П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 квітня 2018 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - Готри Т.Ю.,

суддів - Собослоя Г.Г., Бисаги Т.Ю.,

з участю секретаря - Чучки Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2 на ухвалу Ужгородського міськрайоннного суду від 19 грудня 2017 року в справі (головуючий суддя Деметрадзе Т.Р.) за поданням головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2017 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції у Закарпатській області Міснік Н.В. звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 Подання мотивував тим, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження № 49182728 з примусового виконання виконавчого листа №755/2887/14-ц від 30.01.2015 р., виданого Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором кредиту в сумі 4 704 526 грн. та третейського судового збору у розмірі 25 500 грн. 02.11.2015 року головним державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено боржнику для виконання. Однак, боржником ОСОБА_1 рішення суду не виконується, на виклики державного виконавця боржник не з'являвся. Згідно з відомостей ДПС України ОСОБА_1 з 12.02.2014 по 15.10.2017 року перетинав кордон. На підставі наведеного, просив суд тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_1.

Ухвалою Ужгородського міськрайоннного суду від 19 грудня 2017 року подання задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області 16.06.2000 року, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, до виконання ним зобов'язань згідно виконавчого провадження ВП № 49182728 з виконання виконавчого листа № 755/2887/14-ц від 30.01.2015 р., виданого Дніпровським районним судом м. Києва.

Виконання ухвали суду покладено на Державну прикордонну службу України.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 просить скасувати зазначену ухвалу, як незаконну та необґрунтовану, і постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання головного державного виконавця ВПВР ДВС Головного ТУЮ у Закарпатській області відмовити. Вказує на те, що ОСОБА_1 не ухилявся від виконання рішення суду. Навпаки, державний виконавець мав у своєму розпорядженні відомості щодо постійного місця його роботи, а також відомості щодо земельних ділянок, що належать ОСОБА_1 на праві приватної власності. Наведені факти вказують на бездіяльність Державної виконавчої служби, а встановлене обмеження у праві виїзду за кордон фактично позбавляє ОСОБА_1 можливості працювати, і як наслідок, стягувати частину заробітку на погашення заборгованості.

У відзиві на апеляційну скаргу начальник ВПВР ДВС Головного ТУЮ у Закарпатській області Секерня В.М. просить залишити апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 без задоволення, а ухвалу Ужгородського міськрайоннного суду від 19 грудня 2017 року без змін.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» подав до апеляційного суду клопотання, в якому просить розглянути дану справу без його участі. Апеляційну скаргу просить відхилити, а ухвалу Ужгородського міськрайоннного суду від 19 грудня 2017 року залишити без змін.

Представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 подав до апеляційного суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі. Вимоги апеляційної скарги підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити.

Заслухавши доповідача, пояснення головного державного виконавця Міснік Н.В., яка апеляційну скаргу не визнала, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження №49182728 з примусового виконання виконавчого листа №755/2887/14-ц від 30.01.2015 р., виданого Дніпровським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором кредиту в сумі 4 704 526 грн. та третейського судового збору у розмірі 25 500 грн..

02.11.2015 року головним державним виконавцем Секерня В.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №755/2887/14-ц від 30.01.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором кредиту в сумі 4 704 526 гривень та третейського судового збору у розмірі 25 500 гривень. Боржнику надано строк для самостійного виконання рішення суду до 09.11.2015 року. Однак, у зазначений строк боржник зобов'язання не виконав.

Дану постанову боржником отримано 12.11.2015 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, копія якого приєднана до матеріалів справи.

02.11.2015 року головним державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно з якою накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1.

Також державним виконавцем здійснено ряд запитів, зокрема до відділу Держгеокадастру в Ужгородському районі, Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області, Територіального сервісного центру 2141 щодо наявності нерухомого майна, транспортних засобів, земельних ділянок, іншого майна зареєстрованого за ОСОБА_1, до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, на які отримано відповіді.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив із того, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

Проте, колегія суддів із висновком суду першої інстанції погодитись не можеза таких обставин.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзді за межі України може бути застосовано судом яке захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Дане процесуальне положення кореспондується із вимогами матеріального права, зокрема п. 18 ст. 11 Законом України "Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент виникнення даних правовідносин) яким передбачено, що державний виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертається до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобов'язань.

Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов саме ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього за рішенням суду.

При чому за змістом статей 12, 81 ЦПК України обов'язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов'язань покладається, в даному випаду, на орган державної виконавчої служби, який звертається до суду із відповідним поданням.

Ухилення боржником від виконання зобов'язання за виконавчим провадженням, не є тотожним поняттю не виконання судового рішення.

Згідно ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент виникнення даних правовідносин) боржник зобов'язаний: - утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

У своєму поданні державний виконавець посилається на перелік вжитих ним заходів на примусове виконання рішення суду, а саме, - про винесення постанови про відкриття виконавчого провадження; - про вжиття заходів по накладенню арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження; - вчинення відповідних запитів щодо наявності нерухомого майна, транспортних засобів, земельних ділянок, іншого майна зареєстрованого за боржником, на які отримано відповіді.

Разом з цим, у поданні державного виконавця взагалі відсутнє обґрунтування в чому саме полягає ухилення боржника від виконання зобов'язань по указаному виконавчому провадженню в розумінні обов'язків, які на нього покладені, як на боржника, по рішенню суду та Закону України «Про виконавче провадження».

З матеріалів справи вбачається, що державний виконавець мав у своєму розпорядженні відомості щодо постійного місця роботи ОСОБА_1, що стверджується копією відповіді Пенсійного фонду України за № від 23.10.2017 року (а.с.39-40), однак жодних дій щодо стягнення частини доходу за місцем роботи ОСОБА_1 державним виконавцем вчинено не було. Також в матеріалах справи містяться відомості щодо земельних ділянок, які належать ОСОБА_1 на праві приватної власності, що стверджується копією листа №8-7-0.28-1042/102-17 від 26.09.2017 року (а.с.41-42) Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що державним виконавцем не доведено обставин ухилення боржником від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, а саме по собі посилання у поданні про ухилення боржника від виконання зобов'язань, за відсутності відповідних доказів про це, не свідчить про таке.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції у відповідності до ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню, з постановленням по справі нового судового рішення, яким у поданні головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Закарпатській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайоннного суду від 19 грудня 2017 року - скасувати.

У поданні головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча: Судді :