АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/318/18 Доповідач - Ходоровський М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - Ходоровського М.В.

суддів - Щавурська Н. Б., Загорський О. О.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/10091/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2017 року (головуючий суддя Мороз В.О.) у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні квартирою та відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні квартирою та відшкодування 27000 грн. матеріальної та 25000 грн моральної шкоди, заподіяної затопленням квартири.

Позовна заява мотивована тим, що є власником квартири АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_3, що проживає поверхом вище у квартирі АДРЕСА_2 та є її власником, на протязі більше одного року систематично затоплює її квартиру, чим спричинила матеріальну та моральну шкоду.

25 вересня 2017 року ОСОБА_2 подала суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та транспортний засіб «Volkswagen Tiguan», 2015 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, що належать на праві приватної власності ОСОБА_1

В обгрунтування заяви про забезпечення позову позивачка зазначила, що Їй стало відомо про мету відповідача переоформити належну їй квартиру та автомобіль на ОСОБА_4, яка спільно з нею проживає та користується цим майном. Вказані обставини можуть ускладнити виконання рішення суду, або зробити його неможливим.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2017 року заяву про забезпечення позову задоволено частково.

З метою забезпечення позову по справі 686/10091/17, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1, і.н. НОМЕР_2, в межах суми позову 27000 грн.

В іншій частині відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду посилаючись на те, що вжитий судом захід забезпечення позову у вигляді арешту квартири є неспівмірний із ціною позову 27000 грн. Вона працює лікарем Хмельницького міського перинатального центру, є інвалідом другої групи, а від так має стабільний дохід у вигляді заробітної плати та пенсії. Окрім цього є власником рухомого майна, а тому висновок суду про її неспроможність виконати судове рішення, у випадку задоволення позову, є помилковий.

У судове засідання сторони не з'явилися, згідно поданих заяв просили справу розглянути у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що у провадженні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні квартирою та відшкодування 27000 грн. матеріальної шкоди та 25000 грн. моральної шкоди заподіяної затопленням квартири, тобто між сторонами існує й спір майнового характеру.

Згідно заяви про забезпечення позову позивач просила накласти арешт як на належні відповідачці на праві власності квартиру так і на транспортний засіб. Причиною забезпечення позову є намір відповідачки уникнути матеріальної відповідальності у випадку задоволення позову.

Встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 є власником квартира АДРЕСА_1 та власником автомобіля «Volkswagen Tiguan», 2015 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_3.

Частково задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну відповідачці квартиру суд першої інстанції виходив з того, що цей вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

З таким висновком суду колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Згідно частини першої, другої, п"ятої статтті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з"ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Згідно зі статтею 151 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду заяви у суді першої інстанції) забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Відповідно до частини першої статті 152 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду заяви у суді першої інстанції) позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Власнику майна належать право володіння, користування та розпорядженням своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК України).

У пунктах 3,4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз'яснено, що позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України"Про практику розгляду судами цивільних справ в апеляційному порядку" невідповідність висновків суду обставинам справи вважається у тому разі, якщо останні встановлені судом повно та правильно, проте висновки з установлених обставин зроблено неправильно.

В порушення зазначених норм права та роз"яснень Пленуму Верховного Суду України суд першої інстанції правильно з"ясувавши факт наявності у відповідачки на праві власності нерухомого та рухомого майна зробив неправильний висновок, що накладення арешту на квартиру, при наявності у відповідача рухомого майна, є співмірним з обсягом позовних вимог. При цьому судом прийнято до ували лише інтереси позивача, залишено поза увагою інтереси відповідача, права якого можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на квартиру.

За вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції слід скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Окрім цього колегія суддів зауважує, що згідно частини 3,4 статті 153 ЦПК України, суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з'ясування питань, пов'язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Керуючись ст.ст. 35 ч.1, 259 ч.1,2,8, 374 ч.1 п.6, 379, 381 ч.1,3, 382-384, 389 ч.1 п.1, 390 ч.1 ЦПК України,-колегія суддів суду апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2017 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції - Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області.

Судові витрати, понесені у зв"язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції покласти на сторони в межах сум, понесених ними.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 квітня 2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області М.В. Ходоровський