Справа №339/435/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2018 року м. Болехів .

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Головенко О. С.

секретаря судового засідання Ганчар Т.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 міської ради, представника третьої особи- органу приватизації ОСОБА_2 міської ради - ОСОБА_3М

відповідача ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5

відповідача ОСОБА_6, його представника ОСОБА_7

третьої особи ОСОБА_8 - представника третьої особи ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_2 міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_8, орган приватизації ОСОБА_2 міської ради, обласне комунальне підприємство "Івано-Франківське ОБТІ", приватний нотаріус ОСОБА_11 про визнання недійсним і скасування свідоцтва про право власності на житло, договору дарування квартири та реєстрації права власності,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_10 звернувся із позовною заявою, в якій просить визнати недійсним та скасувати:

- свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, видане ОСОБА_4 14.12.1993 року ОСОБА_2 міською радою на підставі розпорядження органу приватизації №367 від 18.11.1993 року ;

- договір дарування квартири АДРЕСА_2 укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, посвідчений 19.11.2013 року приватним нотаріусом ОСОБА_11 за реєстровим № 3247;

- проведену реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_6

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що окрім наявного у нього свідоцтва про право власності на спірну картиру №2 ( його частка становить 1/4 частини), є ще одне свідоцтво на цю є саму квартиру, видане ОСОБА_4 з грубим порушенням вимог Закону " Про приватизацію державного житлового фонду від 19.06.1992року, а тому є недійсним, як і недійсним, укладений в подальшому договір дарування цієї квартири ОСОБА_6

Вказує, що внаслідок протиправних дій відповідальних осіб, як органу приватизації, так і КП «Івано-Франківське ОБТІ» та ОСОБА_2 міської ради, що виразилось в оформленні на одну цілу квартиру №2 по вул. Д.Галицького. 95 в м.Болехів Івано-Франківської області двох різних свідоцтв про право власності на житло за різними особами, а не всіма особами, які на час проведення приватизації спірної квартири в ній проживали, порушення порядку визначення часток кожного по відношенню до цілого обєкта нерухомого майна, відповідно і порушено його право на правильне визначення належної йому частки в спірній квартирі, адже дана квартира існувала в цілому з моменту вселення сімї його діда ОСОБА_12 в 1974 році і згідно довідки Державного архіву Івано-Франківської області від 18.02.2015 року рішення про розподіл даної квартири на частки 44.4 кв. м. та 36.3 кв.м. виконкомом ОСОБА_2 міської ради не приймалося.

Його представник підтримав позовні вимоги з наведених вище підстав та просив позов задоволити.

Представник відповідача- Болехівської міської ради позов не визнав, подав відзив, в якому просить в задоволенні позову відмовити. Зазначив, що позивач народився 20.09.1995 року, в той час, як свідоцтва про право власності, яке він оспорює, видано ОСОБА_2 міською радою 14.12.1993 року. Таким чином на момент приватизації вказаної квартири позивач не міг брати участі, так як не відносився до членів сімї наймача. Атому вважає, що позов заявлено безпідставно, оскільки внаслідок проведення приватизації (14.12.1993 року ) право позивача не порушено (а.с.84-85).

Відповідач ОСОБА_4, заперечуючи позовним вимогам, подала відзив, в якому просить застосувати строк позовної давності та відмовити у позові. ЇЇ представник мотивами для відмови в позові вказує на те, що позивач має право на ? частину фактично поділеної квартири, площею 36.3 кв.м. і не має ніякого відношення до частини квартири, площею 44.4 кв.м., яка належала їй, а зараз перебуває у власності її сина ОСОБА_6 Квартира фактично, а не юридично поділена в травні 1979 року після розірвання шлюбу. Після цього вона проживала в частині квартири площею 44.4 кв.м., а її син ОСОБА_9 у частині квартири площею 36. 6 кв.м. Свою частину квартири приватизувала і отримала свідоцтва про право власності від 14.12.1993 року та 19.11.2013 року вона подарувала синові ОСОБА_6 Позивач народився в 1995 році, а квартира приватизована в 1993 році , тому відношення до приватизації не може мати . Якщо він вважає незаконною приватизацію в 1993 році чи в 2001 році та такою, що порушує його права, то мав можливість звернутися до суду в строк до вересня 2016 року. А також позивач знав про судовий процес з приводу квартири з весни 2014 року, що є додатковим підтвердженням пропуску строку позовної давності (а.с.103-104).

Представник відповідача ОСОБА_6 відзив не надав, суду пояснив, що позов є необгрунтованим та просив відмовити з тих підстав, що право позивача при здійсненні приватизації квартири в 1993 році не є порушеним, оскільки на той час він не проживав у спірній картирі і народився після приватизації в 1995році в іншій країні, а відтак немає права на безоплатну приватизацію в Україні.

Третя особа ОСОБА_8 (мати позивача) визнала позовні вимоги з тих обгрунтувань, на які посилається і позивач, оскільки вважає, що свідоцтво про право власності на квартиру видане ОСОБА_4М з порушенням і сама приватизація вказаної квартири пройшла з численними порушеннями, на які звернув увагу суд в рішенні від 23.03.2015року, відмовивши в позові за строком позовної давності. (а.с.192-194).

Третя особа -приватний нотаріус ОСОБА_11 позов не визнала та подала заяву, в якій просить проводити розгляд справи без її участі. ( а.с.83).

Представник третьої особи - обласного комунального підприємства "Івано-Франківське ОБТІ"в судові засідання не з"явився повторно, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.

Суд, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до такого висновку.

Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Як зазначено в ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України).

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).

На суд покладається обов'язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов"язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та клопотань.

З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду спору по суті.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд ( ст.13 ЦПК УКраїни).

Як встановлено судом, предметом розгляду справи є правомірність здійснення приватизації квартири №2 по вул.Леніна (тепер вул.Д.Галицького), буд. №95 в м.Болехові та видачі видачі свідоцтво про право власності 14.12.1993 року на ім"я ОСОБА_4

Відносини приватизації житла на час виникнення спірних правовідносин ( 1993рік) врегульовані Законом " Про приватизацію державного житлового фонду» (надалі- Закон).

Так, відповідно до ст.5 Закону України «, якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім'ї безоплатно. До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Статтею 8 Закону визначено, що передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

При цьому п. 5 ст. 5 зазначеного Закону передбачає право громадянина України на приватизацію займаного ним житла безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Встановлено, що згідно архівного витягу з протоколу №10 засідання виконкому ОСОБА_2 міської Ради депутатів трудящих від 16 травня 1974 року ОСОБА_12 (дідусю позивача) із сім'єю надано квартиру №2 по вул.Леніна (тепер вул.Д.Галицького), буд. №95 ( а.с.15).

З оглянутої судом інвентарної справи вбачається, що відповідно до заяви та розпорядження органу приватизації №367 від 18.11.1994р. квартиру АДРЕСА_4 (площею 44,4кв.м.) приватизували ОСОБА_4 та її син ОСОБА_9, які проживали в даній квартирі .

Однак, згідно Свідоцтва про право власності від 14 грудня 1993 року на квартиру АДРЕСА_4 (площею 44,4 кв.м.) вбачається, що її власником є тільки ОСОБА_4 ( а.с. 10).

Проте позивач ОСОБА_9 про внесення змін чи виправлення описки у зазначеному свідоцтві не звертався.

Судом також встановлено, що існує ще одна квартира АДРЕСА_4 (площею 36,3 кв.м.), поскільки після розірвання шлюбу ОСОБА_12 та ОСОБА_4 поділили квартиру на дві частини - площею 44,4 кв.м. та площею 36,3 кв.м., однак правовстановлюючі документи, які б це підтверджували, відсутні і ОСОБА_2 міською радою не приймалися рішення розподіл квартири №2 по вул.Леніна (тепер вул.Д.Галицького), 95 в м.Болехів на частки 44,4 кв.м. та 36,3 кв.м. ( а.с.16).

Відповідно до розпорядження органу приватизації №265 від 27 вересня 2001р. квартиру АДРЕСА_4 (площею 36,3кв.м.) приватизували: позивач та його батьки ОСОБА_12, його син ОСОБА_9, невістка ОСОБА_8, онук ОСОБА_10 (т.1, а.с.206-207), які згідно довідки проживали в цій квартирі ( а.с.8).

Як вбачається із свідоцтва на право власності від 2001 року, квартира №2, що знаходиться в будинку №95 по вул.Д.Галицького в м. Болехові, площею 33,7 кв.м., належить на праві приватної часткової власності ОСОБА_12, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_10 по 1/4 частки за кожним ( а.с. 7).

Після смерті ОСОБА_12 відповідно до свідоцтва про право власності за законом ОСОБА_9 прийняв спадщину, яка складається з 1/4 частки однокімнатної квартири №2, загальною площею 36,3 кв.м., що знаходиться в будинку №95 по вул. Д.Галицького в м. Болехові ( а.с.168-169).

Батько позивача ОСОБА_9 та бабуся ОСОБА_4 вже зверталися до суду з аналогічними вимогами, як і позивач, який не був залучений до участі справі. За рішенням суду від 23.03.2015року їм відмовлено в задоволенні позовних вимог за пропуском строку позовної давності. ( а.с.144-148).

При цьому, суд наголосив, що при видачі свідоцтва про право власності на житло від 14 грудня 1993 року було допущено порушення прав позивача ОСОБА_9, а саме, не зазначено співвласника квартири по вул. Д.Галицького, 95/2 в м. Болехові (площею 44,4кв.м.) - ОСОБА_9, який разом із своєю мамою ОСОБА_4 приватизував дану квартиру. А ОСОБА_9 в порушення вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» двічі використав право на приватизацію житла, а саме: в 1993 році - квартири АДРЕСА_5, загальною площею 44,4 кв.м., та в 2001 році - квартири АДРЕСА_5, загальною площею 36,3 кв.м.

19 листопада 2013 року ОСОБА_4 подарувала однокімнатну квартиру АДРЕСА_6, площею 44,4 кв.м., відповідачу ОСОБА_6 (іншому синові) (а.с.202-204).

За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обовязок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Отже, з огляду на викладене законодавством визначено три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб'єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб'єктивне право уповноваженої особи зменшилося або зникло як таке. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Відповідно п.11 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси , то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Наведене свідчить про те, що в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, отже, суд повинен установити, чи дійсно в даному спорі порушені права позивача при проведенні безоплатної приватизації спірного житла - квартиру АДРЕСА_7 та видачі свідоцтва про право власності на квартиру ОСОБА_4 на підставі розпорядження органу приватизації №367 від 18.11.1993 року.

Звертаючись до суду з позовними вимогами, ОСОБА_10 вказував на те, що він в 2001році став співвласником квартири АДРЕСА_8 і свідоцтво на право власності на житло від 14 грудня 1993 року ОСОБА_4, є незаконним, оскільки видане з грубим порушенням вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року.

Однак, такі твердження не заслуговують на увагу з таких міркувань. Так, дійсно , як визнано судами першої та апеляційної інстанції приватизація в 1993році частини квартири, площею 44. кв.м. на ім"я ОСОБА_4 та і площею 36,3 квм. в 2001році на ім"я Позивача, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_12 по 1/4 частині проведена з грубими порушеннями Закону , про які зазначено вище.

Разом з тим, позивач оспорює приватизацію квартири ОСОБА_4 , здійснену в 1993 році і суд не може вийти за межі його позовних вимог.

Із паспорта позивача вбачається, що він народився 20 вересня 1995року в іншій країні - Молдові, (а.с.5), а відтак в силу ст.5 ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду» його права, свободи, інтереси не могли бути порушені при здійснені приватизації та видачі оскаржуваного свідоцтва - 14.12.1993року.

А тому право позивача, за захистом якого він звернувся в суд є не порушеним, що є підставою для відмови йому у задоволенні позовних вимог.

Інші вимоги ( про визнання недійсними та скасування договору купівлі-продажу та реєстрацію права власності) є похідними від основної вимоги ( скксування свідоцтва про право власності на житло ), тому теж не підлягають до задоволення.

Оскільки суд відмовив позивачу у позові, то, керуючись вимогами п. 9 ст. 158ЦПК України, вважає за необхідним і скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Болехівського міського суду від 27.12.2017 року про заборонуОСОБА_6 вчиняти дії щодо відчуження квартири АДРЕСА_9.

У відповідності до вимог п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України у зв"язку з відмовою у позові судові витрати, пов"язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду", керуючись ст.10,11,12,13,89,141,258, 259 264,265, 268 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

В позові ОСОБА_10 до ОСОБА_2 міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_8, орган приватизації ОСОБА_2 міської ради, обласне комунальне підприємство "Івано-Франківське ОБТІ", приватний нотаріус ОСОБА_11 про визнання недійсним і скасування свідоцтва про право власності на житло, договору дарування квартири, скасування реєстрації права власності - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Болехівського міського суду від 27.12.2017 року про заборонуОСОБА_6 вчиняти дії щодо відчуження квартири АДРЕСА_9.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Болехівський міський суд.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Найменування та ім'я сторін, їх місцезнаходження та проживання :

ОСОБА_10 реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_2 міська рада - місцезнаходження пл. І.Франка,12, м.Болехів Івано-Франківська область, .

ОСОБА_6 - , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_4 - реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_3, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_9 - реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_4, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_8 - реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_5, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1.

Орган приватизації ОСОБА_2 міської ради - місцезнаходження пл. І.Франка,12, м.Болехів Івано-Франківська область, .

Обласне комунальне підприємство "Івано-Франківське ОБТІ" - місцезнаходження вул. С.Бандери,77 в м.Івано-Франківськ, .

Приватний нотаріус ОСОБА_11 - вул. 24 серпня,13 в м.Болехові Івано-Франківської області.

Дата складання повного тексту рішення - 02 травня 2018 року.

Суддя Головенко О.С.