Провадження № 2/313/2/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2018 р. смт. Веселе

Веселівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді Нагорного А.О., при секретарі судового засідання Кравцовій О.В., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача адвоката ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання шлюбу недійсним,

ВCТАНОВИВ:

Позивачка звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 у якому просить визнати недійсним шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що був зареєстрований 29.01.2014 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Соломянського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 106.

В обґрунтування своїх вимог позивачка вказує, що її рідний брат ОСОБА_5 з відповідачкою 29.01.2014 р. уклали шлюб, який був зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Соломянського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 106.

10.06.2015 р. її брат помер.

Після смерті брата залишилось спадкове майно: 1/8частина власності жилого будинку № 6 по вул. Федьковича в м. Києві.

Позивачка у позові зазначає, що вона та її брат були співвласниками, так як їй належало 1/8 частина власності жилого будинку № 6 по вул. Федьковича, в м. Києві і по 2/8 частини земельної ділянки кожному, на підставі свідоцтва на спадщину по закону від 12.02.2004 р. після смерті матері ОСОБА_6

Позивачка зазначає у позові, що вона є спадкоємцем після смерті брата, тому звернулася до державної нотаріальної контори № 2 м. Києва з заявою про прийняття спадщини.

У нотаріальні конторі їй повідомили, що відповідачка ОСОБА_4 також подала заяву про прийняття спадщини.

ОСОБА_1 у позові зазначає, що її право порушено, у звязку з реєстрацією цього шлюбу.

Позивачка вважає, що відповідачка зареєструвала шлюб в 2014 році без наміру створити сімю та набуття прав і обовязків подружжя. При укладанні шлюбу вона насправді переслідувала мету отримати у власність 1/8 частину жилого будинку № 6 по вул. Федьковича, в м. Києві.

Коротка тривалість шлюбу склала всього біля року.

ОСОБА_1 у позові стверджує, що відповідачка не виконувала сімейних обовязків, не вела домашнього господарства, не надавала підтримки і не здійснювала догляду за хворим братом, який потребував стороннього догляду. Брат страждав гіпертонічною хворобою, перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Київської міської клінічної лікарні № 4 з діагнозом повторно ішемічний інсульт в басейні правої СМА на фоні дисцикуляторної а/с гіпертонічної енцефалопатії 111 ст. у вигляді легкого лівобічного центрального геміпарезу, статико-динамічних порушень, порушень функцій ходи, інтелектуально-мнестичного зниження, антено-невротичного синдрому.

Позивачка зазначає, що ОСОБА_4 погіршила стан здоровя брата, оскільки купувала для нього спиртні напої. При погіршенні здоровя брата, перешкоджала в наданні йому медичної допомоги, не давала лікарям швидкої допомоги доступу до хворого брата, забрала його додому із лікарні в тяжкому стані здоровя із реанімації, написавши розписку. Про те, що ОСОБА_4 мала мету отримати у власність частину жилого будинку, доводять дії відповідачки, оформлення заповіту на її користь 31.07.2014 р., яке відбулось за межами місця проживання ОСОБА_5 в Калитянській селищній раді Броварського району Київської області приватним нотаріусом ОСОБА_7 і другий заповіт 17.11.2014 р., оформлений приватним нотаріусом ОСОБА_7 в м. Києві, проспект Повітрофлотський, 34, прим. 1, кім. 2. Заповіти оформлені братом в період після ішемічного інсульту, який він переніс в березні 2014 року і він не розумів значення своїх дій і не міг ними керувати. Підтвердження того, що відповідачка не мала наміру створити сімю, позивачка посилається на покази свідків та письмові докази.

Позивачка у позові стверджує, що вона оформляла поховання і поминальний обід брата, що підтверджується письмовим договором від 12.06.2015 р. та чеками. 20.07.2015 р. вона звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті брата. Неодноразово зверталася до Соломянського РУ ГУ МВС України в м. Києві з письмовими заявами про те, що відповідачка на здійснює догляд за хворим братом і перешкоджає їй допомагати йому і здійснювати догляд за братом, змінила замки в дверях будинку і доступу до брата у неї немає. Однак, позитивних результатів це не дало.

ОСОБА_1 вважає, що шлюб зареєстрований 29.01.2014 р. з відповідачкою ОСОБА_4 без наміру створити сімю, слід визнати недійсним, внаслідок його фіктивності.

Присутні у судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали.

Присутні у судовому засіданні відповідачка та її представник у задоволенні позову просили відмовити.

Відповідачка пояснила, що із ОСОБА_5 вони проживали з серпня 2013 року, як одна сімя, почали вести спільне господарство, підтримувати шлюбні відносини, мали спільний бюджет. Через місяць ОСОБА_5 запропонував їй стати його дружиною. На момент створення сімї ОСОБА_5, був фізично здоровою людиною, який не потребував стороннього догляду та не перебував на медичному обліку за місцем проживання.

Офіційно шлюб уклали 29.01.2014 р.

Про заповіт від 17.11.2014 р. дізналася вже після смерті чоловіка. Відповідачка пояснила, що зі слів чоловіка знала, що його сестра примушувала оформити дарчу на її користь. Посилання у позові ОСОБА_1 на те, що заповіт за її ініціативою посвідчений нотаріусом двічі є неправдивими відомостями.

ОСОБА_4 надала свідчення про те, що в день смерті її чоловіка, позивачка цинічно, зневажаючи пам'ять померлого, в його частині будинку побила її, ображала нецензурно та відібрала медичні документи щодо лікування ОСОБА_5 Після смерті чоловіка конфлікт з позивачкою усугубився, внаслідок якого вона відмовилася обговорювати питання похоронів та організації поминального обіду, а тому поминальний обід вона робила окремо в кафе за адресою м. Київ, вул. Донецька, 13 А. Твердження позивачки щодо її безпосередньої участі у похованні чоловіка спростовуються доказами, які вона надала суду.

10.06.2015 р. позивачка жорстоко побила її разом зі своєю донькою ОСОБА_8 та її чоловіком ОСОБА_9. Після отримання тілесних ушкоджень та створення перешкод у користуванні квартирою чоловіка, вона вимушена була орендувати житло з метою збереження свого життя та психологічного стану здоровя.

Вислухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які посилається позивачка як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 81 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

29.01.2014 р. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом серії 1-БК № 244616 виданий Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Соломянського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 106 (а.с. 88).

10.06.2015 р. ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-БК № 337970 ( а.с.7).

Відповідно до ст. 42 СК України, право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв'язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена. Якщо, особа яка вважає, що її права порушені укладенням шлюбу, звернеться до суду, вона має довести як право такого звернення, так і в чому саме полягає порушення її прав.

Суд встановив, що позивачка є рідною сестрою ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвами про народження серії ЯД № 855177 від 11.04.1952 р. та серії ЯЛ № 950716 від 17.01.1954 р., так як їхніми батьками є ОСОБА_10 та ОСОБА_6 (а.с.22).

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з ч. 2 ст. 28 СК України, заява про реєстрацію шлюбу подається чоловіком та жінкою особисто. Так само лише при особистій присутності чоловіка і жінки відбувається реєстрація шлюбу (ст. 34 СК України).

За змістом ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також за рішенням суду у разі його фіктивності.

Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» за рішенням суду шлюб обов'язково визнається недійсним, якщо він буде зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст.40 СК). Вирішуючи справу, судам слід брати до уваги те, наскільки цим шлюбом порушено права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Під час судового розгляду справи зі сторони позивача допитані свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_8

Допитана свідок ОСОБА_11 надала свідчення про те, що вона працювала разом з ОСОБА_5 Померлого відвідувала у кінці 2013 року та влітку 2014 року, але до будинку не потрапила. Була на похоронах. Влітку 2014 року приходила разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_8 Влітку 2014 року під час відвідування ОСОБА_5 був повністю паралізований.

Допитана свідок ОСОБА_12 надала свідчення про те, що вона зі ОСОБА_5 разом працювала. Про те, що ОСОБА_5 уклав шлюб дізналася зі слів позивачки приблизно у січні-лютому 2014 року. Влітку 2014 року приходила провідати ОСОБА_5 з ОСОБА_11 та ОСОБА_8 Під час відвідування влітку 2014 року ОСОБА_5 був повністю паралізований. ОСОБА_8 пробралася до будинку через вікно. ОСОБА_5 перебував у критичному стані, не міг поворухнутися, лежав на полу у занедбаному стані.

Допитана свідок ОСОБА_8 надала свідчення про те, що вона є рідною племінницею померлого та рідною донькою позивачки у справі. З дядьком у неї були гарні відносини. Влітку 2014 року вона разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 відвідувала дядька, до будинку потрапила через вікно де побачила дядька лежачого на підлозі паралізованим та у занедбаному стані. Вважає шлюб фіктивним. Тілесні ушкодження ні вона, ні її чоловік ОСОБА_9 22.04.2014 року не завдавали, так як дядько на цей час був паралізований.

До пояснень свідків суд підходить критично, так як вони у повній мірі не відповідають фактичним обставинам справи та наявним в матеріалах справи письмовим доказам з наступних підстав.

Згідно з витягу історії хвороби № 3923 за період з 24.03.2014 р. по 04.04.2014 р. та витягу історії хвороби № 5927 за період з 22.04.2015 р. по 06.05.2015 р. ОСОБА_5 було паралізовано та госпіталізовано до лікарні у квітні 2015 року, а не у 2014 році, як це вказують свідки (а.с. 150, 151).

Крім того, в матеріалах справи містяться матеріали кримінального провадження № 0006605 від 03.08.2014 р. з яких вбачається, що ОСОБА_5 самостійно звернувся до правоохоронних органів із заявою про нанесення йому тілесних ушкоджень племінницею та її чоловіком. Тобто, влітку 2014 року ОСОБА_5, виходячи з цих матеріалів кримінального провадження, не міг бути паралізованим.

Крім того, вищевказане підтверджується матеріалами проведеної експертизи, з якої вбачається, що у листопаді 2014 року, ОСОБА_5, при складанні заповіту, в повній мірі усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними, що також спростовує покази свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_8, які запевнили суд, що ОСОБА_5 було паралізовано саме навесні-влітку 2014 року, а саме відразу після одруження.

Під час судового розгляду справи зі сторони позивача допитані свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15

Допитана свідок ОСОБА_13 надала свідчення про те, що вона є подружкою доньки ОСОБА_15 Декілька разів приїздила до подружки та залишалася ночувати. Бачила як позивачка разом з донькою влаштовували сварки з відповідачкою, вривалися до квартири, зривали штори.

Допитана свідок ОСОБА_14 надала свідчення про те, що є тіткою відповідачки. Приїздила декілька разів до відповідачки у гості у 2013 році до укладення шлюбу. Познайомилася зі ОСОБА_5, повідомила, що відповідачка та ОСОБА_5 проживали разом як сімя, у квартирі прибрано. Після шлюбу у гостях не була.

Допитана свідок ОСОБА_15 надала свідчення про те, що вона є донькою відповідачки. Проживали разом зі ОСОБА_5 з грудня 2013 року по червень 2015 року. Постійно виникали конфліктні ситуації з позивачем та її донькою. ОСОБА_5 не хотів спілкуватися з позивачкою та її донькою, у розмові зазначав, що позивачка постійно перешкоджала йому у створенні сімї.

У суда немає підстав ставити під сумнів покази свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15

Як вбачається з матеріалів справи, з вимогою про визнання шлюбу недійсним позивачка звернулася після смерті брата 31.08.2015 р. За життя сам ОСОБА_5 з відповідними позовними вимогами не звертався, жодного разу не ставив питання щодо розірвання шлюбу. Про укладання шлюбу між відповідачкою та братом 29.01.2014 р. позивачці було відомо до смерті брата, про що вона підтвердила у судовому засіданні.

Посилання позивачки на те, що ОСОБА_4 не мала наміру створити сімю, а мала мету отримати у власність частину жилого будинку, з посиланням на заповіт від 17.11.2014 р. є безпідставним, так як під час судового розгляду справи досліджений висновок посмертної судово-психіатричної експертизи, призначеної ухвалою суду 17.10.2016 р. у цивільній справі № 2-458/16 провадження № 760/16014/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання заповіту недійсним та визнання права на спадщину за законом та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, наданий сторонами.

З висновку посмертної судово-психіатричної експертизи вбачається, що ОСОБА_5 за своїм психічним станом при складанні заповіту 17.11.2014 р. усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними.

Також суд вважає безпідставним посилання позивачки на заповіт від 31.07.2014 р., яке відбулось за межами місця проживання ОСОБА_5 в Калитянській селищній раді Броварського району Київської області приватним нотаріусом ОСОБА_7М, так як при вивченні спадкової справи № 499/2015 після померлого 10.06.2015 р. ОСОБА_5 встановлено, що у спадковій справі заповіту від 31.07.2014 р. немає. Є тільки заповіт від 17.11.2014 р.

Позивачкою не доведено, що при укладенні шлюбу зазначені особи не мали наміру створити сім'ю, а подальший спосіб їх життя не свідчить про відсутність намірів мати сім'ю.

На підставі ст. 40-42 СК України, керуючись ст.ст. 1-13, 81, 89, 141, 263-265, 268 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що був зареєстрований 29.01.2014 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Соломянського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 106 недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_16