Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 334/3283/15 Головуючий у 1-й інстанції Турбіна Т.Ф.
Номер провадження 22-ц/778/1107/18 Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10квітня2018 року ОСОБА_2

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С,

суддів: ДашковськоїА.В.,

ОСОБА_3,

за участю секретаря Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2017 року за заявою ОСОБА_4, зацікавлені особи: ОСОБА_5, Дніпровський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_6 про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, заінтересовані особи: Дніпровський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_7 про стягнення трьох відсотків річних, інфляційних витрат, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, заінтересовані особи: Дніпровський відділ державної виконавчої служби ОСОБА_2 Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_7 про стягнення трьох відсотків річних, інфляційних витрат.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 3% річних в сумі 20070,98 грн. та інфляційні витрати у сумі 110500,72 грн., а всього 130571,70 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 витрати по оплаті судового збору у сумі 1189,19 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у сумі 116, 53 грн.

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження його правонаступником у цій справі.

19 грудня 2017 року до суду надійшла заява ОСОБА_4 про залишення вищезазначеної заяви без розгляду.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2017 року заяву ОСОБА_4 залишено без розгляду, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою судді Дмитренко В.П. подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм процесуального права, просить ухвалу судді у цій справі скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1)неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3)невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм

матеріального права, які призвели до постановления помилкової ухвали.

Залишаючи заяву ОСОБА_4 про заміну сторони виконавчого провадження без розгляду, суд першої інстанції, пославшись на вимоги п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, яка допускає залишення без розгляду позову виходив з того, що заявник ОСОБА_4 19 грудня 2017 року надіслав до суду заяву про залишення його заяви про заміну сторони виконавчого провадження без розгляду.

З таким висновком суду погодитися неможливо з огляду на наступне.

»

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Колегія суддів вважає, що суд помилково керувався ст. 257 ЦПК України, яка регламентує порядок та підстави залишення без розгляду позовних заяв та не стосується заяв про заміну сторони виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 15 ЗУ "Про виконавче провадження", у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов'язковими тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Аналогічні положення містилися в ч. 1 ст. 378 ЦПК України, згідно якої у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Вказана норма відповідає по своїй суті частинам 1, 2 статті 442 ЦПК України в новій редакції цього Закону.

Цивільний процесуальний кодекс України у ст. 10 допускає застосування аналогії закону. Натомість ця аналогія допускається до випадків, коли спірні правовідносини не врегульовані законом, отже йдеться про аналогію у матеріальному праві.

Суд - це орган державної влади, а тому відповідно до ст. 19 Конституції України повинен діяти лише у межах, визначених законом. Крім цього, основа відповідного

судочинства - це процесуальна форма. Саме вона визначальним чином впливає на діяльність усіх учасників процесу.

Принцип процесуального формалізму є основним у процесуальному праві, оскільки саме через нього дістає свій вияв суворий імперативний метод публічного права, спрямований на забезпечення рівності сторін шляхом встановлення чітких, формально визначених, заздалегідь відомих положень.

Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). З цього чітко випливає, що йдеться про законодавство, відповідно до якого суд вирішує справу по суті матеріально-правового спору (саме так звучить назва статті 10 ЦПК України), а не про процесуальне законодавство, за яким здійснюється розгляд справи (судочинство), так як про це законодавство окремо йдеться в ч. 1 ст. З ЦПК України і про аналогію процесуального закону там не зазначено.

Таким чином, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що ОСОБА_4 є позивачем у даній справі, у зв'язку із чим на нього можуть розповсюджуватись положення пункту 3 частини 1 та частини 2 статті 257 ЦПК.

З огляду на викладене, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2017 року у цій справі у цій справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення буде складено протягом 10 днів.

Головуючий

Судді: