РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2018 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді Зосименка О.М.,

секретаря с/з Забродського А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум», треті особи - ОСОБА_4, Служба у справах дітей Житомирської міської ради, про визнання недійсним договору іпотеки,

встановив:

ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 15.11.2007 року між АКБ «Форум» (правонаступником якого є ПАТ "Банк Форум та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит.

З метою забезпечення виконання вказаного кредитного договору в той же день між банком та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого позивач передала банку в іпотеку - квартиру АДРЕСА_1

Позивач стверджує про порушення норм законодавства при укладенні спірного договору іпотеки, оскільки в переданій в іпотеку квартирі проживає їхній малолітній син - ОСОБА_3, та має право користуватися предметом іпотеки.

В судове засідання сторони не з'явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 15.11.2007 року між АКБ «Форум» (правонаступником якого є ПАТ "Банк Форум та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит.

З метою забезпечення виконання вказаного кредитного договору в той же день між банком та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого позивач передала банку в іпотеку - квартиру АДРЕСА_1

Відповідно до п.2.1.8 спірного договору іпотеки, позивач вказала, що на момент укладення цього договору дітей, що мають право користуватися предметом іпотеки, а саме квартирою, не має.

Таким чином, з обсягу та характеру фактичних обставин справи вбачається, що при укладенні спірного договору іпотеки ОСОБА_2 приховала той факт, що право користування житлом у квартирі має дитина, й попереднього дозволу на вчинення оспорюваного правочину орган опіки та піклування не давав.

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України збереження та використання майна дитини в її інтересах покладається на її батьків.

З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов'язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування.

Згідно з положеннями частин четвертої та п'ятої статті 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло.

За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону.

Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

У справі, яка переглядається, неповнолітній ОСОБА_3 не мав і не має права власності на спірну квартиру. Він набув права користування житлом, - зазначеною квартирою, як член сім'ї власника відповідно до статті 405 ЦК України, статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», та зберігає це право протягом часу перебування квартири в іпотеці.

Таким чином, укладення спірного договору іпотеки хоч і відбулося без попереднього дозволу органу опіки та піклування, проте не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючого права малолітнього на користування вищевказаною квартирою.

Дану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року у справі №6-2940цс15.

Крім того, суд виходить із того, що малолітній ОСОБА_3, як мешканець вищевказаної квартири, який має право користування житлом, в силу положень ст.. 39, 40 Закону України «Про іпотеку», статті 109 ЖК УРСР, не може бути виселений із неї без надання іншого постійного житла й у тому випадку, якщо на квартиру як на предмет іпотеки банк зверне стягнення.

З огляду на вищевикладені мотиви й висновки щодо застосування норм закону, практики Верховного Суду України, суд виходить з того, що власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбачені законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

Враховуючи, що у даній справі мати малолітнього, укладаючи спірний іпотечний договір, повідомила неправдиві відомості про те, що відсутні діти, які мають право користуватися квартирою, яку передає в іпотеку; відсутні обставини, які свідчать про недобросовісність дій іпотекодержателя, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 259 ЦПК України, ст.ст.203,215,261 ЦК України, Законом України "Про іпотеку", Законом України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей», ст.. 177 СК України, статті 109 ЖК УРСР, суд -

вирішив:

у задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Складення повного судового рішення - 11.04.2018 р.

Суддя О.М. Зосименко