Справа № 203/1299/16-ц
Провадження № 2/0203/60/2018
29.03.2018 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Єдаменка С.В.,
при секретарі Пилипенко А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 ОСОБА_2-огли, ОСОБА_3 Сахіб огли, ОСОБА_3 ОСОБА_4, ОСОБА_3 ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_5, ОСОБА_3 ОСОБА_6 в особі законного представника ОСОБА_5 ОСОБА_6, ОСОБА_7 ОСОБА_1 кизи, ОСОБА_8 ОСОБА_1 огли в особі законного представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 огли, ОСОБА_5, ОСОБА_9, Мустафаєв ОСОБА_2, ОСОБА_10, третя особа без самостійних вимог Управління служба у справах дітей Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення
Представники позивача в ході розгляду справи просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав зазначених у позовні заяві. Від позивача надійшло клопотання в якому позивач просить розглянути справу в цілому без присутності представника позивача, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, у разі неявки відповідачів ухвалити заочне рішення по справі. (т.2 а.с.44)
Відповідачі у судові засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом направлення на їх адресу судових повісток, про причини неявки суд не повідомили. За цих обставин суд вважає за можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 11 ЦПК України.
Третя особа в судові засідання не зявились, про місце, час та дату розгляду справи була повідомлена належним чином. Від третьої особи на адресу суду надійшло клопотання в якому вона просить суд розглянути справи без участі їх представника, та прийняти рішення в інтересах дітей. (т.2 а.с.62)
Дослідивши матеріали даної цивільної справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.
24 березня 2008 року ОСОБА_1 ОСОБА_2-огли звернувся до банку із заявою-анкетою позичальника на отримання кредиту, в якій просив надати йому кредит на ремонт квартири в розмірі 350 000,00 грн. (т.1 а.с.18)
31 березня 2008 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_1 ОСОБА_2-огли було укладено кредитний договір № 235Ж/2І08 (надалі кредитний договір). (т.1 а.с. а.с. 6 7)
За умовами кредитного договору банк зобовязався надати позичальнику кредит в сумі 350 000 грн. на ремонт квартири, в свою чергу позичальник зобовязався використати кредит за його цільовим призначенням і погасити заборгованість по кредиту та процентах перед банком відповідно до розробленого графіку погашення (Додаток № 1 до договору) на відповідний позичковий рахунок, а саме погасити в строк не пізніше 30 березня 2018 року. (т. 1 а.с. 6) Згідно Додатку № 1 до кредитного договору між банком та ОСОБА_1 ОСОБА_2-огли був узгоджений графік погашення кредиту, відповідно до якого позичальник (ОСОБА_1 ОСОБА_2-огли) зобовязався погашати кредитну заборгованість у терміни, передбачені вказаним графіком, а саме не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. (т. 1 а.с. а.с. 8 9)
31 березня 2008 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_1 ОСОБА_2-огли було укладено іпотечний договір № 58Ж/ЗІ08 (надалі іпотечний договір). (т. 1 а.с. а.с. 10 12)
Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Згідно ст. 536 ЦК України, передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами, а розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
З матеріалів справи вбачається, що банком було виконано умови кредитного договору, перераховано кредитні кошти.
З наявного в матеріалах справи розрахунку яким позивач обґрунтовує свої вимоги вбачається, що у відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2-огли за кредитним договором наявна заборгованість яка станом на 01 листопада 2015 року складає 660 698,94 грн., яка складається з 326 644,60 грн. основна сума заборгованості за кредитом, 334 054,34 грн. сума заборгованості по відсотками. (т.1 а.с. 26)
Вирішуючи питання щодо наявності у позивача прав вимоги за вказаними договорами суд виходить з наступного.
17 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» було укладено договір відступлення прав вимоги, за умовами якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» передало ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги за кредитними договорами. (а.с. 40-50) Згідно витягу з Реєстру позичальників (додаток № 1) до Договору про відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року, ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги за кредитним договором № 235Ж/2І08 від 31 березня 2018 року укладеного з ОСОБА_1 ОСОБА_2-огли. (т. 1 а.с. 51)
17 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» було укладено договір про передачу прав за договорами забезпечення, за умовами якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» передало ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги за договорами забезпечення. (т.1 а.с. 52-55) Згідно витягу з додатку до Договору про передачу прав за договором забезпечення, ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги за іпотечним договором № 58Ж/ЗІ08 від 31 березня 2018 року укладеного з ОСОБА_1 ОСОБА_2-огли. (т.1 а.с. 56)
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Згідно преамбули Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», цей закон визначає види господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, порядок їх ліцензування, встановлює державний контроль у сфері ліцензування, відповідальність суб'єктів господарювання га органів ліцензування за порушення законодавства у сфері ліцензування. Згідно ст. 9 цього ж закону, відповідно до спеціальних законів ліцензуванню підлягає діяльність «із надання фінансових послуг» (п. 3 ч. 1).
Спеціальним законом, яким врегульовано діяльність із надання фінансових послуг є Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, факторинг є фінансовою послугою.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 цього Закону, державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється: щодо ринку банківських послуг та діяльності з переказу коштів Національним банком України; щодо ринків цінних паперів та похідних цінних паперів (деривативів) Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку; щодо інших ринків фінансових послуг Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.
Згідно із п. 5 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов'язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов'язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред'явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника.
ТОВ «Кредитні ініціативи» зареєстроване як фінансова установа Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 18 вересня 2008 року № 1121 за реєстраційним номером 13102248, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи від 15 вересня 2011 року. (т.1 а.с. а.с.с 57 65)
Статтею 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено види діяльності, на які Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії, а саме: 1) страхової діяльності; 2) діяльності з надання послуг накопичувального пенсійного забезпечення; 3) надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів; 4) діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», активи ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому.
У відповідності до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Таким чином суд приходить до висновку, що у позивача наявне право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки.
На адресу відповідачів направлялись вимоги про усунення порушень та про добровільне виселення, в яких відповідачів було проінформовано, про те, що 12 грудня 2012 року між ПАТ «АК ПІБ» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого відбулось відступлення право вимоги за договорами укладеними з ОСОБА_1 ОСОБА_2-огли на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», станом на 01 листопада 2015 року загальна сума заборгованості становить 1 003 500,12 грн., яка складається з 326 644,60 заборгованість за кредитом, 334 054,34 грн. заборгованість по відсотках, 342 801,18 грн. пеня. Також в вказаних вимогах було зазначено, що у разі їх невиконання ТОВ «Кредитні ініціативи» розпочне звернення стягнення на предмет іпотеки, зі зняттям всіх мешканців з зазначеного житла (т.1 а.с. а.с. 27 37). Вказані вимоги були направлені поштою з реєстром поштових відправлень на адресу відповідачів. (т.1 а.с. а.с. 38 39)
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Станом на день винесення рішення доказів того, що відповідачем ОСОБА_1 ОСОБА_2-огли було погашено суму заборгованості за кредитним договором до справи не надано.
Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст. 574 ЦК України заставою може бути забезпечена вимога, яка може виникнути в майбутньому. Згідно ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.
За правилами статей 3, 18 Закону України «Про іпотеку», статті 574 у контексті статті 575 ЦК іпотека як форма застави виникає і на підставі договору. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення, що також передбачено і статтями 577, 585 ЦК України.
Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється в тому числі і на підставі рішення суду. Аналогічні положення містяться у статтях 589, 590 ЦК України.
Відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.
З огляду на викладене враховуючи, що позичальником було порушено умови договору у іпотекодержателя виникло право вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.
Вирішуючи питання щодо виселення відповідачів з іпотечної квартири суд виходить з наступного
З матеріалів справи вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 (колишня назва м. Дніпропетровськ) зареєстровано одинадцять осіб ОСОБА_1 ОСОБА_2-огли ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3 Сахіб огли ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3 ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_7 ОСОБА_1 кизи ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_8 ОСОБА_1 огли ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_9, Мустафаєв ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_10, що підтверджується довідкою № 7747 від 09 листопада 2015 року виданою паспортистом КП «ЖГ Кіровського району» ДМР. (т. 1 а.с.25)
Згідно вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.
Частинами 2, 3, 4 ст. 109 ЖК УРСР передбачено, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 1322 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 1322 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі.
Як вбачається з п. 2.5. кредитного договору кредит був наданий відповідачу ОСОБА_1 ОСОБА_2 огли на ремонт квартири (т. 1 а.с. 6), передане в іпотеку майно, належало відповідачу до укладання кредитного договору, за кредитні кошти не придбавалось. (т. 1 а.с. а.с. 13 14)
Доказів того, що позивачем надано відповідачам житло для тимчасового проживання до справи не надано. Крім того, в іпотечній квартирі зареєстрована неповнолітня дитина ОСОБА_7 ОСОБА_1 кизи відносно якої згідно відповіді Центрального районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану актового запису про народження в реєстрі актів цивільного стану не виявлено. (т. 2 а.с. 37) За цих обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо виселення відповідачів із іпотечної квартири заявлені передчасно та задоволенню не підлягають.
Згідно ст. 141 ЦПК України за результатами розгляду сума судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову (т.1 а.с.1), підлягає стягненню з відповідачів пропорційно до суми задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 509, 512, 525 526, 530, , 536, 546, 572, 574 578, 589, 611, 1054, 1322 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 3, 33, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», ст.ст. 4 5, 21, 34 Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. 109 ЖК УРСР, ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 12, 76-77, 82, 141, 263-265, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 ОСОБА_2-огли про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.
В решті позову відмовити.
Заочне рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 273, 284, 289 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем та третіми особами до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська, а з дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду. Строк подання апеляційної скарги 30 днів з дня його проголошення .
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення також може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. Строк апеляційного оскарження в такому випадку починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повний текст рішення складено 10.04.2018.
Суддя С.В. Єдаменко