Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №440/2099/17

Провадження № 2/440/511/2018

12 квітня 2018 року м. Буськ

Буський районний суд Львівської області

в складі:головуючого-судді Журибіда Б. М.

при секретарі Гута О.С.

за участі представника відповідачки ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Буську справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третьої особи Органу опіки та піклування Буської районної державної адміністрації про дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди матері,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернувся в суд з зазначеною заявою, покликаючись на те, що з відповідачкою перебував у шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_7. Згідно заочного рішення Буського районного суду від 02.11.2011 року шлюб між ними розірвано. Дитина проживає з позивачем та перебуває на його утриманні. Крім того, донька сторін ОСОБА_7 хворіє, про що подав відповідні докази, потребує постійного лікування, зокрема і за кордоном. Відповідачка відмовляється добровільно надати нотаріально засвідчену заяву про згоду на виготовлення дочці закордонного паспорта та дозволу на її виїзд за кордон. Така відмова колишньої дружини була предметом розгляду в суді аналогічної позовної заяви у 2016 році. Рішенням Бродівського районного суду від 24.10.2016 року задоволено позов ОСОБА_4 та надано дочці дозвіл на виготовлення проїзного документу для виїзду за кордон, та дозвіл на виїзд за межі України без згоди та супроводу матері ОСОБА_5 в період зимових, весняних, літніх та осінніх канікул 2017 року в країну Італію. Відповідач і надалі відмовляється добровільно надати нотаріально посвідчену згоду на виїзд доньки за кордон для лікування та оздоровлення, у зв'язку з чим змушений звернутись до суду. Просить надати ОСОБА_7 дозвіл на виготовлення проїздного документа дитини для виїзду за кордон без згоди матері ОСОБА_5 та надати дозвіл виїзди за межі України без згоди та супроводу матері ОСОБА_5 в супроводі батька ОСОБА_4 в період зимових, весняних, літніх та осінніх канікул до повноліття дитини в країну Італію.

Позивач ОСОБА_4 в судовому засіданні частково змінив позовні вимоги, відмовився від таких в частині виготовлення проїзного документу для виїзду за кордон дитини та змінив вимоги щодо надання дозволу на виїзд дитини за межі України, уточнивши період, мету виїзду та країни. Просить суд надати дочці ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл на виїзд за межі України без згоди та супроводу матері ОСОБА_5 в супроводі батька ОСОБА_4, в період з 01 травня 2018 року по 01 вересня 2018 року в країни Євросоюзу Польщу, Італію, Хорватію, з метою лікування та оздоровлення дитини.

Відповідач ОСОБА_5, її представник ОСОБА_2 змінені позовні вимоги визнали повністю, не заперечують проти задоволення таких. Відзив на позов, згідно вимог ст. 178 ЦПК України, відповідач не подала.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Буської районної державної адміністрації ОСОБА_3 висловив думку про доцільність надання малолітній ОСОБА_7 дозволу на тимчасовий виїзд за кордон без згоди матері терміном на 1 рік, якщо метою такої поїздки буде лікування та оздоровлення дитини.

Вислухавши сторін, представника відповідачки, третьої особи, вивчивши матеріали справи, перевіривши інші докази, зібрані в справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вимогами ст. ст. 13, 76 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 7 та ст. 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини.

Судом встановлено наступні обставини.

З копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1, повторно виданого 29.08.2013 року, вбачається, що ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_5. (а.с. 6).

Згідно заочного рішення Буського районного суду від 02.11.2011 року, яке не оскаржувалося та набрало законної сили (цивільна справа № 2-598/2011), шлюб між сторонами розірвано. (а.с. 5)

Частиною 2 статті 141 Сімейного кодексу України передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.

Судом встановлено що дитина сторін хворіє, діагноз синдром Шерешевського-Тернера, затримка росту генетично детермінована, що підтверджується витяг-епікризом з медичної карти № 1911 Лікувально діагностичного ендокригологічного центру, висновком спеціаліста від 31.07.2017 р. (а.с. 10-12)

Позивач показав що у зв»язку з хворобою доньки, остання потребує постійного лікування, зокрема і за кордоном. З метою лікування, позивач має намір в травні 2018 року відвести дочку в клініку у Варшаві, у липні 2018 року, в оздоровчих цілях та для відпочинку, поїхати в Італію, можливо Хорватію.

Також судом встановлено що позивач звертався до колишньої дружини з проханням надати нотаріально засвідчену згоду на виїзд дитини за кордон, однак остання відмовилась надати добровільно таку.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до частини третьої статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Частиною 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" та Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-тирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Пунктом 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (далі - Правила), передбачено виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку.

Згідно п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд з України громадян, які не досягли 16-тирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а також без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-тирічного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.

Приписами ст. 33 Конституції України задекларовано, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Крім цього, ст. 3 даної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займається питанням соціального забезпечення, судами адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Суд не заперечує право матері на отримання повної і достовірної інформації щодо місця перебування її дитини, проте реалізація такого права, не повинна шкодити інтересам, в першу чергу, дитини.

Як встановлено, позивач не чинить відповідачці перешкод у спілкуванні з дитиною.

Крім того, відмова відповідачки надати дозвіл на виїзд дитини за кордон вже була предметом розгляду в суді. Так, рішенням Бродівського районного суду від 24.10.2016 року, яке набрало законної сили, надано ОСОБА_7 дозвіл на виготовлення проїзного документу для виїзду за кордон та надано дозвіл на виїзди за межі України без згоди та супроводу матері, в супроводі батька, в період зимових, весняних, літніх та осінніх канікул 2017 року в країну Італію. (а.с. 7-8)

З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання про обґрунтованість позову, оскільки позивач діє в інтересах дитини, тому позов слід задоволити.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 89, 141, 247, 258, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, ст. 141 СК України, суд -

в и р і ш и в :

Позовну заяву задовольнити.

Надати ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженці та жительці АДРЕСА_1, дозвіл на виїзд за межі України без згоди та супроводу матері ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в супроводі батька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 в період з 01 травня 2018 року по 01 вересня 2018 року в країни Євросоюзу Польщу, Італію, Хорватію, з метою лікування та оздоровлення дитини.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання, через Буський районний суд Львівської області.

Суддя: Б. М. Журибіда

Повний текст рішення виготовлено 19 квітня 2018 року