Провадження №2/389/1205/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2018 року Знамянський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді - Берднікової Г.В.

при секретарі Чукановій О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду міста Знамянка Кіровоградської області, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 11 лютого 2010 року в сумі 13201 грн.56 коп., оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання за вказаним кредитним договором виконує не належним чином.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіслав заяву, в якій просить суд позов задовольнити та справу розглянути за його відсутності. Крім того, на пропозицію суду надав додаткові пояснення по суті позовних вимог (а.с. 71-74).

Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, в тому числі просили суд застосувати до вимог банку строк позовної давності. Представником відповідача подано відзив, в якому він вказав, що строк дії кредитної картки сплинув у лютому 2014 року. Крім того, представник зазначив, що відповідно до розрахунків заборгованість виникла ще в 2011 році, незважаючи на це банк жодного разу не повідомив позичальника про вказані обставини, намагаючись таким чином збільшити суму заборгованості через нарахування штрафних санкцій. Умови договору є несправедливими, всі розрахунки, які долучені банком до позовної заяви зроблено в порушення вимог укладеного договору.

Також в судовому засіданні відповідач та її представник зауважили, що відповідач не отримувала від банку жодного повідомлення про підвищення відсоткової ставки за договором, зміну формули нарахування відсотків, а тому вони не погоджуються із розрахунком заборгованості, доданим позивачем до даного позову, в тому числі посилаючись на його суперечливість і незрозумілість.

Суд, заслухавши пояснення відповідача, її представника та дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 11 лютого 2010 року між Публічним акціонерним товариством ОСОБА_2 банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір без номеру, згідно з яким банк надав відповідачу кредит у розмірі 8100 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом з терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Договір складається з підписаної відповідачем заяви, «Умов та правил надання банківських послуг», та «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою відповідача щодо прийняття будь-якого розміру встановленого банком кредитного ліміту, відповідно до п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 договору.

Пунктом 1.1.3.2.4 договору для ПАТ КБ «Приватбанк» передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід'ємних частин договору.

Відповідно до п.п.2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 договору, позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. А у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку.

Пунктом 2.1.1.12.1 договору сторонами погоджено, що зобов'язання клієнта з поверненн тіла кредиту, процентів за користування кредитом, комісі, пені та штрафів, тобто загальна заборгованість клієнта є борговим зобов'язанням.

Згідно з п.2.1.1.12.2 договору в разі непогашення клієнтом боргових зобов'язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує Банку проценти в розмірі зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 договору.

У разі виникнення прострочених зобов'язань за кредитом згідно з п.2.1.1.12.2.1 договору клієнт сплачує банку проценти у подвійному розмірі від зазначених у тарифах, що діють на дату нарахування.

При непогашенні суми простроченного кредиту згідно з п.2.1.1.12.6.1 договору на суму 100 грн. клієнт сплачує банку пеню відповідно до становлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.

При порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. (в еквіваленті 500 грн. за кредитними картками, відкритими у валюті USD) та 5% від суми позову (п.2.1.1.7.6.договору)

Відповідно до п.п.2.1.1.4.2,2.1.1.4.6 договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим договором.

Відповідно до п. 1.1.7.11, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на такий самий строк.

У анкеті-заяві від 11 лютого 2010 року ОСОБА_1 вказала, що ознайомилася та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй у письмовому вигляді. Також у заяві зазначено, що базова відсоткова ставка за кредитним договором складає 30% з розрахунку 360 днів на рік. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки (а.с. 9).

Одночасно ОСОБА_1 було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів льготного періода», де зазначено, що базова відсоткова ставка в місяць складає 2,5% та нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році (а.с.10).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як передбачено ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як визначено ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з п.21 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами).

Отже судом встановлено, що укладений між сторонами кредитний договір складається з підписаної відповідачем заяви, «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користуання платіжною карткою» та «Тарифів Банку», що підтверджується підписом відповідача у заяві. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифах. Таким чином між банком та позичальником укладено договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином не суперечить чинному законодавству України. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії задля придбання, припинення або зміни цивільних прав та обовязків, що за змістом ч.1 ст.202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають заяви, умови, правила та тарифи, з якими відповідач ознайомлений, про що свідчить його підпис в заяві.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою відповідача на укладення договору шляхом отримання кредитної картки та ознайомлення і згоду з Умовами та правилами надання банківських послуг і також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. А також згодою щодо прийняття будь-якого розміру встановленого банком кредитного ліміту, відповідно до Умов та правил надання банківських послуг.

Таким чином, ОСОБА_1 була ознайомлена з умовами кредитування та погодилася з ними.

Про виконання банком своїх зобовязань за кредитним договором щодо надання позичальнику кредитних коштів, у розмірі встановленому договором, свідчить виписка по рахунку ОСОБА_1, в якій поміж іншого зафіксовані операції щодо руху грошових коштів - видачі готівки, здійснення платежів, перерахування грошових коштів, тощо (а.с. 97-106).

За даними ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 за кредитним договором від 11 лютого 2010 року, неодноразово надавалися кредитні картки, а саме: 01 лютого 2010 року - терміном дії до лютого 2014 року (кредитна карта, яка була відкрита у відповідача станом на дату укладення кредитного договору, і на яку встановлено кредитний ліміт); 16 січня 2014 року з терміном дії до 10 січня 2017 року; 17 січня 2014 року видані дві кратки з терміном дії до жовтня 2017 року (а.с. 112). Також за вказаним кредитним договором неодноразово змінювався кредитний ліміт як в сторону збільшення, так і зменшення (а.с. 111).

Факт отримання відповідачем кредитних коштів та неналежне виконання зобовязань за кредитним договором щодо повернення грошових коштів не оспорювався і відповідачем під час розгляду справи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач порушив умови кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту, внаслідок чого має заборгованість за даним кредитним договором.

При цьому, долучені позивачем до матеріалів справи накази банку, свідчать про те, що визначена під час укладення кредитного договору процентна ставка по кредиту в розмірі 30% на рік, протягом строку дії договору змінювалася в сторону збільшення, тобто перевищила розмір процентної ставки визначений первісно у договорі, а також була змінена формула нарахування відсотків за кредитним договором (а.с. 75-96).

Згідно з ч.1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка може бути фіксованою або змінною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

У Постанові Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", зазначено, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК.

Згідно з 3 та 4 ст.1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

В разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17, у разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Умовами та правилами надання банківських послуг встановлений обовязок для банку про інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки з карткового рахунку на умовах, зазначених у п.1.1.3.1.9 Договору. При підключенні позичальника до системи INTERNET-banking (приват24) надання виписок здійснюється через даний комплекс. При підключенні клієнта до комплексу Mobail-banking банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунка шляхом використання функції SMS-повідомлень.

Обов'язком клієнта відповідно до пункту 1.1.2.1.5 Умов та правил є отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках .

У даному спорі зазначені зміни відсоткової ставки узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг. Проте, доказів на підтвердження виконання банком свого обов'язку проінформувати ОСОБА_1 про зміну відсоткової ставки та зміну формули нарахування відсотків за кредитним договором у спосіб, встановлений умовами кредитного договору, позивачем не надано. Таким чином, судом встановлено, що зміна умов договору щодо збільшення процентної ставки по картковому рахунку та зміна умов щодо формули нарахування відсотків (х2) відбулася в односторонньому порядку без згоди відповідача, що є порушенням Умов та правил надання банківських послуг.

Виходячи з того, що відповідачем була порушена процедура повідомлення позичальника про підвищення розміру відсоткової ставки, що перевищує розмір умов договору при його укладенні, та порядок нарахування відсотків за договором і банком протилежного в ході судового розгляду не доведено, суд вважає, що нарахування заборгованості за підвищено процентною ставкою та за вказаною банком формулою нарахування відсотків (із застосування коефіцієнту підвищення процентної ставки х2) є неправомірним.

Отже, позивач має право нараховувати відповідачу відсотки за користування кредитом в розмірі, що не перевищує розміру відсоткової ставки визначеної умовами договору - 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, оскільки ОСОБА_1, як споживач банківських послуг, надала письмову згоду на укладення кредитного договору, погодившись на сплату відсотків за користування кредитом у цьому розмірі (30 % з розрахунку 360 днів у році).

Відповідно до наданих банком розрахунків (а.с.5-6,7-8), відповідач у порушення взятих на себе зобовязань за кредитним договором станом на 15 листопада 2017 року має заборгованість в сумі 13201 грн. 56 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 333 грн. 68 коп, по відсотках за користування кредитом 7096 грн. 07 коп., заборгованості за пенею 4666 грн. 97 коп., а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 604 грн. 84 коп.

Однак, прийняти надані розрахунки, як належні докази наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором у вказаному розмірі, суд вважає не можливим.

Так, з розрахунку заборгованості починаючи з 01 червня 2015 року (розрахунок 2) є незрозумілим: метод/формула нарахування відсотків; розмежування складових боргу, які нараховуються в одну і ту ж дату і що вони собою являють; нарахування різних відсоткових ставок за одну дату та принцип їх нарахування. У розрахунку заборгованості здійсненому станом на 31 травня 2015 року (розрахунок 1) таких розмежувань не має. При цьому, зазначено, що загальний борг станом на 31 травня 2015 року складає 8061 грн.77 коп. А вже наступного дня 01 червня 2015 року, як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 15 листопада 2017 року (розрахунок 2), сума заборгованості складає 7496 грн. 93 коп. Але, як свідчить розрахунок, погашення заборгованості не здійснювалося.

Зрештою у графі (заборгованість за наданим кредитом ) розрахунку 2 , станом на 15 листопада 2017 року остаточна загальна сума заборгованості зазначена - 11676 грн. 01 коп. А під розрахунком як підсумок вказана сума загальної заборгованості за наданим кредитом - 12096 грн. 72 коп. Тобто суми різняться. Також не знаходять свого відображення у розрахунку і складові заборгованості в сумі 12096 грн. 72 коп., а саме тіло кредиту в сумі 333 грн. 68 коп, пеня в сумі 4666 грн. 97 коп.

На пропозицію суду надати розяснення, зокрема в частині підстав розмежування складових заборгованості та нарахування різних відсоткових ставок на кожну зі складових боргу, таких розяснень банком не надано.

Крім того, представник позивача у наданих суду поясненнях зазначає, що з технічних причин не може навіть надати суду розрахунок пені.

У відповідності до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст.12 та частинами 1,5,6 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на те, що документи, названі позивачем «розрахунок заборгованості», не є первинними обліковими бухгалтерськими документами, фактично містять лише певні показники, але не наданий алгоритм (формула), за яким можливо зрозуміти, як з наведених показників утворився результат (тіло кредиту; відсотки та їх ставка; з яких сум розраховані суми пені та штрафів; за який період), суд приходить до висновку, що заявлена сума заборгованості є необгрунтованою.

Таким чином, в ході розгляду справи, ПАТ КБ ПриватБанк» не було доведено обгрунтованості його доводів з приводу умов та порядку здійснення нарахуваннь (тіла, відсотків, пені, штрафу) за вказаним кредитом. За таких обставин, суд не може прийняти до уваги розрахунок заборгованості за кредитним договором, який складений позивачем, так як вважає його не правильним, в звязку з чим він є неналежним доказом у справі. Відтак, у задоволенні позову належить відмовити.

Щодо строку позовної давності про застосування якого просить відповідач, суд відзначає наступне.

Так, згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність застосовується до обґрунтованого позову.

За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

При цьому, відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення» судам роз'яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв'язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності.

Судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України суд відносить на рахунок позивача.

На підставі викладеного та керуючисьст.ст.4,12,13,76-78,81,141,263-265,354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», залишивши їх по фактично понесеним.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Кіровоградської області протягом 30-ти днів з дня складення повного судового рішення через Знам'янський міськрайонний суд Кіровоградської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - Публічне Акціонерне Товариство ОСОБА_2 "Приватбанк", місце знаходження: вулиця Грушевського, буд.1Д, місто Київ, .

Відповідач ОСОБА_1, місце реєстрації: вулиця Козацька, 4, с. Плоске Знам'янського району Кіровоградської області, РНОКПП НОМЕР_1.

Дата складення повного судового рішення 10 квітня 2018 року.

Суддя Г.В. Берднікова