Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №323/256/18 Головуючий у 1 інстанції Фісун Н.В.
Провадження № 22-ц/778/1916/18 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

Кухар С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2018 року у справі за заявою ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6, заінтересована особа: ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2018 року ОСОБА_4 в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6, заінтересована особа: ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису.

В заяві зазначала, що27.08.2005 року між нею та ОСОБА_3 було укладено шлюб, у шлюбі народилися діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Оріхівського районного суду від 19.12.2016 р. шлюб між нею та ОСОБА_3 розірвано.

Згідно рішення Оріхівського районного суду від 27.03.2017 р. двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, майно, набуте за час шлюбу, визнано об'єктами спільної сумісної власності подружжя та здійснено його відповідний поділ.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_4 є власницею ? квартири за адресою: АДРЕСА_1, на праві спільної часткової власності.

Сімейні відносини між нею та колишнім чоловіком зіпсувались задовго до розлучення. Змінилася поведінка ОСОБА_3, його ставлення до неї та їх спільних дітей. Після розлучення та поділу майна, ОСОБА_3 почав вкрай агресивно поводитися та вчиняти дії, які містять ознаки психологічного та економічного насильства з метою примусу її разом з дітьми залишити квартиру, оскільки ОСОБА_3 має на меті створити нову сім'ю та проживати з нею саме у вказаній квартирі.

Економічне насильство з боку кривдника проявляється в наступних діях:

ОСОБА_3 пошкодив вхідні двері до квартири, зламав один із замків дверей (що знизило їх функціональні можливості щодо забезпечення безпеки та унеможливлення проникнення до приміщення сторонніх людей), зламав дверний дзвінок, пошкодив газову пічку, унітаз, пральну машину, витяжку, кухонну мийку, лічильник для води. Ще до прийняття рішення суду про поділ майна та після прийняття такого рішення, маючи вільний доступ до квартири та за час її відсутності, самовільно вивіз з квартири речі, які вони придбали за час подружнього життя.

Оскільки значну частину речей ОСОБА_3 вивіз з квартири ще до прийняття рішення суду про поділ майна, а також забрав технічну документацію на побутову техніку, під час вирішення питання про поділ майна, вона не мала змоги довести суду про його існування.

З приводу вказаних вище обставин вона зверталася до Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області, але розгляд її повідомлень було припинено у зв'язку з відсутністю ознак кримінального та адміністративного правопорушення.

З метою уникнення подальшого зникнення майна, 03 листопада 2016 року заявниця звернулася до Оріхівської міської ради з проханням уповноважену комісію вийти за місцем події та здійснити опис майна, що залишилося. Відповідна комісія у складі: Салогуба О.В. - заступника міського голови, Деркач Ю.І. - головного спеціаліста Оріхівської міської ради, Куриленка 0.І. - депутата міської ради 7 скликання, Білана С.Ю. - юрисконсульта міської ради, здійснила виїзд до квартири, але ОСОБА_3 заборонив членам комісії ввійти до приміщення.

ОСОБА_3 без її відома та згоди вилучив з квартири оригінали документів, в тому числі документи про право власності на квартиру, свідоцтво про шлюб, свідоцтва про народження дітей, технічну документацію на побутову техніку, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» є формою економічного насильства в сім'ї.

Завдяки матеріальній підтримці її родичів, вона мала заощадження в сумі 10 тис. грн., які зберігалися у квартирі, а саме в кімнаті, яку займає вона та діти. Але 15.01.2018 р. ці кошти зникли. Вільний доступ до будь-якого приміщення в квартирі мав тільки ОСОБА_3

16.01.2018 р. звернулася до Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області з відповідною заявою. На підставі її повідомлення відкрито та триває кримінальне провадження за № 0000036.

15.01.2018 р. ОСОБА_3 самовільно, без її відома та згоди здійснив демонтаж ванної, залишивши ванну кімнату в аварійному стані та непридатною для використання. З приводу порушеного питання вона звернулася до Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області. Наразі триває з'ясування обставин справи.

Декілька разів ОСОБА_3 перешкоджав їй потрапити до квартири. Зокрема, такі дії він вчиняв 03.11.2016 (було викликано співробітників поліції та працівників відділення МЧС, вказаний факт зафіксовано у висновку Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області від 03.11.2016 р.), а також 22.01.2018 р., порушуючи гарантоване Конституцією України її право на житло.

Речі, які ОСОБА_3 подарував сину ОСОБА_5 (ігрову приставку та велосипед), кривдник відібрав у дитини, вчинивши образу та душевні страждання у малолітньої дитини.

Окрім того, ОСОБА_3 вчиняє низку дрібних ганебних вчинків: за час відсутності інших мешканців квартири вчиняє безлад, розкидає речі, одяг по приміщенню, переставляє та перекидає меблі, знеструмлює квартиру, б'є скляні речі, зокрема, банки для заготівлі продуктів харчування, шкодить речі дрібного вжитку.

Побутові умови, які створив своїми вчинками ОСОБА_3 стали просто жахливим для неї та малолітніх дітей: через пошкоджену газову піч вона має труднощі з приготування їжі, через періодичне знеструмлення квартири, за відсутності світла діти не мають змоги підготувати домашнє завдання, без ванни вони не мають можливості належним чином дотримуватись особистої гігієни тощо.

Всі ці дії підтверджують, що ОСОБА_3 вчиняє агресивне економічне насильство як по відношенню до неї, так і по відношенню до малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що також супроводжується і психологічним насильством.

ОСОБА_3 незадовго до розлучення, так і після нього постійно вчиняє сварки, принижує її, словесно ображає, застосовуючи нецензурну лайку, весь час їй і погрожує фізичною розправою під час особистої бесіди так і по телефону, примушує її та дітей звільнити квартиру. Своїми діями створює умови та обставини, за яких вона весь час переживає сильні душевні хвилювання, наприклад: погрожує надати в користування свою частину квартиру особам, які мають шкідливі звички та ведуть аморальний спосіб життя, погрожував проживанням у своїй частині квартири своїх родичів, в тому числі рідного брата, який має психічне захворювання. З приводу викладених обставин, з метою захисту, вона зверталася з повідомленнями до Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області, але розгляд її заяв було припинено у зв'язку з відсутністю ознак кримінального та адміністративного правопорушення.

Психологічне насильство ОСОБА_3 змушує її побоюватись за свою безпеку та безпеку дітей, спричиняє емоційну невпевненість, завдають шкоду її психічному здоров'ю та здоров'ю їх спільних дітей. Вона майже постійно перебуває у нервовому напруженні, відчуває почуття страху та тривоги. Після зустрічі з ОСОБА_3 або після телефонної розмови з ним, внаслідок образливої поведінки з його боку, вона відчуває сильне душевне хвилювання, що негативно впливає на її працездатність та спосіб життя взагалі. Від ситуації, яка триває вже довгий час, страждають діти, які також переживають та хвилюються.

Все вищевикладене свідчить про численні порушення з боку ОСОБА_3 своїх обов'язків як батька, та його жорстоке ставлення до малолітніх дітей в сім'ї.

Зі свого боку ОСОБА_3 вважає, що своєчасна сплата аліментів на утримання дітей є достатнім для виконання батьківських обов'язків. Також ОСОБА_3 звертався до ради опіки та піклування при виконавчому комітеті Оріхівської міської ради з проханням встановити часи побачень з дітьми. Відповідне рішення було прийняте 25.10.2017 р. Але ОСОБА_3 своїм правом жодного разу не скористався та не відвідує ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Принагідно повідомляє, що зі свого боку перешкод у спілкуванні з дітьми ОСОБА_3 вона не створювала, тому причина його звернення до органу опіки та піклування їй не відома.

З метою захисту своїх малолітніх дітей від домашнього насильства, вона неодноразово зверталася до ради опіки та піклування при виконавчому комітеті Оріхівської міської ради. За результатами звернень були складені висновки від 15.11.2017 та від 16.01.2018, але порушені заявницею питання по суті вирішені не були. Просила суд:

1.Заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1.

2.Заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань більш ніж 300 м до місця проживання ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - АДРЕСА_1; до місця роботи ОСОБА_4 - КЗ «Оріхівська районна ДМШ ім. М.Сокіл», до місця навчання ОСОБА_5 - КЗ «Оріхівський НВК № 2 ім. академіка В.А. Лазаряна», до місця навчання та виховання ОСОБА_6 -Оріхівський КДНЗ «Червона Шапочка».

3.Заборонити ОСОБА_3 особисто або через третіх осіб розшукувати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому ОСОБА_3, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними.

4.Заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

5.Усунути перешкоди у користування майном, що є об'єктом права спільної часткової власності, а саме зобов'язати ОСОБА_3 утримуватися від дій, що перешкоджають вільний доступ ОСОБА_4 до квартири за адресою: АДРЕСА_1.

6.Обмежувальний припис видати на строк шість місяців.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2018 року заяву задоволено частково.

Видано обмежувальний припис, яким протягом чотирьох місяців, а саме з 22.02.2018 до 22.06.2018 року

- заборонено ОСОБА_3 перебувати у квартирі спільного проживання з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1.

- заборонено ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_4, або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб. В іншій частині вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вказаним рішенням суду грубо порушено його конституційні права на житло та право власності на нерухоме майно. Рішення суду прийнято з грубим порушенням норм матеріального права через недоведеність вчинення ним будь-якого виду насильства в сім'ї, а також упередженим ставленням судді при розгляді даної справи.

Позивачем ОСОБА_4 надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що ОСОБА_3, зловживаючи вільним доступом до спільної власності , а також майном, що в ній знаходиться, використовував власність, завдаючи шкоду мешканцям квартири, що проявилася у формі економічного та психологічного насильства. Своїми протиправними діями ОСОБА_3 зловживав своїм правом спільної сумісної власності та завдавав шкоди іншим особам, які в ній мешкають, вчиняючи домашнє насильство. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення фактично тимчасово обмежив ОСОБА_3 у його правах на майно та зокрема на житло, з метою запобігання та протидії домашньому насильству та жодним чином не позбавив ОСОБА_3 прав, гарантованих ст..ст. 41,47 Конституції України.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості заявлених вимог у відповідній частині, з чим погоджується і колегія суддів, виходячи з наступного.

Встановлено, що 27.08.2005 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, актовий запис № 72, свідоцтво про шлюб НОМЕР_1.

У шлюбі народилися діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, свідоцтво про народження НОМЕР_2 , та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, свідоцтво про народження НОМЕР_3.

Рішенням Оріхівського районного суду від 19.12.2016 р. шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано.

Відповідно до рішення Оріхівського районного суду від 19.12.2016 р ОСОБА_3 зобов'язано сплачувати аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу.

Згідно рішення Оріхівського районного суду від 27.03.2017 р. двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 визнано об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_4 є власницею ? квартири за адресою: АДРЕСА_1, на праві спільної часткової власності.

Ст. 1 Європейської Конвенції встановлює зобов'язання кожної держави, яка ратифіку- вала Конвенцію, поважати права людини шляхом гарантування кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, прав і свобод, визначних у Конвенції.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п.7, 8 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обовязків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

В силу вимог ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов»язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об»єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_4 27.07.2016р, 01.11.2016, 3.11.2016, 27.02.2017, 24.04.2017, 22.01.2018 зверталася до Оріхівського відділення поліції Пологівського відділу поліції головного управління національної поліції в Запорізькій області з заявами, в яких повідомляла, що під час сварок з чоловіком він висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, не пускав її до оселі, вивозив речі з квартири, ті що залишилися ламав.

Відповідно до висновків про результати розгляду повідомлень від ОСОБА_4 працівники Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП України в Запорізькій області розгляд повідомлень припиняли та вважали їх такими, що не містять ознак кримінального чи адміністративного правопорушення.

Встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що 22.01.2018 року ОСОБА_13 звернулася з заявою до поліції, в якій вказала що ОСОБА_3 не впускає її племінницю ОСОБА_4 до квартири. Відповідно до висновку про результати розгляду повідомлення працівник Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП України в Запорізькій області розгляд повідомлення припинив та вважав його таким, що не містять ознак кримінального чи адміністративного правопорушення.

14.02.20018 року ОСОБА_4 знову звернулася до Оріхівського відділення поліції з заявою, в якій вказала про те, що її колишній чоловік вчиняє домашнє насильство в сім'ї. Відповідно до висновку про результати розгляду звернення було встановлено, що звернення ОСОБА_4 не містить ознак кримінального правопорушення, але вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення передбачені ст.173-2 КУпАП, при встановленні місця перебування ОСОБА_3 притягнути до відповідальності за ст.173-2 КУпАП.

06 лютого 2018 року ОСОБА_4 направлене депутатське звернення начальнику Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області Золотоноші О.В. з проханням провести перевірку щодо обєктивності проведення співробітниками Оріхівського відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області перевірки фактів протиправної поведінки гр.ОСОБА_3 по відношенню до гр.ОСОБА_4 та її неповнолітніх дітей.

Згідно висновку ради опіки та піклування при виконкомі Оріхівської міської ради 16 січня 2018 року про порушення прав малолітніх дітей батьком ОСОБА_3, було вирішено:

-Рекомендувати ОСОБА_4 звернутися до КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної допомоги» Запорізької обласної ради з приводу насилля в сімї над малолітніми дітьми

-Виконавчому комітету Оріхівської міської ради направити копію заяви Громадянки ОСОБА_4 до Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області з приводу можливого здійснення насильницьких дій громадянином ОСОБА_3 до своїх малолітніх дітей для відповідного реагування.

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 05.02.2018, комісією в ході обстеження було виявлено , що діти проживають разом зі своєю матір'ю, на момент перевірки в квартирі було чисто, охайно. Помешкання обігрівається масляним радіатором в зв'язку з тим, що газовий котел потребує ремонту. Умови утримання дітей хороші. В ванній кімнаті було чисто, але ванна була відсутня ( були всі ознаки демонтажу ванни).

