АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4474/16-ц 22-ц/774/109/К/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 квітня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 210/4474/16-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Партнер Консалт»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняапеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 19 червня 2017 року, яке ухвалене суддею Вікторович Н.Ю. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області о 13 годині 28 хвилин та повне судове рішення складено 23 червня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Консалт» (надалі - ТОВ «Партнер Консалт») про встановлення факту, що має юридичне значення, зміну причин звільнення, зобов'язання повернути трудову книжку, стягнення заборгованості із виплати заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні та у зв'язку із затримкою видачі трудової книжки, стягнення моральної шкоди, який в подальшому уточнила.

В обґрунтування позову зазначила, що вона з 02 грудня 2013 року працювала у відповідача на посаді оператора інформаційно-комунікаційних мереж. Згідно наказу відповідача отримала відпустку у зв'язку із вагітністю та пологами та ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач народила дитину - ОСОБА_3.

28 липня 2016 року вона звернулась до відповідача із проханням звільнити її за власним бажанням та розрахуватись із нею з одночасним поверненням трудової книжки. Проте, в усному порядку відповідач повідомив позивачу, що він і так її звільнив, не вказуючи при цьому причини звільнення, не повернув трудову книжку, не провів остаточний розрахунок.

Вважаючи, що в трудовій книжці відповідач зазначив таку причину звільнення, що вона не зможе працевлаштуватись на іншу роботу, позивач в остаточній редакції уточненої позовної заяви просила суд: змінити формулювання причини звільнення на «ст.36 КЗпП України, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39 КЗпП України) з 05 травня 2017 року»; зобов'язати ТОВ «Партнер Консалт» негайно видати їй належним чином оформлену трудову книжку; стягнути з ТОВ «Партнер Консалт» на її користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 50000,00 грн.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 19 червня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 ставлять питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вважають, що факт порушення прав позивача відповідачем є доведеним належними доказами. Зокрема, з метою захисту своїх інтересів позивач зверталася до поліції та прокуратури. Також посилаються на те, що суд не врахував неможливість надання позивачем трудової книжки в підтвердження факту її роботи на підприємстві, оскільки трудова книжка залишилася у відповідача й повертати її він відмовляється.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Як вбачається з матеріалів справи, всі судові повідомлення про призначення справи до розгляду, які направлялися судом на адресу відповідач ТОВ «Партнер Консалт», повернулися до суду у зв'язку з «закінченням терміну зберігання» (а.с. 142, 159-165, 168-171).

Крім того, інформацієя про рух справи, у порядку ч. 3 ст. 8 ЦПК України, була розміщена на офіційному веб-сайті Апеляційного суду Дніпропетровської області за посиланням: https://dpkra.court.gov.ua/sud0491/.

У відповідності до п. 6 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов'язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя, у тому числі доступність до апеляційного оскарження судового рішення. Право на апеляційне оскарження судових рішень закріплено і в ст. 129 Конституції України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших учасників справи, а відповідач ТОВ «Партнер Консалт» не виявив належної зацікавленості у розгляді справи, судові повідомлення про час та місце розгляду справи не отримує, а тому, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення суду ухвалене судом під час дії Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 18.03.2004 року, законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення перевіряється відповідно до положень такого кодексу.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необґрунтованості.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Так, відповідно до ст. 213 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, зокрема передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Аналогічні норми процесуального права закріплено й у статті 263 ЦПК України, в редакції станом на час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення названих вимог закону не дотримався.

Згідно зі ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (стаття 21 КЗпП України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 з 02 грудня 2013 року прийнята на посаду оператора інформаційно-комунікаційних мереж ТОВ «Партнер Консалт», на підставі наказу №4-к від 02.12.2013 року, про що до Трудової книжки Серії НОМЕР_1 внесено відповідний запис (а.с. 8, 9, 10).

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного Фонду України ОСОБА_1, страхувальником останньої у період з грудня 2012 року по серпень 2014 року включно є ТОВ «Партнер Консалт» (а.с. 11).

