі 139800,00 грн., інфляційних втрат у розмірі 7383,23 грн., пені у розмірі 3777,53 грн. та процентів у розмірі 1941,37 грн., а разом 152902,13 грн.

Колегія суддів апеляційного суду вважає за можливе погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Виходячи з наведених норм чинного законодавства укладений між сторонами договір оренди є правомірним і обов'язковим до виконання його сторонами. Положення ст. 545 ЦК України визначають право боржника на отримання розписки кредитора про виконання зобов'язання повністю або частково. Кредитор повинен видати таку розписку лише за наявності вимогу боржника. Таким чином, у разі відсутності розписки кредитора всі ризики, негативні наслідки покладаються на боржника, саме він зобов'язаний підтвердити виконання зобов'язань належним чином.

В даній справі божником у зобов'язанні виступає відповідач, так як за умовами договору вона взяла на себе зобов'язання щодо здійснення оплати за користування майном, що належить позивачу. Відповідно саме вона повинна довести виконання своїх зобов'язань належними та допустимими доказами.

Апеляційним судом не приймається до уваги в якості доказу у справі долучена до апеляційної скарги копія записів здійснених рукописом, оскільки вони не містять визначення осіб, які їх вчинили та обставин їх вчинення. До того ж, вказаний доказ не був поданий до суду першої інстанції в порядку встановленому процесуальним законом.

Слід також зазначити, що не можуть бути прийняті до уваги суду і копії записів наданих стороною позивача, оскільки вони також не містять даних щодо осіб і обставин щодо яких вони вчинені. До того ж як встановлено в судовому засіданні апеляційного суду відсутній їх оригінал. З тексту рішення суду не вбачається посилання на ці записи, а отже доводи апеляційної скарги про покладення їх в основу рішення є безпідставними.

Наявність договірних зобов'язань стороною відповідача не оспорюється. В судовому засіданні апеляційного суду був досліджений оригінал одного з двох примірників договору оренди нежитлового приміщення від 01.04.2016, укладений між сторонами, який наявний у позивача. І з огляду на наявність оригіналу договору у позивача, відсутність доказів здійснення відповідачем оплат передбачених цим договором, є обґрунтованим висновок суду першої інстанції про невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань. Розмір заборгованості визначений позивачем за період з квітня 2016 року по 15.03.2016, тобто по дату фактичного звільнення приміщення, що відповідає обставинам справи.

Умовами п.п. 4.7. пункту 5 Договору передбачена сплата пені за порушення строків здійснення розрахунку в розмірі облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожен день порушення.

Тобто нарахування пені здійснено за умовами договору, а не на підставі положень ГК України, як на то посилається відповідач і обмеження строку нарахування пені договором не встановлено. Отже нарахування пені за весь час прострочення відповідає умовам договору, тому доводи апеляційної скарги щодо застосування шестимісячного строку відхиляються апеляційним судом. Розрахунок нарахування пені, що містися в позовній заяві перевірений судом і визнаний таким, що відповідає умовам укладеного між сторонами договору.

Наявність невиконаного зобов'язання тягне за собою відповідальність, визначену положеннями ст. 625 ЦК України у вигляді інфляційних витрат, розрахунок яких здійснений позивачем помісячно. Нарахування 3% річних здійснено за весь період прострочення, щодо кожного платежу. Апеляційна скарга не містить доводів щодо цих нарахувань, судом здійснена їх перевірка та встановлена їх відповідність наведеним нормам чинного законодавства.

Посилання відповідача на відсутність її згоди на припинення договірних зобов'язань не приймаються до уваги суду, оскільки предметом спору є наявна заборгованість з орендної плати, а договір на час розгляду справи вже є припиненим, з огляду як на звільнення приміщення відповідачем, так і закінчення строку дії договору.

Твердження відповідача про здійснення неналежного представництва сторони позивача, колегія суддів вважає безпідставними оскільки позивачем 16.03.2017 був укладений договір про надання правової допомоги з ТОВ «Центр конфліктології і права», а ОСОБА_6 здійснював представництво на підставі довіреності виданої цим Центром, що відповідає п.6.2. договору. До того ж вказане не є таким, що порушує права відповідача.

Отже, суд повно і об'єктивно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким надав належну правову оцінку. Оскаржуване рішення постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді:

Повний текст постанови складений 20.04.2018