АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 177/869/17 22-ц/774/444/К/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 квітня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 177/869/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Кислиця І.В.

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняапеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2017 року, яке ухвалене суддею Суботіною С.А. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 05 вересня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначило, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір № б/н від 09.11.2012 року, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Внаслідок неналежного виконання позичальником зобов'язань, станом на 28.02.2017 року, утворилась заборгованість в сумі 25280,05 грн., з яких: 293,54 грн. - заборгованість за кредитом; 19069,25 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4237,26 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1180,00 грн. - штраф (процентна складова).

Вказану суму заборгованості, а також судовий збір в розмірі 1600,00 грн., позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь.

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору № б/н від 09.11.2012 року недійсним, посилаючись на те, що в момент його укладення вона була неповнолітньою та не мала достатнього обсягу дієздатності для його укладення, тоді як згоди на його укладення її батьки не надавали.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2017 року у задоволенні первісного позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним задоволено. Визнано недійсним кредитний договір б/н від 09.11.2012 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 640,00 грн.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, а також недоведеність обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким первісний позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що до досягнення повноліття відповідач уклав із банком договір банківського рахунку, який не виходить за межі дрібного побутового та не потребує згоди батьків. Крім того, користуватися кредитними коштами відповідач почала після досягнення повноліття. Враховуючи зазначене, вважає, що суд дійшов помилкового висновку про недійсність укладеного договору та відмову в задоволенні первісного позову про стягнення заборгованості.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» Бродька А.І., який підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні, відповідача ОСОБА_1 та її представника адвоката ОСОБА_4, які, кожен окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили її залишити без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09 листопада 2012 року між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_1, на підставі поданої нею анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, укладено кредитний договір б/н, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 6).

Відповідач погодилася з тим, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомлена і погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку (а.с. 6,7).

Також судом встановлено, що внаслідок невиконання умов кредитного договору, станом на 28.02.2017 року, утворилась заборгованість в загальному розмірі 25280,05 грн., яка складається з: 293,54 грн. - заборгованість за кредитом; 19069,25 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4237,26 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1180,00 грн. - штраф (процентна складова).

Проте, враховуючи той факт, що на момент укладення договору ОСОБА_1 виповнилося 17 років, а відтак кредитний договір було укладено з неповнолітньою фізичною особою в стані неповної цивільної дієздатності, без згоди її батьків, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання його недійсним та відсутність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, відмовивши в задоволенні первісних вимог ПАТ «ПриватБанк» та задовольнивши зустрічний позов ОСОБА_1

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 30 ЦК України обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч.1 ст. 31 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право: 1) самостійно вчиняти дрібні побутові правочини. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість; 2) здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом.

Відповідно до вимог ч.ч. 1,2,4 ст. 32 ЦК України окрім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: 1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім'я (грошовими коштами на рахунку). Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. Згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідно до закону.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1, на момент укладання кредитного договору мала повних 17 років, тобто була неповнолітньою особою.

Відповідно до ч.1 ст. 221 ЦК України правочин, який вчинено малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, може бути згодом схвалений її батьками (усиновлювачами) або одним з них, з ким вона проживає, або опікуном. Правочин вважається схваленим, якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні.

Частинами 1,2 ст. 222 ЦК України визначено, що правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу. Правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про схвалення батьками неповнолітньої ОСОБА_1 її дій по отриманню та користуванню кредитною карткою. Більш того, матеріали справи не містять даних навіть про повідомлення останніх про укладення такого правочину.

Зазначеним обставинам суд першої інстанції дав належну правову оцінку, вірно застосував норми матеріального права, визначився з характером спірних правовідносин, та дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання кредитного договору недійсним та відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором. У зв'язку з чим, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги позивача такими, що не заслуговують на увагу.

Разом з тим, судом першої інстанції не було враховано норми ч. 1 ст. 216 ЦК України, яка передбачає, що у разі встановлення недійсності правочину кожна із сторін зобов'язується повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 листопада 2012 року між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 на підставі поданої нею анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг укладено кредитний договір б/н, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку та ОСОБА_1 у судовому засіданні не заперечувала факт отримання цих коштів.

Зважаючи на те, що кредитний договір б/н від 09 листопада 2012 року визнано судом недійсним, колегія суддів вважає за необхідне застосувати до правовідносин сторін норми ч. 1 ст. 216 ЦК України, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні, з доповненням резолютивної частини абзацом наступного змісті: «Стягнути із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 300 (триста) гривень 00 (нуль) копійок».

Відповідно до ч.2, ч.13 ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк», пропорційно задоволених вимог, судовий збір в розмірі 1 600 грн. (а.с. 1, 83).

Керуючись ст.ст. 367, 374, п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2017 року змінити.

Доповнити резолютивну частину абзацом наступного змісту:

«Стягнути із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 300 (триста) гривень 00 (нуль) копійок».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді: