АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/2863/17 22-ц/774/393/К/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 квітня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 215/2863/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1,

заінтересована особа - Тернівський районний у місті Кривому Розі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 04 жовтня 2017 року, яке ухвалене суддею Квятковським Я.А. у м. Кривому Розі

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Тернівський районний у місті Кривому Розі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

В обґрунтування заяви зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народилася у м. Нікополь Дніпропетровської області, її батьком є ОСОБА_4, який за національністю - українець, а матір'ю - ОСОБА_5, яка за національністю є німкаою. Батьки її виховували відповідно до німецьких традицій, вона сповідує римо-католицьку віру, підтримує стосунки зі своїми родичами-німцями, які проживають на території Німеччини, святкує німецькі свята та вважає себе за національністю німкою.

Посилаючись на те, що чинним законодавством України не передбачений порядок зміни чи встановлення факту реєстрації національності відділами РАЦС, у зв'язку з чим в позасудовому порядку визнати неправильність чи неповноту запису в акті громадянського стану неможливо, тоді як вона бажає відновити своє етнічне походження та виїхати на постійне місце проживання до Німеччини, просила суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що вона - громадянка України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт НОМЕР_3, виданий Нікопольським МВ УМВС України в Дніпропетровській області, 13.09.2007 року, ІПН НОМЕР_2, за національністю є німкенею.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 04 жовтня 2017 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалите нове рішення про задоволення заяви, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема вважає, що суд першої інстанції, порушивши право заявника на відновлення та підтвердження її національності, не врахувавши положення ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні», Рамкової конвенції про захист національних меншин і Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для встановлення факту приналежності заявника до німецької національності. Також судом не враховано, що іншого правового способу відновити свою національність та виїхати до Німеччини, де мешкає вся сім'я заявниці, остання не має.

У відзиві на апеляційну скаргу, заінтересована особа - Тернівський районний у місті Кривому Розі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Нікополь Дніпропетровської області. У свідоцтві про народження її батьками зазначені - батько ОСОБА_4 за національністю «українець» та мати ОСОБА_5 за національністю «німка» (а.с. 9).

Мати заявника ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у сел. Старобачати Бєловського району Кемеровської області РРФСР. У свідоцтві про народження її батьками зазначені - батько ОСОБА_6 за національністю «німець» та мати - ОСОБА_7 за національністю «росіянка» (а.с. 35).

28 липня 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_9 уклали шлюб, після чого подружжю було присвоєно спільне прізвище «ОСОБА_1».

ОСОБА_1 зверталася до Тернівського районного у місті Кривому Розі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській областііз заявою про внесення змін до актового запису про її шлюб щодо доповнення національності дружини - німка.

Листом № 51/14.214-31 від 24.05.2017 року Тернівським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_1 роз'яснено про неможливість внесення таких змін та порядок оскарження такої відмови в судовому порядку (а.с. 18).

Ухвалюючи рішення про відмову задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з неможливості встановлення в судовому порядку фактів щодо належності особи до певної національності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, проте не може погодитися з ухваленим судовим рішенням по суті, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України в редакції 2004 року, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення суду, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 234 ЦПК України в редакції 2004 року, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення суду, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України в редакції 2004 року, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення суду, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Вказана норма не передбачає можливості розгляду у порядку окремого провадження заяв про встановлення факту національності. Хоча зазначений у ч.1 ст. 256 ЦПК України в редакції 2004 року, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення суду, перелік справ, не є вичерпним, проте за змістом вищенаведених норм процесуального права суд може встановлювати факти, які тягнуть для заявника певні правові наслідки.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 1 Постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, відповідно до статей 255, 271 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з заявою про встановлення факту національності стала відмова Тернівського районного у місті Кривому Розі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській областівнести зміни до актового запису про шлюб заявника щодо доповнення національності дружини - німка (а.с. 15-17, 18).

Відповідно до ч.1 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Згідно із п. 1.15 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 (далі - Правила), відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку.

Питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України «Про порядок зміни громадянами України національності» від 31 грудня 1991 року № 24, відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу. Вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року № 70/99.

В даний час діюче законодавство України не містить вимог про внесення в паспорт громадянина України, у свідоцтво про народження, у свідоцтво про шлюб чи в інші документи відомостей про національність.

Проте, відповідно до ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно зі ст. 300 ЦК України особа має право на індивідуальність, до якої відноситься і право визначати свою національність.

Таке право підпадає під захист ст. 8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Стаття 11 Конституції України передбачає, що держава сприяє як консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні.

Згідно зі ст. 3 Рамкової конвенції держав-членів Ради Європи про захист національних меншин, яка ратифікована Законом України від 09 грудня 1997 року № 703/97-ВР, кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Згідно з п. 2.13.2 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є постанова адміністративного суду. Зміни до актового запису цивільного стану відповідно до пункту 1.7 Правил вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, за винятком випадків, встановлених у пункті 2.28 розділу II цих Правил.

Отже, з викладеного вбачається, що встановлення факту, що має юридичне значення можливе лише за умови, якщо від цього залежить виникнення, зміна або припинення прав саме заявника та якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Проте, як встановлено судом першої інстанції встановлення факту національності заявника ОСОБА_1 необхідно їй для виїзду за межі країни, оскільки відсутні офіційні документи, які підтверджують її приналежність до німецької національності.

Однак, колегія суддів вважає, що в обраний заявником спосіб така обставина не встановлюється і не може розглядатися у порядку окремого провадження.

Доводи апеляційної скарги представника заявника про те, що судом порушено право заявника на відновлення та підтвердження її національності, не враховано положення ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні», Рамкової конвенції про захист національних меншин і Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки заявник не позбавлена права звернутися для вирішення питання про приналежність її до німецької національності до органів реєстрації актів цивільного стану як суб'єкта владних повноважень, з метою внесення змін до актового запису щодо її національності, а у разі відмови такого суб'єкта - оскаржити її в судовому порядку. Про зазначене йдеться і в листі Тернівського районного у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській областіЛистом № 51/14.214-31 від 24.05.2017 року (а.с. 18).

Не може погодитися колегія суддів і з доводами апеляційної скарги представника заявника про те, що іншого правового способу відновити свою національність та виїхати до Німеччини, де мешкає вся сім'я заявниці, остання не має, окрім встановлення факту національності, оскільки відновлення національності не відноситься до фактів, які можуть бути встановлені в судовому порядку. Крім того, у відповіді Федерального адміністративного управління від 03.07.2017 року роз'яснено, що відсутнє визнання приналежності до німецької національності ОСОБА_1 в її випадку може бути надолужене іншим способом, а саме: наданням мовного сертифікату «В1» Німецького культурного центу ім. Гете, підтвердження володіння німецькою мовою на особливо хорошому рівні або внесення національності «німка» в офіційному документі (а.с. 27-29).

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов'язаний з'ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження на підставі ч. 2 ст. 122 ЦПК України в редакції 2004 року, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення суду, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній у відповідності до п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України в редакції 2004 року, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення суду.

Аналогічну підставу для закриття провадження у справі передбачено й п. 1 ст. 255 ЦПК України в чинній редакцій.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду першої інстанції від 11.07.2017 року відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Тернівський районний у місті Кривому Розі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 20).

04 жовтня 2017 року розгляд справи закінчено ухваленням судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Враховуючи те, що заявлені ОСОБА_1 вимоги про встановлення факту належності національності не підвідомчі розгляду в порядку цивільного судочинства, тоді як судом першої інстанції було відкрито провадження по справі й розгляд справи закінчено ухваленням судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню, а провадження по справі закриттю з на підставі п. 1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 377, 381, 382 ЦПК України, Апеляційний суд Дніпропетровської області, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 04 жовтня 2017 року - скасувати.

Провадження по справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Тернівський районний у місті Кривому Розі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області - закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді: