Справа № 500/5370/16-ц
Провадження № 2/500/164/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2018 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Баннікової Н.В.

Секретарі судового засідання Топтигіній О.М., Кравченко Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ізмаїл цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 приватний нотаріус Ізмаїльського міського нотаріального округу, про визнання договору дарування частково удаваним, визнання договору дарування частково договором купівлі-продажу, визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до договору дарування, укладеного 18.07.2013 р., відповідач ОСОБА_3 подарувала, а відповідач ОСОБА_2 та треті особи ОСОБА_4 і ОСОБА_5 прийняли у дар житловий будинок, розташований по вул. Шевченка, 75/1 у м. Ізмаїл Одеської області та земельну ділянку площею 0,0660 га за вказаною адресою. При цьому, обдаровувана ОСОБА_2 прийняла в дар 32/100 частини вказаного будинку. Вважає, що вказаний договір було вчинено з порушенням вимог цивільного законодавства в частині, що стосується обдарування ОСОБА_2, та має бути визнаним недійсними в цій частині, є фіктивним та удаваним у зазначеній частині, оскільки, був укладен без наміру створення правових наслідків та укладався з метою приховання іншого правочину. Зазначив, що між ним та відповідачем ОСОБА_3 у 2010 році було досягнуто домовленостей щодо купівлі-продажу частини незакінченого, на той час, будівництвом будинку по вул. Шевченка, 75/1 у м.Ізмаїл та частини земельної ділянки з метою його купівлі для подальшого будівництва та проживання сімї. Відшукавши недобудований житловий будинок по вул. Шевченка, 75/1.

Починаючи з 2012 року, він очікував допоки відповідач ОСОБА_3 оформить усі необхідні правовстановлюючі документи на зазначений житловий будинок та земельну ділянку для здійснення їх продажу. На виконання існуючих між ним та відповідачем ОСОБА_3 домовленостей та спільного волевиявлення, ним в якості оплати за купівлю частини будинку протягом 2010-2011 років за власний рахунок здійснювалося фінансування будівництва 32/100 частини зазначеного житлового будинку на загальну суму 39 000 дол. США. Грошові кошти передавались безпосередньо ОСОБА_3 Зазначив, що згадане вище фінансування здійснювалось за рахунок спільних кошів позивача та відповідача ОСОБА_2 Відтак, ввідповідно до ст. 74 СК України майно, набуте ним та відповідачем ОСОБА_2 за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності. Жодних договірних правовідносин між відповідачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 з приводу дарування частини зазначеного вище житлового будинку та частини земельної ділянки не було. Навпаки, виникли між ним та відповідачем ОСОБА_2, з одного боку, та відповідачем ОСОБА_3, з іншого боку, виникли правовідносини щодо купівлі-продажу житлового будинку та частини земельної ділянки на виконання яких було передано ОСОБА_3 грошові кошти, а ОСОБА_3, у свою чергу, після завершення у 2011 р. будівництва зазначеної частини будинку передала йому та ОСОБА_2 зазначене майно у фактичне користування з обов'язком (після оформлення правовстановлюючих документів) укласти договір купівлі-продажу та зарахувати витрати, понесені спільно ним та ОСОБА_2, в рахунок оплати вартості майна, що буде предметом договору купівлі-продажу. Вважає, що зазначене свідчить про те, що договори дарування між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 насправді не укладались. Отже, дійсною спрямованістю його волі та волі відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладення договору купівлі-продажу 32/100 частин житлового будинку по вул. Шевченка, 75/1 в м.Ізмаїл та частини земельної ділянки у м.Ізмаїл загальною площею 0,0660 га. Волевиявлення у ОСОБА_3 на безоплатну передачу у власність ОСОБА_2 зазначеного майна не було, як так само волі на безоплатне отримання ОСОБА_2 вказаного майна також не було. Вважає, що факт того, що саме між ним та ОСОБА_2 з одного боку та ОСОБА_3 з іншого боку укладались договори купівлі-продажу 32/100 частин житлового будинку по вул. Шевченка, 75/1 у м. Ізмаїл та частини земельної ділянки підтверджується також тим, що ним протягом 2010-2011 років здійснювалась добудова житлового будинку, і з ОСОБА_2 він постійно проживав у спірному будинку. На підставі чого вважає, що договір у вказаній частині є удаваним.

26.03.2018 р. у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність в порядку спрощеного провадження, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити (а.с.154).

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Подавали письмові заперечення на позовні вимоги, згідно яким обставини справи в частині наміру укладання договору купівлі-продажу, передачі грошових коштів та сумісного проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_2 - не визнають (а.с.54-55, 61-62).

Треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Приватний нотаріус ОСОБА_6 подала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до правил ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні покупцю), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст. 235 ЦК України за удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Згідно роз'ясненням п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсними за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок», оскільки згідно ЗК України земельна ділянка надається для будівництва житлового будинку і господарських будівель громадянину в приватну власність, участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок крім випадків, коли це передбачено законом; таке право, зокрема, виникає, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу жилий будинок в звязку з цим є спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сім'ї - жилий будинок стає їх спільною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Інші особи, які брали участь у будівництві жилого будинку не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво, якщо допомогу забудовнику вони надавали не безоплатно.

Згідно договору дарування від 18.06.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_4 було укладено договір дарування житлового будинку з надвірними спорудами та земельною ділянкою площею 0,0660 га за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Шевченка, 75/1. Обдаровувана ОСОБА_2 прийняла в дар 31/100 частини вказаного будинку (а.с.6-8).

Як встановлено рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.02.2016 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_7, ОСОБА_5, орган опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради, про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та визнання права власності, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2011 року до січня 2013 року мали намір створити сімю, однак в січні 2013 року ОСОБА_2 неодноразово зверталася до міліції з приводу того, що у неї з ОСОБА_1 склалися складні відносини, та за результатами розгляду даних заяв було відмовлено в притягненні ОСОБА_1 до відповідальності, оскільки вони не вважали себе подружжям. У судовому засіданні встановлено, що будівництво будинку здійснювала ОСОБА_3, яка в липні 2013 року подарувала частки даного житлового будинку ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 Договір про спільне будівництво будинку та створення спільної сумісної власності між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відсутній. Надані ОСОБА_1 накладні на будівельні матеріали за 2011-2013 роки не взяти судом до уваги, оскільки в них відсутній підпис отримувача, та в судовому засіданні ОСОБА_1 не було доведено, що саме він купував ці будівельні матеріали та що вони були використані на будівництво будинку по вул. Шевченка, 75/1 в м.Ізмаїлі Одеської області. Матеріали справи містять висновок за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 від 13.01.2013 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не вважають себе подружжям (а.с.56-57).

Вказаним рішенням суду у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, рішення набрало законної сили 17.05.2016 р. (а.с.56-57).

Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже вказаним рішенням суду встановлено інші обставини, які спростовують обставини, на які посилається позивач.

Інших доказів у підтвердження своїх позовних вимог позивачем суду надано не було.

За змістом ст.ст. 12 та 81 ЦПК України, який набрав чинності з 15.12. 2017 року, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених

законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналогічні положення містяться у статтях 10, 60 ЦПК України (2004р).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.202, 203, 235, 655, 717 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 82, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 приватний нотаріус Ізмаїльського міського нотаріального округу, про визнання договору дарування частково удаваним, визнання договору дарування частково договором купівлі-продажу, визнання права власності - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення буде виготовлено 04.04.2018 р.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: ОСОБА_8