В акті про відвідування сім'ї від 13.02.2018 року зафіксовано, (свідком події стала сусідка ОСОБА_15) що « сьогодні знову приїжджав колишній чоловік ОСОБА_3, не пускав жінку до квартири, кричав на неї образливі слова, звинувачував у крадіжці, ОСОБА_4 була знервована та плакала. Коли ОСОБА_15 стала на захист , то отримала в свою адресу лавину нецензурних слів. Під час візиту фахіфців було зафіксовано , що ОСОБА_3 знов зробив повний погром у квартирі, розкидав речі, які були складені в шафі. Жінці рекомендовано подати заяву до суду. Проведено психологічну бесіду.»

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає, поряд з іншим, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливістю користуватися ними; психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає, поряд з іншим, словесні образи, приниження, переслідування тощо.

Згідно психологічно-педагогічної характеристики ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, встановлено, що однією зі складових, вирішення конфліктних питань даної родини є створення конструктивної моделі взаємодії дорослих членів сім'ї та відпрацюванні правил комфортного, незагрозливого життя дітей в їхньому домі, серед звичного середовища. Для ОСОБА_5 рекомендовано заняття з психологом.

Відповідно до загального висновку психологічного дослідження від 15.02.20018 року ГО «Александра і С» були встановлені ознаки домашнього насильства у: ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_5:психологічне, фізичне, економічне, сексуальне; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3: психологічне, економічне, фізичне;-ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4: психологічне та економічне.

Наслідки виявлених ознак домашнього насильства у членів родини можуть в подальшому привести до розвитку соціальної дезадаптації; психосоматичних захворювань; зниження самооцінки; проблем спілкування з однолітками; розвитку поведінки жертви, що призводить до погіршення психічного здоров'я, порушення соціальних норм поведінки, дисгармонійних міжособистісних відносин. Визначені під час психологічного дослідження ознаки домашнього насильства у членів родини вимагають професійної допомоги та організації соціально-психологічного супроводу родини.

Відповідно до відповіді КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної допомоги» Запорізької обласної ради від 15 лютого 2018 року - родина ОСОБА_6 зарахована до денного стаціонару Центру, їм було надано соціальні послуги, а також рекомендовано відвідування психолога з метою стабілізації психоемоційного стану та зниження рівня тривоги.

З метою забезпечення захисту прав сім'ї, згідно Інструкції щодо порядку взаємодії управлінь (відділів) у справах сім'ї, молоді та спорту, служб у справах дітей, центрів соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді та відповідних підрозділів органів внутрішніх справ з питань здійснення заходів з попередження насильства в сім'ї, затвердженої спільним наказом Міністерства України у справах сім'ї, молоді та спорту та Міністерства внутрішніх справ України № 3131/386 від «07» вересня 2009 року було складено «Акт отримання усної заяви та повідомлення про вчинення насильства в сім'ї або реальну загрозу його вчинення» та розіслано повідомлення про випадок насильства до суб'єктів взаємодії (Департамент соціального захисту населення ЗОДА, Запорізький обласний центр служб для сім'ї, дітей та молоді, Служба у справах ЗОДА, Оріхівське відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП України в Запорізькій області).

Згідно ст.19 Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 р.- на держави-учасниці покладено зобов'язання вживати всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів із метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації.

Частиною 2 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема відповідно до п. 1 - це заборона перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою, до п.6 - заборона вести листування, телефоні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто через третіх осіб.

Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога заявника про заборону ОСОБА_3 перебувати у будинку за адресою АДРЕСА_1 за місцем проживання заявниці та заборону ОСОБА_3 вести листування та телефоні переговори з ОСОБА_4, підлягають задоволенню.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, «А. проти Сполученого Королівства» (1998), «Контрова проти Словаччини» (2007), «Беваква та С. проти Болгарії» (2008), «Бранко Томасік та інші проти Хорватії» (2009), «Опуз проти Туреччи- ни» (2009), «Є.С. та інші проти Словаччини» (2009), «А. проти Хорватії» (2010), «Хайдуова проти Словаччини» (2010), «Єремія проти Республіки Молдова» (2013), «Мудрік проти Республіки Молдова» (2013) - зафіксовано порушення з боку держави прав людини у випадках, пов'язаних з домашнім насильством у сім'ї.

Відповідно до ст.29 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» - кривдник, який порушив вимоги спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, несе відповідальність відповідно до закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення заяви.

На підставі вищенаведеного,судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 04 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді: