Постанова

Іменем України

4 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 334/5144/15-ц

провадження № 61-3339св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - Державна служба України з питань праці,

представник відповідача - Петров ДмитрійВікторович,

третя особа - Державне підприємство «Запорізький експортно-технічний центр Держпраці»,

представник третьої особи - Суручан МаринаМиколаївна,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 7 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Бєлки В. Ю.,

Онищенко Е. А., Воробйової І. А.,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної служби України з питань праці про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, вимоги якого уточнив в ході розгляду справи та просив скасувати наказ № 92 від 16 червня 2015 року про звільнення його з посади начальника Державного підприємства «Запорізького експертно-технічного центру Держгірпромнагляду України» (далі -

ДП «Запорізького експертно-технічного центру Держгірпромнагляду України») та поновити його на роботі як керівника та першої посадової особи

ДП «Запорізький експертно-технічний центр Держпраці», незалежно від назви посади з 16 червня 2015 року, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 96 851,16 грн, допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення його на роботі, та стягнути судові витрати по справі.

Позов мотивовано тим, що 01 березня 2012 року між позивачем та Держгірпромнагляд України був укладений контракт про призначення його на посаду начальника ДП «Запорізького експертно-технічного центру Держгірпромнагляду України», термін дії контракту до 01 березня 2017 року.

Наказом Державної служби України з питань праці від 27 квітня 2015 року №3, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 квітня 2015 року №347-р «Про віднесення цілісних майнових комплексів державних підприємств та установ до сфери управління Державної служби з охорони праці», ДП «Запорізький експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України» віднесено до сфери управління Державної служби з питань праці.

Наказом Державної служби України з питань праці від 27 квітня 2015 року №4 ДП «Запорізький експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України» перейменовано в ДП «Запорізький експертно-технічний центр Держпраці».

16 червня 2015 року позивача викликали до Міністерства Держпраці України та запропонували написати заяву про переведення його з посади начальника ДП «Запорізький експертно-технічний центр» в зв'язку з перейменуванням на посаду директора ДП «Запорізький експертно-технічний центр Держпраці» відповідно до додаткової угоди до контракту.

Позивач надав до відділу кадрів Держпраці України власноручно складену заяву про переведення на посаду директора ДП «Запорізький експертно-технічний центр Держпраці» відповідно до додаткової угоди до контракту.

Цього ж дня його ознайомили з наказом від 16 червня 2015 року про звільнення відповідно до КЗпП України та Закону України «Про очищення влади» на підставі пункту 7-2 частини першої статті 36 КЗпП України та розірвання контракту від 01 березня 2012 року відповідно до підпункту «г» пункту 5.2 цього контракту.

Позивач, вважає своє звільнення незаконним, оскільки ДП «Запорізький експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України» не є суб'єктом надання адміністративних послуг відповідно до критеріїв здійснення очищення влади (люстрації), а саме відповідно до підпункту 2 пункту 8 статті З Закону України «Про очищення влади» та Закону України «Про адміністративні послуги» від 04 липня 2013 року, керівник державного підприємства не є публічною особою і не належить до сфери управління суб'єкта надання адміністративних послуг, тому під дію Закону України «Про очищення влади» він не підпадав.

Крім того, згідно наказу від 16 грудня 2014 року№168 про початок проведення перевірок, відповідно до Закону України «Про очищення влади», 03 березня 2015 року позивачем була надана заява до Держгірпромнагляду України про проведення відносно нього перевірки та всі необхідні до перевірки документи, передбачені Законом. Згідно з персональним планом проведення перевірок, відповідно до Закону України «Про очищення влади», зазначена перевірка була запланована на 20 квітня 2015 року.

Станом на 16 червня 2015 року про результати перевірки позивача не повідомляли, будь-якої інформації на сайті Міністерства юстиції України про проведення перевірки та хід перевірки стосовно нього відсутня.

У пункті 5.3 контракту зазначені підстави, при порушенні яких з позивачем може бути розірваний контракт. За час його роботи на посаді начальника

ДП «Запорізький експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України» відносно нього заходи дисциплінарного стягнення не застосовувалися, порушень пункту 5.3 контракту ним не допускалося та керівництвом не виявлялося.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2016 року у складі судді Ісакова Д. О. позов задоволено.

Скасовано наказ Державної служби України з питань праці від 16 червня

2015 року № 92-к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника ДП «Запорізького експертно-технічного центру Держгірпромнагляду України».

Поновлено ОСОБА_1 на роботі як керівника та першої посадової особи

ДП «Запорізького експертно-технічного центру Держгірпромнагляду України», незалежно від назви посади, з 16 червня 2015 року.

Стягнуто з ДП «Запорізького експертно-технічного центру Держгірпромнагляду України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 96 851,16 грн.

Стягнуто з ДП «Запорізького експертно-технічного центру Держгірпромнагляду України» на користь держави 968,51 грн судового збору.

Рішення суду допущено до негайного виконання в частині поновлення на роботі ОСОБА_1

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за частиною чотирнадцятою статті 5 Закону України «Про очищення влади» керівник органу, передбачений частиною четвертою цієї статті, на підставі висновку про результати перевірки, яким встановлено недостовірність відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини п'ятої цієї статті, не пізніше ніж на третій день з дня отримання такого висновку, керуючись положеннями частини третьої або четвертої статті 1 цього Закону, звільняє таку особу із займаної посади або не пізніше ніж на третій день з дня його отримання надсилає такий висновок керівнику органу, до повноважень якого належить звільнення та ініціювання звільнення з посади особи, стосовно якої було здійснено перевірку, для її звільнення з посади у встановленому законом порядку не пізніше ніж на десятий день з дня отримання висновку. Тобто Закон України «Про очищення влади» прямо вказує на необхідність складання висновку за результатами перевірки, на підставі котрого може бути звільнена з посади особа.

Відповідач не надав суду висновок щодо результатів проведення перевірки ОСОБА_1 відповідно до положень Закону України «Про очищення влади» та фактично позбавив позивача як посадову особу, що підлягає перевірці відповідно до Закону України «Про очищення влади» можливості пройти цю перевірку у спосіб, визначений законодавством, яке врегульовує це питання.

Суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність та передчасність наказу Державної служби з питань праці від 16 червня 2015 року №92-к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника ДП «Запорізькій експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України».

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 31 березня 2016 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2016 року скасовано, провадження у справі закрито, повідомлено заявника, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 31 березня 2016 року скасовано, справу передано для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 07 грудня 2017 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що оскільки Держгірпромнагляд був суб'єктом надання адміністративних послуг, а позивач працював керівником державного підприємства, що належало до сфери управління Держгірпромнагляду, то до позивача застосовуються заходи з очищення влади відповідно до Закону України «Про очищення влади». Крім того, позивач сукупно обіймав не менше одного року посаду (посади) у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року посаду начальника державного підприємства, що належить до сфери управління Державної служби з питань праці України, яке є суб'єктом надання адміністративних послуг, а отже на нього (позивача) поширюється дія Закону України «Про очищення влади».

Згідно з наказом Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України від 16 грудня 2014 року № 168 «Про початок проведення перевірки відповідно до Закону», розпочато перевірку. Додатком до цього наказу передбачено строки проведення перевірки у Держгірпромнагляді, зокрема щодо керівників державних підприємств з 10 березня 2015 року по 15 травня 2015 року.

Відповідно до пункту 14 Порядку проведення перевірки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 16 жовтня 2014 року № 563 відповідальний структурний підрозділ протягом 10 днів з дня надходження заяви особи, яка підлягає перевірці, на підставі відомостей, наявних в особовій справі такої особи, або на підставі наданих особою документів, а також інформації у Реєстрі про внесення відомостей про особу до Реєстру або відсутність у Реєстрі таких відомостей, перевіряє достовірність відомостей, зазначених у заяві, щодо незастосування до неї заборон, передбачених частиною третьою статті 1 Закону, на основі критеріїв, визначених пунктами 1-8 частини другої, пунктами 1, 2 частини четвертої статті 3 Закону.

За змістом пункту 15 зазначеного Порядку, у разі виявлення відповідальним структурним підрозділом відомостей щодо застосування до особи, яка підлягає перевірці, заборони, передбаченої пунктом 14 Порядку, керівник органу не пізніше, як на третій день з дня виявлення таких відомостей приймає рішення про звільнення особи і в той самий день надсилає до Мін'юсту повідомлення про звільнення особи за формою згідно з додатком 6, відомості з якого не пізніш, як на третій день з дня надходження до Мін'юсту вносяться до Реєстру.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що звільнення особи з вказаних вище підстав є лише завершальною стадією, яке здійснено відповідачем з дотриманням процедури реалізації вищевказаних положень Закону України «Про очищення влади». Позивача звільнено з роботи з дотриманням вимог закону, тому підстави для задоволення його позовних вимог відсутні.

У касаційній скарзі, поданій 26 грудня 2017 року, ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду та вирішити спір по суті, поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ДП «Запорізький експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України» не є суб'єктом надання адміністративних послуг відповідно до критеріїв здійснення очищення влади (люстрації), відповідно пункту 8 статті З Закону України «Про очищення влади» та Закону України «Про адміністративні послуги» від 04 липня 2013 року, а тому керівник державного підприємства не є публічною особою і не належить до сфери управління суб'єкта надання адміністративних послуг і не підпадає під дію Закону України «Про очищення влади». Посада начальника ДП «Запорізький ЕТЦ» не відноситься до переліку державних службовців України.

Незважаючи на те, що ОСОБА_1 не підпадав під дію Закону України «Про очищення влади», на вимогу наказу Держгірпромнагляду України від 16 грудня 2014 року№168 «Про початок проведення перевірки», ним 03 березня

2015 року було подано заяву про проведення відносно нього перевірки, в якій зазначив, що не підпадає під дію Закону України «Про очищення влади» про заборону займати посаду. Відповідно з персональним Планом проведення перевірок, перевірка була запланована на 20 квітня 2015 року. Станом на дату звільнення, перевірка відносно ОСОБА_1 не була завершена. Суд апеляційної інстанції дану обставину не прийняв до уваги та невірно трактує Закон України «Про очищення влади».

Згідно доводів касаційної скарги Державна служба України з питань праці, юридично не мала право видавати наказ про звільнення позивача з посади, оскільки таке право віднесено до компетенції голови Держгірмпромнагляду України або його заступників, тому голова Державної служби з питань праці не мав законних повноважень на звільнення позивача з посади керівника ДП «Запорізький експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України».

У відзиві на касаційну скаргу позивача, Державна служба України з питань праці з її доводами не погодилась, посилається на законність і обґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції.

В обґрунтування заперечень на касаційну скаргу відповідач вказує на те, що Держгірпромнагляд був суб'єктом надання адміністративних послуг, а позивач працював керівником державного підприємства, що належало до сфери управління Держгірпромнагляду, до позивача застосовуються заходи з очищення влади (люстрації) відповідно до Закону. Відповідно до частини третьої статті 1 Закону України «Про очищення влади» ОСОБА_1 протягом десяти років, з дня набрання чинності цим Законом, не може обіймати посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація). Держпраці, отримавши 15 червня 2015 року роз'яснення Міністерства юстиції України з приводу застосування норм Закону, та з урахуванням, що дія цього Закону розповсюджується без обмеженьна всіх осіб, які обіймають посади, зазначені у статті 2 Закону, наказом від 16 червня 2015 № 92-к звільнила ОСОБА_1 з посади начальника ДП «Запорізький експертно-технічний центр Держпраці» на підставі пункту 7-2 частини першої статті 36 КЗпП України та відповідно до пункту 9 частини першої статті 2 Закону як такого, який обіймав посаду керівника державного підприємства, що належить до сфери управління суб'єкта надання адміністративних послуг, у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не був звільнений в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням.

Аргументи відзиву на касаційну скаргу зводяться до того, що Державна служба України з питань праці не вчиняла стосовно ОСОБА_1 незаконних дій (бездіяльності).

Інші учасники справи не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направили.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що на підставі контракту № 19 від 1 березня 2012 року, укладеного між Державною службою гірничого нагляду та промислової безпеки України (Держгірпромнагляду України) та ОСОБА_1, позивача було прийнято на посаду начальника Державного підприємства «Запорізького експертно-технічного центру Держгірпромнагляду України».

Наказом Держгірпромнагляду України від 1 березня 2012 року № 128-к ОСОБА_1 призначено на посаду начальника Державного підприємства «Запорізькій експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України».

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 року №442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» було утворено Державну службу України з питань праці, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з питань праці та Державну службу гірничого нагляду та промислової безпеки України (Держгірпромнагляд України)

Наказом Державної служби України з питань праці від 27 квітня 2015 року №3, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 квітня 2015 року №347-р «Про віднесення цілісних майнових комплексів державних підприємств та установ до сфери управління Державної служби з охорони праці», ДП «Запорізькій експертно-технічний центр Держгіпромнагляду України» віднесено до сфери управління Державної служби України з питань праці.

Наказом Державної служби України з питань праці від 27 квітня 2015 року №4 ДП «Запорізькій експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України» перейменовано в Державне підприємство «Запорізькій експертно-технічний центр Держпраці».

16 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про очищення влади» від 16 вересня 2014 року.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про очищення влади» визначено, що очищення влади (люстрація) - це встановлена Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі), крім виборних посад в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Відповідно до частини третьої статті 1 вказаного Закону протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

У статті 2 зазначеного Закону наведено вичерпний перелік посад, щодо яких здійснюються заходи очищення влади (люстрації) відповідно до критеріїв визначених у статті 3 цього Закону.

Відповідно до пункту 8 частини другої вказаної статті, заборона, передбачена частиною третьою статті 1 Закону, застосовується до осіб, які обіймали посаду керівника державного підприємства, що належить до сфери управління суб'єкта надання адміністративних послуг, яке відповідно до законодавства вчиняє дії, необхідні для надання адміністративних послуг, у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням. Такі особи підлягають звільненню на підставі пункту 7-2 частини 36 КЗпП України.

Пунктом 9 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади» передбачено, що заходи з очищення влади здійснюються, крім іншого, щодо керівників державних, у тому числі казених, підприємств оборонно-промислового комплексу, а також державних підприємств, що належать до сфери управління суб'єкта надання адміністративних послуг.

Механізм очищення влади визначений Законом України «Про очищення влади» та постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 563 «Деякі питання реалізації Закону України «Про очищення влади», якою затверджений Порядок проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

Цим Порядком передбачено, що перевірка приналежності посадових осіб на предмет їх люстрації відповідно до Закону України «Про очищення влади» розпочинається згідно з рішенням керівника відповідного органу про початок проведення перевірки.

Відповідно до пункту 14 Порядку проведення перевірки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 16 жовтня 2014 року № 563, відповідальний структурний підрозділ протягом 10 днів з дня надходження заяви особи, яка підлягає перевірці, на підставі відомостей, наявних в особливій справі такої особи, або на підставі наданих особою документів, а також інформації у Реєстрі про внесення відомостей про особу до Реєстру або відсутність у Реєстрі таких відомостей, перевіряє достовірність відомостей, зазначених у заяві, щодо незастосування до неї заборон, передбачених частиною третьої статті 1 Закону, на основі критеріїв, визначених пунктами 1-8 частини другої, пунктами 1, 2 частини четвертої статті 3 Закону.

За змістом пункту 15 зазначеного Порядку, у разі виявлення відповідальним структурним підрозділом відомостей щодо застосування до особи, яка підлягає перевірці, заборони, передбаченої пунктом 14 Порядку, керівник органу не пізніше, як на третій день з дня виявлення таких відомостей приймає рішення про звільнення особи і в той самий день надсилає до Мін'юсту повідомлення про звільнення особи за формою згідно з додатком 6, відомості з якого не пізніш, як на третій день з дня надходження до Міністерства юстиції України вносяться до Реєстру.

Наказом Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України від 16 грудня 2014 року № 168 «Про початок проведення перевірки відповідно до Закону», розпочато перевірку. Додатком до цього наказу передбачено строки проведення перевірки у Держгірпромнагляді, зокрема щодо керівників державних підприємств з 10 березня 2015 року по 15 травня 2015 року.

Наказом Державної служби з питань праці від 16 червня 2015 року №92-к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника ДП «Запорізькій експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України» відповідно до пункту 7-2 частини першої статті 36 КЗпП України та розірваний трудовий контракт №19 від 1 березня 2012 року відповідно до підпункту «г» пункту 5.2 цього контракту. З наказом про звільнення позивача ознайомлено 16 червня 2015 року.

Вирішуючи даний спір про поновлення ОСОБА_1 на роботі, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що оскільки Держгірпромнагляд був суб'єктом надання адміністративних послуг, а позивач працював керівником державного підприємства, що належало до сфери управління Держгірпромнагляду, то до нього здійснюються заходи з очищення влади відповідно до Закону України «Про очищення влади».

Позивач сукупно обіймав не менше одного року у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року посаду начальника державного підприємства, що належить до сфери управління Державної служби з питань праці України (Держгірпромнагляду), яке є суб'єктом надання адміністративних послуг, а отже на позивача поширюється дія Закону України «Про очищення влади».

Позивача звільнено з посади у зв'язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади», як до особи, яка обіймала посаду (відповідно до підпункту 2 статті 3 Закону) у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не була звільнена у цей період з відповідної посади за власним бажанням, та протягом десяти років, з дня набрання чинності цим Законом, не може обіймати посади, щодо яких здійснюється очищення влади.

Враховуючи вказані обставини, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про законність виданого 16 червня 2015 року Державною службою з питань праці наказу № 92-к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника ДП «Запорізький експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України» з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади» та пункту 7-2 статті 36 КЗпП України. Відповідачем дотримано процедуру реалізації положень Закону України «Про очищення влади», позивача звільнено з дотриманням вимог Закону, тому підстави для поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні.

Доводи касаційної скарги про те, що підприємство, керівником якого був позивач, не надає адміністративних послуг та його посада не підпадає під дію Закону України «Про очищення влади» є безпідставними, оскільки Законом України «Про очищення влади» не встановлено, що саме підприємство, заходи щодо очищення влади відносно керівників яких підлягають здійсненню, має надавати адміністративної послуги, - ознакою для здійснення заходів щодо очищення влади відносно таких осіб є належність підприємства до сфери управління суб'єкта надання адміністративних послуг. Те, що підприємство, керівником якого був позивач, належить до сфери управління Державної служби з питань праці України (Держгірпромнагляду), а останнє є суб'єктом надання адміністративних послуг ніким не оспорюється і підтверджується матеріалами справи.

Посилання у касаційній скарзі на те, що Державна служба України з питань праці, не мало право видавати наказ про звільнення його з посади керівника ДП «Запорізький експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України», оскільки таке право віднесено до компетенції голови Держгірмпромнагляду України або його заступників, вбачаються необґрунтованими та спростовуються постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 року №442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», відповідно до якої було утворено Державну службу України з питань праці, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з питань праці та Державну службу гірничого нагляду та промислової безпеки України (Держгірпромнагляд України), наказом Державної служби України з питань праці від 27 квітня 2015 року №3, згідно якого ДП «Запорізькій експертно-технічний центр Держгіпромнагляду України» віднесено до сфери управління Державної служби України з питань праці та наказом Державної служби України з питань праці від 27 квітня 2015 року №4, згідно якого ДП «Запорізькій експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України» перейменовано в ДП «Запорізькій експертно-технічний центр Держпраці».

Доводи касаційної скарги щодо неправильного тлумачення судом апеляційної інстанції положень Закону України «Про очищення влади» не відповідають змісту положень вказаного Закону і встановлених апеляційним судом обставин справи та ґрунтуються на довільному трактуванні позивачем норм цього закону і власному розумінні його положень.

У силу вимог статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вдається до встановлення або до оцінки обставин, що не були встановлені в оскаржуваних рішеннях, не вдається до вирішення питання про достовірність або недостовірність доказів чи про перевагу одних доказів над іншими.

При вирішенні даної справи апеляційним судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 7 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик