УХВАЛ А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про самовідвід

20 квітня 2018 року суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Рибалко Н.І., ознайомившись із матеріалами заяви ОСОБА_1 про встановлення факту недійсності реєстрації права власності на нерухомість, -

ВСТАНОВИВ:

04.12.2017 року до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення факту недійсності реєстрації права власності на нерухомість.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2017 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 10.04.2018 року ухвалу судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2017 року у цій справі скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.04.2018 року дану справу передано на розгляд судді Рибалко Н.І.

Ознайомившись з заявою, встановлено наявність підстав для заявлення самовідводу, на підставі слідуючого.

Так, за змістом заяви ОСОБА_1 просить у порядку окремого провадження встановити факт недійсності реєстрації його права власності на квартиру № 45 по б-ру Центральному,14 в м.Запоріжжя.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.11.2017. р по справі № 335/13670/2017, у відкритті провадження за такою ж аналогічною заявою було відмовлено.

Дана ухвала судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.11.2017 р. набрала законної сили на підставі постанови Апеляційного суду Запорізької області від 06.03.2018 року.

Відповідно до пункту 4 частини 20 статті ЦПК України суддя не може брати участь в розгляді справи і підлягає відводу, якщо є обставини, які викликають сумніви в обєктивності та неупередженості судді.

Статтями 126, 129 Конституції України гарантується, що судді, при здійсненні правосуддя є незалежні і підкоряються тільки закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється.

У своїй судовій практиці Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні, неодноразово звертав увагу на дотримання правил неупередженості (безсторонності) судами, як складової права на справедливий судовий розгляд, визначеного ст. 6 Європейської конвенції з прав людини.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

У п.2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді» (схвалені резолюцією 2006/23 Економічної та ОСОБА_2 ООН від 27 липня 2006 року) зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об'єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб'єктивний та об'єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб'єктивного та об'єктивного критеріїв. Щодо суб'єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з'являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з'являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об'єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»). Зазначену позицію Європейського суду підтримав і Верховний Суд України у справі №5-15п12 (ухвала Верховного Суду України від 01.03.2012 року, у справі №5-15п12).

Однією з процесуальних форм забезпечення об'єктивності та неупередженості судового розгляду є гарантоване законом право відводу (самовідводу) у визначених законом випадках.

Враховуючи, що мною попередньо по справі № 335/13670/2017, висловлено думку, що вимоги заявника не відносяться до вимог, які повинні розглядатися у порядку окремого провадження у цивільному судочинстві, оскільки чинним законодавством передбачений інший порядок їх встановлення, у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 відмовлено, і з цією позицією погодився Апеляційний суд Запорізької області, визнавши ухвалу судді від 09.11.2017 року такою, яку постановлено з додержанням вимог закону, з метою дотримання балансу інтересів між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів сторін і цілями, для досягнення яких буде спрямоване рішення по справі, а також для унеможливлення обставин які б викликали сумнів в об'єктивності та неупередженості судді під час розгляду даної справи, заявляю про самовідвід судді Рибалко Н.І. у справі № 335/14975/17.

Керуючись ст. ст.36, 39 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Заявити самовідвід судді Рибалко Н.І. у цивільній справі № 335/14975/17 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту недійсності реєстрації права власності на нерухомість.

Справу передати до канцелярії Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя для визначення іншого судді в порядку ч.1 ст.33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Н.І.Рибалко