АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2827/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Даниленко В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Болотов Є.В
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В.,

при секретарі Щербенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до комунального підприємства Київської обласної ради «ГОТОВО» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою комунального підприємства Київської обласної ради «ГОТОВО» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року, -

встановила:

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року названий позов задоволено частково.

Стягнуто з комунального підприємства Київської обласної ради «ГОТОВО» на користь ОСОБА_3 невиплачені кошти за додаткову відпуску, як особі, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеній до 1 категорії за період 10.05.2017 по 25.05.2017 в розмірі 11 996 грн. 94 коп.

Стягнуто з Комунального підприємства Київської обласної ради «ГОТОВО» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 114 441 грн. 08 коп.

Стягнуто з Комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 8 000 грн. 00 коп.

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі КП Київської обласної ради «ГОТОВО» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник проти апеляційної скарги заперечили.

Представник КП Київської обласної ради «ГОТОВО» вимоги апеляційної скарги підтримав.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що додаткова відпустка, надана позивачу як особі, що постраждала внаслідок Чорнобильської аварії, не була оплачена з вини підприємства, відтак позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими.

Висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що з 23 грудня 2015 року по 26 травня 2017 року позивач працювала на посаді головного бухгалтера у КП Київської обласної ради «Готово».

ОСОБА_3 є постраждалою від Чорнобильської катастрофи 1 категорії, що підтверджується посвідченням НОМЕР_1.

10 травня 2017 року позивач подала заяву про надання додаткової відпуски за 2017 рік, як особі, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеній до 1 категорії, терміном 16 календарних днів з 10 травня 2017 року по 25 травня 2017 року.

Крім цього в цей день позивач подала заяву про звільнення її з роботи за власним бажанням.

26 травня 2017 року позивача було звільнено з роботи за власним бажанням.

При звільненні підприємством не було проведено повний розрахунок з позивачем.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 зазначила, що 26 червня 2017 року отримала трудову книжку, довідку про доходи та розрахунковий листок за травень та червень 2017 року, однак підприємством не здійснено виплати за час перебування її у додатковій відпустці.

Просила, з урахуванням уточнень позовних вимог, стягнути з відповідача на її користь невиплачені кошти за додаткову відпустку, як особі, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеній до 1 категорії за період з 10 травня 2017 року по 25 травня 2017 року в розмірі 11 996 грн. 94 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 114 441 грн. 08 коп. та моральну шкоду в розмірі 15 000 грн.

Відповідно до ч. 22 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1 надаються гарантоване державою право на отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 робочих днів на рік.

Згідно ст. 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України № 936 від 20 вересня 2005 року «Про затвердження Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підприємства реєструються уповноваженим органом, для чого подають не пізніше ніж за два місяці до початку кожного бюджетного року відомості про підприємство з визначенням кількості постраждалих осіб за категоріями отримувачів компенсацій та допомоги певних видів та кількості громадян, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, за формою, затвердженою Мінсоцполітики, і списки громадян із зазначенням прізвища, імені та по батькові, категорії, серії та номера посвідчення (за наявності), місця проживання (перебування), ідентифікаційного номера.

До 25 числа місяця, за який здійснюється нарахування, підприємства подають до уповноваженого органу документи щодо розрахункових витрат, пов'язаних з виплатою компенсацій та допомоги певних видів, за затвердженою Мінсоцполітики формою та реєстр отримувачів компенсаційних виплат і допомоги певних видів, де зазначаються прізвище, ім'я та по батькові, категорія, номер посвідчення, ідентифікаційний номер, відомості про нараховані виплати, суму компенсацій та вид допомоги.

Керівники підприємств несуть персональну відповідальність за своєчасність подання розрахункових документів до уповноваженого органу та правильність призначення і нарахування компенсаційних виплат та допомоги певних видів.

Відповідно до п. 5 названої Постанови соціальні виплати, доплати (види допомоги), передбачені підпунктами 6-13 пункту 4 цього Порядку, проводяться за місцем основної роботи (служби) громадян підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та фізичними особами-підприємцями відповідно до розрахункових даних, поданих до уповноваженого органу за формою, затвердженою Мінсоцполітики.

ОСОБА_3 є постраждалою від Чорнобильської катастрофи 1 категорії, що підтверджується посвідченням НОМЕР_1.

Встановлено, що керівником підприємства, який обіймав посаду в 2016 році, не було подано розрахункових документів про ОСОБА_3 до уповноваженого органу, відповідно до вимог названого Порядку.

Разом з тим, підприємством була надана додаткова відпустка ОСОБА_3, як особі, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеній до 1 категорії, терміном 16 календарних днів з 10 травня 2017 року по 25 травня 2017 року.

Утім при звільненні з роботи, підприємство не виплатило позивачу кошти за додаткову відпустку.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про покладення обов'язку виплатити кошти за додаткову відпусту на відповідача, оскільки саме з вини підприємства не було дотримано вимог ст. 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та Постанови Кабінету Міністрів України № 936 від 20 вересня 2005 року «Про затвердження Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Місяць в якому надавалась відпустка - травень 2017 року.

12 календарних місяців, що передують місяцю надання відпустки:

Травень 2016 року - дохід: 22 500 грн. 00 коп.

Червень 2016 року - дохід: 22 500 грн. 00 коп.

Липень 2016 року - дохід: 22 500 грн. 00 коп.

Серпень 2016 року - дохід: 22 443 грн. 58 коп.

Вересень 2016 року - дохід: 22 500 грн. 00 коп.

Жовтень 2016 року - дохід: 22 500 грн. 00 коп.

Листопад 2016 року - дохід: 22 500 грн. 00 коп.

Грудень 2016 року - дохід: 22 500 грн. 00 коп.

Січень 2017 року - дохід: 22 661 грн. 60 коп.

Лютий 2017 року - дохід: 22 661 грн. 60 коп.

Березень 2017 року - дохід: 22 195 грн. 56 коп.

Квітень 2017 року - дохід: 18 719 грн. 81 коп.

Загальний розмір доходів: 266 182 грн. 15 коп.

Кількість днів: 355.

Тривалість відпустки: 16 календарних днів.

Сума виплат за додаткову відпустку становить 11 996 грн. 94 коп. (266 182 грн. 15 коп. / 355х16).

Дана сума підприємством в порушення вимог ст. ст. 116, 117 КЗпП України не виплачена позивачу.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 і обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці, що передують події, з якою пов'язана виплата.

Пунктом 5 розділу ІV Порядку передбачено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

Позивача звільнено з роботи з 26 травня 2017 року.

Останні два календарні місяці, що передують події, з якою пов'язана виплата: січень, лютий, оскільки з березня по травень позивач перебувала на лікарняному.

Заробітна плата за січень 2017 року склала 22 661 грн. 60 коп.

Заробітна плата за лютий 2017 року склала 22 661 грн. 60 коп.

Кількість робочих днів - 40.

Середньоденна заробітна плата становить ((22 661 грн. 60 коп. + 22 661 грн. 60 коп.) : 40 робочий день) 1 133 грн. 08 коп.

Період затримки виплати: з 26 травня 2017 року по 20 жовтня 2017 року.

Середній заробіток за весь час затримки, на момент вирішення спору становить 114 441 грн. 08 коп. (1 133 грн. 08 коп. х 101 день).

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність завдання позивачу моральної шкоди неправомірними діями відповідача.

При визначення розміру моральної шкоди, суд першої інстанції вірно виходив з положень ст. 23, 1167 ЦК України, при цьому урахував характер і обсяг страждань, яких зазнала позивач та інші обставини, що відповідає роз'ясненням, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової ) шкоди».

Доводи апеляційної скарги про те, що підприємство не могло оплатити додаткову відпустку без отримання коштів з державного бюджету України, колегія суддів відхиляє, оскільки невиплата відпускних відбулась саме з вини підприємства, яке порушило вимоги, які містяться в Постанові Кабінету Міністрів України № 936 від 20 вересня 2005 року «Про затвердження Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Доводи апеляційної скарги про те, що оскільки позивач ставить вимоги по оплату додаткової відпустки, яка є соціальною виплатою, питання щодо стягнення яких вирішується в порядку передбаченому КАС України, колегія суддів не приймає, оскільки позивач звернулась до суду за захистом свої порушених трудових прав, а саме стягненням компенсації за невиплачену відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а тому спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано, що розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні значно перевищує розмір невиплаченої плати за додаткову відпустку, колегія суддів оцінює критично, оскільки в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Доводи апеляційної скарги про безпідставне стягнення на користь позивача моральної шкоди, колегія суддів відхиляє, оскільки судом встановлено, що відбулось порушення трудових прав позивача, саме з вини підприємства.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 14 грудня 2017 року постановлено з додержанням норм процесуального права, відтак підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу комунального підприємства Київської обласної ради «ГОТОВО» залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 11 квітня 2018 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: І.М. Білич

Н.В. Поліщук