Справа № 206/6792/17
Провадження № 2/206/312/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2018 Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря судового засідання Мороза К.Т.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

ОСОБА_3 виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 28.04.2007 по 04.09.2012 сторони перебували у шлюбі. У 2007 році у сторін народився син ОСОБА_4, який на сьогодні проживає та знаходиться на утриманні позивача. В той же час, відповідач матеріальної допомоги позивачу на утримання дитини не надає. Також, позивач зазначила, що раніше писала розписку про відмову від стягнення аліментів на утримання дитини, однак, остання вважає її нікчемною, оскільки такий документ порушує інтереси дитини. В звязку із чим, позивач просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні позивач позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, а саме в частині стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

05.02.2018 у даній справі відкрито провадження та призначено судове засідання. Під час розгляду справи судом заслухані пояснення сторін, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. 10.04.2018 у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

17.10.2007 народився ОСОБА_5, матір'ю дитини зазначено позивача, а батьком - відповідача, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 24.07.2012 Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.2).

08.02.2013 між сторонами було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, яке було видане 08.02.2013 Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, серії І-КИ № 238846 (а.с.3).

30.11.2011 з ОСОБА_6 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_5, 2007 року нарождення, у розмірі 1/5 (однієї пятої) частини від усіх видів заробітку та інших доходів щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказані обставини підтверджуються рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14.08.2017, яким ОСОБА_1 звільнено від сплати аліментів на користь ОСОБА_2, які підлягали стягненню на підставі рішення суду на утримання малолітнього ОСОБА_5

Рішення мотивоване тим, що потреба у стягненні з позивача аліментів на користь відповідача на утримання їхнього сина відпала, оскільки дитина наразі проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні (а.с.4-5).

Згідно довідки ТОВ "МОНТИКОР" ОСОБА_2, працює на посаді обрубача, посадовий оклад становить 4000. Заробітну плату за шість місяців з жовтня 2017 року по березень 2018 року нараховано у розмірі 22166,67 грн., до сплати - 17844,17 грн. (а.с.41).

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.91 та набула чинності для України 27.09.91, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй від 20.11.59, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У відповідності до ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України „Про охорону дитинства").

На підставі вимог ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно вимог ст. 181 СК України одним з способів виконання батьками обов'язку по утриманню дитини є стягнення аліментів.

Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та на теперішній час мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В той же час, вимога позивача щодо стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку підлягає задоволенню частково, а саме в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з огляду на відсутність об'єктивних та достатніх доказів необхідності сплати аліментів у розмірі більшому ніж мінімальний (тобто доказів здійснення позивачем витрат на дитину більше ніж мінімальний розмір для дитини відповідного віку, що складає 1860 грн. на місяць), а також, у сукупності із довідкою відповідача про стан його доходів.

Що ж до посилань позивача про наявність заяви/листа/розписки про відмову її від стягнення аліментів на спільну з відповідачем дитину, то суд звертає увагу сторони на таке.

Відповідно до положень законодавства дитина - особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно з законом, застосовуваним до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України - ст. ст. 1, 8 ЗУ "Про охорону дитинства".

В силу приписів Сімейного Кодексу України, батькам з якими проживає дитина надано право на стягнення аліментів на утримання дитини до її повноліття, зміну розміру аліментів та інше.

А тому, з огляду на можливість зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я, та в інших випадках, батько чи матір на чиєму утриманні перебуває дитина наділений правом звернення до суду із позовом про стягнення аліментів, як однієї з гарантій матеріального забезпечення неповнолітньої особи у мінімальному розмірі.

Таким чином, відмова від стягнення аліментів може суттєво вплинути на права та обов'язки як дитини так і її батьків, зокрема на неможливість забезпечення мінімальним доходом неповнолітньої особи, яка в силу свого віку не здатна забезпечувати себе самостійно.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та відповідача, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позов задоволенню підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 180-183, 191, 199 СК України, ст.ст. 2, 13, 141, 263, 264, 265, 430 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2,проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, НОМЕР_2 серія АЕ, на користь ОСОБА_1,проживаючої за адресою: м. Дніпро, вул. 20-річчя ПеремогиАДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_3, НОМЕР_4 серія АО, аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитини відповідного віку.

Стягнення здійснювати з 18.12.2017 і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позову відмовити повністю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 13.04.2018.

Головуючий суддя: К.С. Маштак