Постанова

Іменем України

28 березня 2018 року

м. Київ

справа № 276/1459/15-ц

провадження № 61-8991св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В.І. (суддя-доповідач), Антоненко Н.О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, Моторне (транспортне) страхове бюро України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 11 лютого 2016 року у складі головуючого судді Сульженка Л. П. та рішення апеляційного суду Житомирської області від 10 жовтня 2016 року у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Шевчук А. М., суддів: Трояновської Г. С., Талько О. Б.,

встановив:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 та Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 18 липня 2015 року ОСОБА_5, керуючи автомобілем марки «ЗАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1, на автодорозі сполученням смт. Володарсько-Волинський - с. Теренці, проявила неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вибрала безпечної дистанції та допустила зіткнення з автомобілем ВАЗ-2109, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Внаслідок зіткнення автомобіль під керуванням позивача отримав значні механічні пошкодження і йому заподіяно збитки на суму 17 378,27 грн.

З огляду на викладене та з урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_4 просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_5 та Моторного (транспортного) страхового бюро України 17 378,27 грн, заподіяної матеріальної шкоди та покласти на відповідача ОСОБА_5 витрати, понесені за проведення експертного товарознавчого дослідження у сумі 750 грн.

Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 11 лютого 2016 року позов до ОСОБА_5 залишено без задоволення за безпідставністю. Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь позивача матеріальну шкоду в сумі 17 378,27 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 10 жовтня 2016 року рішення районного суду в частині задоволення позову до Моторного (транспортного) страхового бюро України змінено.

Зменшено суму матеріальної шкоди, яка підлягає до стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_4, з 17 378,27 грн до 14 219,12 грн. У решті рішення залишено без змін.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_4 2 000 грн витрат, пов'язаних із проведенням судової експертизи.

У жовтні 2016 року Моторне (транспортне) страхове бюро України подало до суду касаційної інстанції касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що стягнення коштів на користь ОСОБА_4 є передчасним, оскільки позивачем не було виконано всіх обов'язків покладених на нього Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У січні 2017 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 подали до суду заперечення на касаційну скаргу, у якому зазначали, що рішення судів попередніх інстанцій є законними та обґрунтованими.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження у вказаній вище справі та витребувано її із суду першої інстанції.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа № 276/1459/15-ц передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу

Колегія суддів відхиляє аргументи касаційної скарги з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 виконала зобов'язання покладені на неї вимогами статтею 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що підтверджується листом моторного (транспортного) страхового бюро України від 10 серпня 2015 року № 3/1-05/22262.

Змінюючи рішення районного суду апеляційний суд виходив з того, що розмір матеріального збитку, визначений в експертному висновку (показники вартості ремонтно-відновлювальних робіт та вартості необхідних для ремонту матеріалів) включає податок на додатну вартість, а тому суму розміру матеріального збитку належить зменшити.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції та суду першої інстанції у його незміненій частині.

Відповідно до пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» інваліди 1-ої групи, які особисто керують належним їм транспортним засобом, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду 1-ої групи, у його присутності, звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Згідно із підпунктом 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Суд установив, що 18 липня 2015 року на автодорозі смт. Володарськ-Волинський - с. Теренці, ОСОБА_5, особисто керуючи належним їй автомобілем ЗАЗ,реєстраційний номер НОМЕР_1, не врахувала дорожньої обстановки, не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималася безпечної дистанції та допустила зіткнення з автомобілем марки ВАЗ 2109, реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_4, який експлуатував транспортний засіб на законних підставах та рухався попереду в своїй смузі руху, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Згідно із постановою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 23 вересня 2015 року ОСОБА_5 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і на неї накладено адміністративне стягнення.

ОСОБА_5 є особою з інвалідністю першої групи та виконала обов'язок, передбачений статтею 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», щодо письмового надання МТСБУ повідомлення про ДТП встановленого зразка.

Висновком судової автотоварознавчої експертизи від 13 червня 2016 року № 63 визначено розмір матеріального збитку, заподіяного позивачу у розмірі 17 515,52 грн.

Оскільки факт ДТП, причини та обставини пригоди встановлено постановою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 23 вересня 2015 року та ОСОБА_5 було письмово повідомлено МТСБУ про зазначену пригоду, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про стягнення з останнього на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі визначеному висновком судової автотоварознавчої експертизи.

Аргументи касаційної скарги є аналогічними викладеним МТСБУ у апеляційній скарзі та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 11 лютого 2016 року в його незміненій частині та рішення апеляційного суду Житомирської області від 10 жовтня 2016 року залишити без змін.

Відповідно до частини третьої стаття 401 ЦПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

постановив:

Касаційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення.

Рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 11 лютого 2016 року в його незміненій частині та рішення апеляційного суду Житомирської області від 10 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В.І. Крат