АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2018 року

м. Харків

справа № 644/4584/15-ц

провадження № 22ц/790/690/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Кружиліної О.А,

суддів: Бровченка І.О., Кіся П.В.,

за участю секретаря Сементовської О.М.

імена (найменування сторін):

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»

відповідач - ОСОБА_1

представник відповідача - ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2017 року в складі судді Сітала А.К.,

в с т а н о в и в:

29 квітня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі по тексту - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося у суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої позовні вимоги мотивувало тим, що відповідно до умов кредитного договору № CL506-702/402/2007 від 12 листопада 2007 року з додатковими договорами, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_1 останньому був наданий кредит в розмірі 23 400 швейцарських франків, з кінцевою датою повернення кредиту 12 листопада 2014 року.

Відповідно до пункту 1.5 кредитного договору повернення кредиту та сплату відсотків боржник повинен був здійснювати відповідно до графіку шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок.

Згідно пункту 1.9.1 кредитного договору банк мав право вимагати від боржника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником своїх боргових зобов'язань та інших зобов'язань за кредитним договором.

Своєчасно зобов'язання боржником за кредитним договором виконані не були, боржником порушені передбачені кредитним договором терміни погашення кредиту та відсотків, у зв'язку з чим станом на 16 лютого 2015 року виникла заборгованість боржника за кредитом в розмірі 18 545,31 швейцарських франка 31 цент, що в еквіваленті становить 515 672,74 грн; заборгованість по відсоткам - 993,50 швейцарських франка 50 центів, що в еквіваленті становить 27 625,36 грн, а також, передбачена пунктом 4.1.1 кредитного договору, пеня в розмірі 1 983 041,03 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості боржника за кредитним договором станом на 16 лютого 2015 року становить 2 526 339,13 грн.

12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю б/н, відповідно до пункту 3.3 якого, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли права кредитора та право вимоги боргу. Перелік договорів, за якими ПАТ «ОТП Банк» відступив зазначені права ТОВ «ОТП Факторинг Україна» міститься у Додатку до договору купівлі-продажу кредитного портфелю б/н, в якому за порядковим № 1078 зазначений кредитний договір укладений із боржником.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду мм. Харкова від 08 листопада 2017 року позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволені у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором № CL506-702/402/2007 від 12 листопада 2007 року у розмірі 2 526 339 грн 13 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що суд підійшов до розгляду справи формально, неповно з'ясував усі обставини по справі, не дослідив всі надані ним докази, не надав їм належної оцінки, у зв'язку з чим рішення просила скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилалася на те, що матеріали справи свідчать про добросовісне виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань, а саме те, що під час виникнення у відповідача фінансових труднощів, останній письмово звертався до банку із заявами про давання дозволу на одноразове перенесення дати виконання боргових зобов'язань.

09 вересня 2010 року у зв'язку з тим, що внаслідок скрутного матеріального становища, що було викликане знеціненням гривні, відповідач прострочив виконання зобов'язань за графіком, предмет застави - автомобіль MitsubisiLanser був вилучений силовим методом у нього банком на підставі виконавчого напису нотаріуса, про існування якого відповідач не знав. Одночасно з цією подією, був заблокований рахунок, на який здійснювалося погашення кредиту, тобто відповідач не мав можливості продовжувати виконувати свій грошовий обов'язок.

Відразу після цього, ПАТ «ОТП Банк» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитом, а відповідач - із зустрічним позовом про визнання споживчого валютного кредиту недійсним. За результатами розгляду цієї справи, заочним рішенням від 21 липня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволені, кредитний валютний договір № CL506-702/402/2007 від 12 листопада 2007 року визнаний недійсним.

Протягом більш ніж трьох років кредитний договір вважався недійсним, лише 11 лютого 2015 року рішенням Апеляційного суду Харківської області заочне рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 вважала, що до 11 лютого 2015 року у ОСОБА_1 не було обов'язку виконувати умови кредитного договору, проте, суд першої інстанції не надав цьому правової оцінки, погодився з розрахунком позивача в частині нарахування пені, розмір якої перевищує суму заборгованості за кредитом майже в чотири рази.

Крім того, у діях відповідача протягом з 16 лютого 2014 року по 11 лютого 2015 року не було будь-яких зобов'язань за кредитним договором, а тому не може йти мова про прострочення виконання зобов'язання.

Також, відповідач не погоджуючись з розміром заборгованості за кредитним договором, звертався до суду із клопотання про призначення судової економічної експертизи, для чого надав всі наявні в нього платіжні документи, договори, додаткові угоди для з'ясування відповідності розрахунку заборгованості за кредитним договором. Проте експертом не було надано висновок за поставленими судом питаннями, оскільки позивачем не було надано документів для проведення експертного дослідження.

З урахуванням викладеного, вважала, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про те, що відповідач нічим не підтвердив свою незгоду із розрахунком заборгованості, оскільки обов'язок доведення своїх позовних вимог лежить на позивачеві. Відсутність у позивача документів, за якими можливо встановити розмір заборгованості відповідача за кредитним договором, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог через їх недоведеність.

У відзиві на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 ТОВ «ОТП Факторинг Україна» вважало, що обставини та факти, викладені представником відповідача в апеляційній скарзі суперечать дійсності, а вимоги є не обґрунтованими, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Так, представник відповідача навмисно вводить суд в оману, стверджуючи, що предмет застави - автомобіль MitsubisiLanser був вилучений у ОСОБА_1 силовим методом на підставі виконавчого напису нотаріуса, про існування якого відповідач не мав уявлення.

Дані обставини були предметом розгляду у суд першої інстанції, за результатами якого 07 лютого 2012 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова було розглянуто справу за позовом ОСОБА_1 до Орджонікідзевського ВДВС ХМУЮ, ПН ДМНО Бондар І.М., ПАТ «ОТП Банк» про визнання недійсним та зупинення виконавчого провадження. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним та таким,що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений ПН ДМНО Бондар І.М. від 31 травня 2010 року за реєстровим № 5163 про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль марки MitsubisiLanser, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1

На підставі ухвали суду від 27 вересня 2010 року, яка набрала законної сили 04 листопада 2010 року автомобіль повернуто ОСОБА_1

На теперішній час кредитний договір № CL506-702/402/2007 від 12 листопада 2007 року, укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 є чинним, умови його позичальником не виконані, а отже є обов'язковими до виконання.

Твердження апелянта щодо невиконання позивачем вимог експерта не відповідає дійсності. Неодноразово, позивачем на вимогу судового експерта Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені засл. проф.. М.С. Бокаріуса надавались запитані документи, в тому числі виписки із зазначенням кореспонденції (рахунків) за рахунками обліку заборгованості за кредитом, простроченої заборгованості за кредитом, відсотків за користування кредитним коштами, прострочених відсотків, комісій, відсотків за користування кредитними коштами, прострочених відсотків, комісій, пені за кредитним договором за період з 12 листопада 2007 року по 16 лютого 2015 рік.

Висновком судово-економічної експертизи не спростовано розрахунок заборгованості за кредитним договором.

У разі не погодження з висновком експерту відповідач мав можливість скористатися своїм правом та заявити клопотання про проведення рецензування експертного висновку або виклик експерта до суду для надання пояснень, але таким правом не скористався.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 367 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючі позові вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суд першої інстанції виходив із положень статей 526, 530, 554, 610, 611, 651, 1054, 1050 ЦК України та тих обставин, що своєчасно зобов'язання боржником за кредитним договором виконані не були, останній платіж на погашення боргу вносився боржником 12 серпня 2010 року, що відображено у розрахунку заборгованості за кредитним договором від 16 лютого 2015 року. Відповідно до графіку до додаткового договору № 2 від 11 листопада 2009 року останній платіж необхідно було здійснити 12 листопада 2014 року, тобто позивач звернувся за захистом свого права межах строку позовної давності.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції в повному обсязі погодитись не можна.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших активів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору № CL506-702/402/2007 від 12 листопада 2007 року з додатковими договорами, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1, останньому був наданий кредит в розмірі 23 400 швейцарських франків, з кінцевою датою повернення кредиту 12 листопада 2014 року.

Відповідно до пункту 1.5 кредитного договору повернення кредиту та сплату відсотків боржник повинен був здійснювати відповідно до графіку шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок.

Згідно пункту 1.9.1 кредитного договору банк мав право вимагати від боржника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником своїх боргових зобов'язань та інших зобов'язань за кредитним договором.

Як вбачається зі змісту заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 липня 2011 року, позовна заява ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишена без розгляду. Зазначеним рішенням задоволений зустрічний позов ОСОБА_1 та визнано недійсним кредитний валютний договір № CL506-702/402/2007 від 12 листопада 2007 року, укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 11 лютого 2015 року заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 липня 2011 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відповідно до представленого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 16 лютого 2015 року складає 2 526 339 грн, з них 18 545,31 швейцарських франка, що в еквіваленті становить 515 672,74 грн - тіло кредиту; 993,50 швейцарських франка, що в еквіваленті становить 27 625,36 грн - відсотки за користування кредитом; 2 526 339,13 грн - пеня.

Зазначений розрахунок заборгованості відповідачем в суді апеляційної інстанції не спростовано, не надано ним й клопотання про призначення апеляційним судом судової експертизи у справі.

Згідно частини 1 статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом відповідно до вимог частини 1 статті 611, частини 1 статті 612 ЦК України.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на пропуск позивачем строку для звернення у суд з позовними вимогами про стягнення заборгованості за період з 12 серпня 2010 року по 27 квітня 2015 року, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Як вбачається з графіку до додаткового договору № 2 від 11 листопада 2009 року останній платіж ОСОБА_1 необхідно було здійснити 12 листопада 2014 року.

Крім того, відповідно до пункту 1.9.1 частини 2 кредитного договору CL506-702/402/2007 від 12 листопада 2007 року встановлено, що незважаючи на інші положення цього договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов'язань за цим договором ( в тому числі, але не виключно, встановлених пунктом 2.3 та статтею 3 цього договору) чи іншими укладеними банком договорами та/або умов документів забезпечення. При цьому, зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи позивач із вимогою про дострокове виконання боргових зобов'язань до відповідача не звертався, а звернувся у суд за захистом своїх прав 29 квітня 2015 року, тобто в межах строку позовної давності.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про порушення ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором та наявність підстав у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» для звернення до суду з позовними вимогами про стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо розміру пені, яка нарахована позивачем, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

Крім того, частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Установивши, що розмір неустойки 1 983 041,03 грн значно більший від розміру боргового зобов'язання - 543 298,89 грн, колегія суддів вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин норму частини 3 статті 551 ЦК України, та зменшити розмір пені до 543 298,89 грн.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1, а саме: заборгованість за кредитом, заборгованість по процентам за користування кредитом та заборгованість за пенею підлягають задоволенню частково.

Питання про розподіл судових витрат колегія суддів вирішує відповідно до статті 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382-384, 389-391 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2017 року змінити в частині визначення суми заборгованості.

Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальність «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» () заборгованість за кредитним договором № CL506-802/402/2007 від 12 листопада 2007 року в розмірі 1 086 597 (один мільйон вісімдесят шість тисяч п'ятсот дев'яносто сім) грн 78 коп. та складається з наступного: заборгованість за кредитом - 18 545, 31 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 16 лютого 2015 року становить 515 673,49 грн, заборгованість за відсотками - 993,50 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 16 лютого 2015 року становить 27 625,40 грн, пеня - 543 298,89 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судові витрати, понесені у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції в розмірі 3 763 (три тисячі сімсот шістдесят три) грн 68 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь держави судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 728 (сімсот двадцять вісім) грн 74 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» () на користь держави судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 2 290 (дві тисячі двісті дев'яносто) грн 66 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 квітня 2018 року.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді І.О. Бровченко

П.В. Кісь