Справа № 308/9432/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2018 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Деметрадзе Т.Р.,

за участі секретаря - Струтинська Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на автомобіль, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на автомобіль.

Позов мотивує тим, що 14.10.2011 року він придбав у відповідача автомобіль «Volkswagen Polo 1.4», номерний знак НОМЕР_1, шасі (кузов) НОМЕР_4, зеленого кольору, 1998 року випуску. На підтвердження угоди, ОСОБА_2 надала йому розписку від 14.10.2011 року про те, що вона отримала за придбаний автомобіль 38640 грн. та нотаріально посвідчену довіреність на право керування, користування та розпорядження вказаним автомобілем.

Вказує, що на той час не зміг переоформити даний автомобіль в органах ДАІ через брак коштів, а коли вирішив це зробити вияснилось, що на автомобіль постановою старшого слідчого прокуратури Закарпатської області Борис В.І. від 08.06.2012 року накладено арешт в межах кримінальної справи для забезпечення цивільного позову. На даний час вказана кримінальна справа не вирішена та знаходиться на розгляді в Ужгородському міськрайонному суді Закарпатської області.

Враховуючи те, що він фактично являється власником автомобіля, оскільки сплатив відповідачу за нього повну вартість та в подальшому покращив його стан шляхом здійснення ремонтних робіт та заміни зношених частин, просить визнати за ним право власності на даний транспортний засіб.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. В матеріалах справи міститься заява його представника - ОСОБА_4, у якій він просить розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення справи до суду не надходило.

Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5, власником автомобіля «Volkswagen Polo 1.4», номерний знак НОМЕР_1, шасі (кузов) НОМЕР_4, зеленого кольору, 1998 року випуску є ОСОБА_2.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 вищевказаний автомобіль за ціною 38640 грн.

З дослідженої у судовому засіданні розписки ОСОБА_2 від 14.10.2011 року вбачається, що вона отримала від ОСОБА_1 38640 гривень за продаж йому вищевказаного автомобіля.

Також на підтвердження договору купівлі-продажу транспортного засобу, відповідач надала позивачу нотаріально посвідчену довіреність на право керування та розпорядження вказаним автомобілем.

Згідно з частинами першою та другою статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Як зазначено у ст. 655 ЦК України, якщо одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму, це є договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За діючим законодавством, угоди купівлі-продажу транспортних засобів мають здійснюватися у відповідності до вимог Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх частинами, що мають ідентифікаційні номери, який затверджений постановою КМУ № 1200 від 11.11.2009 року із наступними змінами.

З огляду на положення частини першої статті 207 ЦК України, наявність письмових документів, які свідчать про волю сторін на відчуження автомобіля свідчить про укладення сторонами у письмовій формі правочину щодо спірного автомобіля.

Таким чином, системний аналіз вищевказаних положень законодавства дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою для набуття майна або отримання грошей.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

У відповідності до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, позивачем представлено суду належні докази щодо підставності своїх вимог, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованими і підлягає до задоволення.

Аналіз наведеного свідчить, що сторони при недотриманні вимог закону щодо форми правочину (Цивільний кодекс України) фактично вчинили дію на його виконання, що свідчить про його укладення та перехід права власності на транспортний засіб до позивача.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 205,207,638 ЦК України, ст.ст. 76,81,141,258,265,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на автомобіль - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_2, право власності на автомобіль «Volkswagen Polo 1.4», номерний знак НОМЕР_1, шасі (кузов) НОМЕР_4, зеленого кольору, 1998 року випуску, тип ТЗ легковий комбі-В.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суду Закарпатської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.Р. Деметрадзе