АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

іменем України

12 квітня 2018 року

м. Харків

справа № 641/7129/14-ц

провадження № 22-ц-/790/349/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.

за участю секретаря Бойко А. О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»

на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 25 грудня 2015 року (суддя Курганникова О.А.)

по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою,-

встановив:

У липні 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з відповідачів солідарно на його користь суму заборгованості в розмірі 2111925,51 грн.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» посилалось на те, що 16.11.2006 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ«ОТП Банк», та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №МL 702/193/2006, згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 35000 доларів США строком до 20.11.2031 року, зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених в Кредитному договорі.В забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_1 перед позивачем за Кредитним договором того ж дня між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № SR- 702/193/2006. 12.11.2010 року ПАТ «ОТП Банк» згідно договору купівлі-продажу кредитного портфелю відступило ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за вказаними договорами. Оскільки ОСОБА_1 не виконує умов кредитного договору виникла заборгованість, яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь .

У жовтні 2014 року ОСОБА_2, в особі свого представника ОСОБА_3 подав зустрічну позовну заяву до ТОВ ОТП Факторинг Україна про визнання договору поруки №SR 702/ 193/2006 від 16.11.2006 року таким, що припинив діяльність, а поруку припиненою.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 зазначив, що відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором № МL 702/193/2006 від 16.11.2006 року станом на 03.07.2014 року, заборгованість по відсоткам виникла 22.04.2009 року, а по пені 03.07.2013 року, проте ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося з позовом 15.07.2014 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, за спливом якого договір поруки вважається припиненим.

Справа розглянута за відсутності сторін.

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 25.12.2015 року в задоволені позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано договір поруки № SR 702/193/2006 від 16.11.2006 року, укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 припиненим.

В апеляційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов банку в повному обсязі, в задоволені позову ОСОБА_2 відмовити. При цьому посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що у звязку з заявленими позовними вимогами до поручителя пред'явленням до нього позову 15.07.2014 року порука припинена шляхом переривання шестимісячного строку позовної давності згідно останнього платежу від 21.01.2014 року.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна», суд першої інстанції виходив із того, що позивачем порушено умови договору, зокрема щодо предявлення вимоги про дострокове погашення заборгованості. Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та визнаючи договір поруки припиненим, керувався тим, що шестимісячний строк предявлення вимоги до поручителя сплив, а тому договір поруки припинив свою дію.

Проте погодитися з такими висновками судова колегія не може.

Встановлено, що16.11.2006 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ«ОТП Банк», та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №МL 702/193/2006, згідно якого з яким ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 35000 доларів США строком до 20.11.2031 року, зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених в Кредитному договорі.

В забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_1 перед позивачем за Кредитним договором того ж дня між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № SR- 702/193/2006, згідно якого ОСОБА_2, як поручитель взяв на себе зобов'язання відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань за кредитним договором, в повному обсязі таких зобовязань.

22.04.2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір №1 до кредитного договору №МL 702/193/2006 від 16.11.2006 року, яким було внесено зміни та доповнення до вищевказаного кредитного договору; графік платежів викладено в новій редакції.

Зокрема, щодо розміру відсоткових ставок за кредитним договором встановдено, що з дати підписання додаткової угоди до 21.04.2009 року ставка по відсоткам становить 16,49% (FIDR+4,99%), з 21.04.2009 року до 21.09.2009 року 7% та з 21.09.2009 року до дати закінчення кредитного договору 17,38% (FIDR+5,88%) (а.с.10).

В матеріалах справи також міститься додатковий договір №1 до договору поруки № SR- 702/193/2006 від 16.11.2006 року, датований 22.04.2009 року щодо внесення змін та доповнен до договору поруки № SR- 702/193/2006 від 16.11.2006 року, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2С.(а.с.12)

Згідно вказаного договору, зокрема в розділі «Визначення термінів» термін «Кредитний договір» викладено в наступній редакції : «Кредитний договір» - Кредитний договір №МL 702/193/2006 від «16» November 2006 р., укладений між кредитором та боржником, з усіма існуючими та майбутніми змінами, доповненнями та додатками.

12.11.2010 року ПАТ «ОТП Банк» згідно договору купівлі-продажу кредитного портфелю відступило ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за вказаними кредитним договором та договором поруки відповідно.

Оскільки ОСОБА_1 умови кредитного договору не виконує, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з вимогами про дострокове погашення заборгованості у розмірі 2111925,51 грн., яка складається із: заборгованості по кредиту та відсоткам у сумі 32614,78 та 5766,20 доларів США, а також пені у сумі 1657748,03 грн.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За правилами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, божник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

ОСОБА_2, заперечуючи проти позову, посилався на те, що додатковий договір №1 до договору поруки № SR- 702/193/2006 від 16.11.2006 року він не підписував, а тому зміна розміру процентної ставки у бік збільшення без його повідомлення є підставою для припинення поруки.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи №7756 встановлено, що підпис від імені ОСОБА_2 у додатковому договорі №1 від 22.04.2009 року до договору поруки № SR- 702/193/2006 від 16.11.2006 року, в графі «Поручитель» над пядаком «Удовиченко Дмитрій Сергійович» виконаний не ОСОБА_2С, а іншою особою (а.с. 155-156).

За таких обставин, доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 був ознайомлений із змінами, внесеними до кредитного договору додатковою угодою №1 від 22.04.2009 року позивачем не надано.

За положеннями частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року по справі № 6-1539цс17.

З огляду на викладене, вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 є безпідставними, оскільки порука за договором поруки № SR- 702/193/2006 у відповідності до ч.1 ст.559 ЦК України припинилась 22.04.2009 року.

Що стосується вимоги ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим, слід зазначити, що способом судового захисту є не вимога про припинення договору поруки, а вимога про визнання поруки припиненою, оскільки порука припиняється не з моменту ухвалення судом рішення про це, а з моменту настання підстав, з якими законом повязане припинення поруки. Право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК (постанова Верховного Суду України від 21 травня 2012 р. у справі № 6-69цс11).

Таким чином, зустрічні позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають. Підстав для задоволення вимог про визнання договору припиненим у суду першої інстанції не було.

Відповідач ОСОБА_1 просила застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення пені позовна давність встановлюється в один рік

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Зважаючи на те, що із позовною заявою ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду 15.07.2014 року, його права щодо повернення суми заборгованості за кредитним договором підлягають захисту за три роки, тобто з 15.07.2011 року, а щодо сплати пені за рік, що передує року звернення до суду.

Висновки суду про те, що вимога про дострокове погашення кредиту ОСОБА_1 не направлялась, а предявлення позову про дострокове стягнення заборгованості фактично є вимогою про розірвання кредитного договору, не ґрунтується на законі.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи, що сума пені значно перевищує суму заборгованості, судова колегія вважає за можливе зменшити її до розміру основного боргу.

Беручи до уваги, що за період з 21.07.2011 року по 16.11.2031 року сума заборгованості за кредитом згідно розрахунку ТОВ «ОТП Факторинг Україна» склала 32613,10 доларів США, що еквівалентно 385923,92 грн., починаючи з 12.11.2010 року відсотки за кредитом не нараховувались, судова колегія вважає за необхідне позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитом 385923,92 грн. та пеню в такому ж розмірі.

З огляду на вище зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, відтак з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Питання про розподіл судових витрат судова колегія вирішує у відповідності до ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 25 грудня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (ідентифікаційний код 36789421, р/р 3333 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528) :

заборгованість за кредитним договором №МL 702/193/2006 від 16.11.2006 року у розмірі 771847,84 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом 385923,92 грн., та пені за прострочення виконання зобовязань за кредитним договором у розмірі 385923,92 грн.

В задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Визнати поруку ОСОБА_2 за договором поруки № SR 702/193/2006 від 16.11.2006 року припиненою.

В задоволенні решти зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (ідентифікаційний код 36789421, р/р 3333 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528) судовий збір за подання позовної заяви у сумі 3654 грн. та за подання апеляційної скарги у сумі 4019,40 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 квітня 2018 року.

Головуючий суддя Сащенко І.С.

Судді Коваленко І.П.

ОСОБА_5