25 січня 2014 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_1 та її прізвище після державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_1 (а..с 175).

Відомості щодо дати звільнення ОСОБА_1 із займаної посади на ТОВ «Партнер Консалт» матеріали справи не містять, однак, зважаючи на припинення останнім сплати страхових внесків за ОСОБА_1, як за свого представника, колегія суддів вважає прийнятними та доведеними її доводи щодо припинення трудових відносин.

Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України (ст. 48 КЗпП України).

Згідно пунктів 3-4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 року, трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.

Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Таким чином, саме на ТОВ «Партнер Консалт», як на роботодавця, покладено обов'язок видати трудову книжку працівнику, який звільняється.

Згідно з приписами ст. 58 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Аналогічні норми закріплено й у ст. ст. 76-83 ЦПК України, редакції станом на час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Зважаючи на те, що обов'язок щодо ведення, зберігання та повернення трудової книжки працівнику покладено на роботодавця, то саме ТОВ «Партнер Консалт» мав належними та допустимими доказами довести суду, що трудова книжка Серії НОМЕР_1 повернута ОСОБА_1

Зважаючи на те, що відповідач ТОВ «Партнер Консалт» на неодноразові виклики у судове засідання не реагував та не надав суду доказів на підтвердження належного виконання ним свого обов'язку щодо повернення трудової книжки ОСОБА_1, колегія суддів приймає доводи позивача про утримання роботодавцем її трудової книжки без законних на те підстав та приходить до висновку про задоволення її позовних вимог в частині зобов'язання ТОВ «Партнер Консалт» видати ОСОБА_1 належним чином оформлену трудову книжку НОМЕР_1, оформлену на ім'я ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Разом з тим, колегія суддів вважає передчасними позовні вимоги ОСОБА_1 щодо зміни формулювань причин звільнення, з огляду на наступні обставини.

Так, Законодавець у частині першій статті 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом.

Статтею 3 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, передбачено, що кожна особа має в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина перша).

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Із цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 235 ЦПК України, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Тобто, зміна формулювання причин звільнення можлива лише після встановлення того, що причини звільнення, зазначені у трудовій книжці працівника, є неправильними або такими, що не відповідають чинному законодавству.

Як встановлено судом, ні позивач ОСОБА_1, ні відповідач ТОВ «Партнер Консалт», не надали суду відомостей про те, яка причина та дата звільнення оператора інформаційно-комунікаційних мереж ТОВ «Партнер Консалт» ОСОБА_1 зазначена у Трудовій книжці Серії НОМЕР_1, у зв'язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що позивачем заявлено позовні вимоги щодо зміни формулювань причин звільнення передчасно і ці вимоги не можуть бути задоволені, що не перешкоджає позивачу звернутися до суду з аналогічними позовними вимогами після отримання трудової книжки.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати в моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Саме до цього зводяться роз'яснення, викладені у п. 3, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно із ст. 237-1 КЗпП України, є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Приймаючи до уваги фактичні обставини справи, характер та обсяг страждань позивача, тривалість моральних страждань позивача, та негативні наслідки, які настали для позивача у зв'язку з порушенням її прав, зокрема, неможливість працевлаштування через відсутність трудової книжки, судова колегія дійшла до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода, з врахуванням дотримання засад виваженості, розумності та справедливості, у розмірі 5 000,00 грн., що є достатнім розміром для відшкодування завданої позивачці моральної шкоди.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, у зв'язку з чим скасовує рішення суду з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та невірного застосування норм матеріального права, згідно п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та приймає нову постанову про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 19 червня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Консалт» про зміну формулювання причин звільнення, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Партнер Консалт» (ідентифікаційний код за ; місце знаходження: 03150, м.Київ, вул..Тельмана, 3-Б) видати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, належним чином оформлену трудову книжку НОМЕР_1, оформлену на ім'я ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Консалт» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000 (п'ять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 17 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді: