№ 336/6768/17
провадження № 2/336/544/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2018 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.,

за участю секретаря Петрова С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (представник позивача ОСОБА_1) до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 22.11.2017 р. звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

За позовом, посилаючись на ст.ст.509, 512, 514, 526, 530, 549, 610-612, 625, 1046-1054 ЦК України та умови кредитного договору № 500322605 від 22.11.2012 р., ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі відповідно 40007,31 грн., а також судові витрати.

Ухвалою судді від 17.01.2018 р. було відкрито провадження і справа призначена до розгляду на 28.02.2018 р.

28.02.2018 р. розгляд справи було відкладено на 03.04.2018 р. у зв»язку із зайнятістю судді у іншому процесі.

Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує, просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України.

Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, подав відзив на позов (а.с.49-50).

На підставі ч.1 ст.223 ЦПК України, справу розглянуто за відсутності відповідача.

В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію представника позивача та відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено, що між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 500322605 від 22.11.2012 року на суму 20000 гривень.

30.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» було укладено договір факторингу, за яким право вимоги по вищезазначеному кредитному договору було відступлене на користь ТОВ «ОСОБА_3 ОСОБА_4».

10.10.2016 р. між ТОВ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, у відповідності до умов якого, ТОВ «ОСОБА_3 Грпуп» відступив позивачу право вимоги від відповідача коштів за основною сумою кредиту, нарахованих процентів, комісіями та всіма іншими платежами за основним договором, право на одержання яких належить ТОВ «ОСОБА_3 ОСОБА_4», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача.

Відповідно до додатку № 1-1 до договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 р. реєстру заборгованостей, позивач набув прав грошової вимоги до відповідача в сумі 40007,31 грн., з яких: 15612,60 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 13044,71 грн. заборгованість за процентами та комісією; 11350,00 грн. пеня, штраф, неустойка.

Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

На виконання умов договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 р. на адресу відповідача від імені ТОВ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» було направлено повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ»).

П.п.2.1, 2.2 договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 р., укладеного між ТОВ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» передбачено, що ТОВ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» відступає право вимоги щодо заборгованості за основним договором, нарахованих процентів, комісій та інших платежів за основним договором.

Відповідно до п. 2.4 договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 р., з моменту переходу до фактора права вимоги, відповідно до мов п.2.3 цього договору, всі гарантії надані боржниками щодо заборгованості за основним договором, стають дійсними та для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правом вимоги фактор переходять всі інші повязані з ними права, в обсязі та на мовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема, право на звернення до суду за встановленою в основному договорі підсудністю спорів, право на всі суми, які фактор одержить від боржників на виконання його вимог, та інші з врахуванням обмежень встановлених цим договором.

Через невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань існує заборгованість за кредитним договором № 500322605 від 10.10.2016 року на суму 40007,31 грн.

Вищевикладене підтверджено наданими позивачем письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди на то боржника.

Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно до ч.1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ч.1 ст. 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

Згідно ч.1 ст.1082 ЦК України, боржник зобовязаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення право грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Ст.530 ЦК України передбачено що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Крім того, Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Разом з тим, суд враховує, що відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014 року (справа №6-14 цс 14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Також відповідно до постанови судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 06.11.2013 року, Верховним Судом України висловлено правову позицію про те, що у випадку незалежного виконання позичальником зобов'язань перед кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Як вбачається з розписки про отримання кредитної карти відповідач ОСОБА_2 отримав карту 22.11.2012 р., строк дії карти 3 роки, закінчився 22.11.2015 р., позивач звернувся до суду 22.11.2017 р., тому строк позовної давності, на думку суду, не пропущено.

Разом з тим, ст. 258 ЦК України передбачає наявність спеціальних строків позовної давності, для окремих видів вимог, та відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені).

З розрахунку наданого суду вбачається, що пеня по даному позову нарахована станом на 10.10.2016 року. Як зазначалось раніше, позивач звернувся до суду 22.11.2017 р. тому строк спеціальної позовної давності (щодо нарахування 11350,00 грн. - пені, штрафу, неустойки) позивачем пропущений.

Відповідач, в поданому до суду відзиві на позов, заявив клопотання про застосування строку позовної давності. Відповідно до вимог ч. 4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, на думку суду в задоволенні даної вимоги необхідно відмовити.

Доводи відповідача про необгрунтованість наданого позивачем розрахунку заборгованості, не спростовують висновків суду, оскільки ОСОБА_2 в процесі розгляду справи не надано доказів на його спростування (ст.81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив судовий збір у розмірі 1600 грн. за подачу позову до суду першої інстанції.

Пропорційно до задоволених вимог, суд стягує з відповідача на користь позивача суму судового збору в розмірі 1146,08 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 80, 141, 223, 261, 264, 265, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (представник позивача ОСОБА_1) до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (юридична адреса: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, фактична адреса: м. Бровари, вул. Лісова, 2, поверх 4, ) заборгованість за кредитним договором № 500322605 від 22.11.2012 року в сумі 28657,31 грн. (15612,60 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 13044,71 грн. заборгованість за процентами та комісією).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір в сумі 1146,08 грн.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені, штрафу, неустойки відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Дмитрюк