Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 534/795/14-ц

провадження № 61-11138св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П., Червинської М. Є.,

учасники справи:

заявник - Горішньоплавнівський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області,

зацікавлена особа - ОСОБА_4,

представник зацікавленої особи - ОСОБА_5,

стягувачі - ОСОБА_6, ОСОБА_7,

боржник - ОСОБА_8,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, на ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області у складі судді Крикливого В. В. від 15 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області у складі колегії суддів: Бутенко С. Б., Панченко О. О., Пікуля В. П., від 16 листопада 2016 року

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2016 року відділ державної виконавчої служби Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області (далі - ВДВС Комсомольського МУЮ Полтавської області), який перейменовано на Горішньоплавнівський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (далі - Горішньоплавнівський міський ВДВС ГТУЮ у Полтавській області) звернувся до суду з поданням про визначення частки майна боржника ОСОБА_8 у майні, яким він володіє спільно з ОСОБА_4

Подання мотивована тим, що на виконанні у ВДВС Комсомольського МУЮ Полтавської області перебуває виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_8 заборгованості на загальну суму 1 213 396,41 грн, яка боржником не погашається.

Під час примусового виконання державним виконавцем прийнято рішення про звернення стягнення на майно боржника та 28 травня 2015 року складено акти опису та арешту майна, а саме: земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель площею 0,5 га, розташованих на даній земельній ділянці будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_3.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 29 вересня 2015 року у справі за позовом дружини боржника ОСОБА_4 вказане майно поділено між подружжям з виділенням ОСОБА_4 та ОСОБА_8 по Ѕ частки жилого будинку з господарськими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_3.

З урахуванням викладеного, оскільки описаного майна недостатньо для задоволення вимог стягувачів, ВДВС Комсомольського МУЮ Полтавської області просив суд визначити Ѕ частку боржника у праві спільної сумісної власності подружжя на інше майно, зокрема, на будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_2, будинок АДРЕСА_4 та АДРЕСА_1, яким він володіє спільно із ОСОБА_4 З метою забезпечення подання накласти арешт на все майно, належне ОСОБА_4

Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 15 вересня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 16 листопада 2016 року, подання ВДВС Комсомольського МУЮ Полтавської області задоволено частково.

Визначено, що частка боржника ОСОБА_8 у будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_2, становить Ѕ.

Визначено, що частка боржника ОСОБА_8 у АДРЕСА_1, становить Ѕ.

Визначено, що частка боржника ОСОБА_8 у житловому будинку із господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_4, становить ј.

В частині накладення арешту на все належне ОСОБА_4 майно заявнику відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, мотивовано тим, що розмір заборгованості ОСОБА_8 перевищує вартість вже арештованого майна боржника та іншого майна у ОСОБА_8 не виявлено, тому державний виконавець має право виконати рішення суду за рахунок звернення стягнення на частку боржника у праві власності на вищезазначене майно.

У грудні 2016 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5,подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні подання відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не взято до уваги те, що у боржника є два особових рахунки у банку, однак будь-які відомості про знаходження грошових коштів або їх відсутність на рахунках державним виконавцем не надано. Також не було зроблено жодної експертної оцінки вартості іншого майна, яке належить боржнику, що унеможливлює визначити - чи достатньо майна у боржника для погашення заборгованості в повному обсязі. Таким чином, судами не в повному обсязі досліджено всі обставини справи, не взято до уваги доводи та докази сторін у справі та неправильно застосовано норми матеріального права та порушені норми процесуального права.

У лютому 2017 року Горішньоплавнівський міський ВДВС ГТУЮ у Полтавській області подав заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що ухвали судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування немає.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

28 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_8 є боржником у зведеному виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчих листів № 2/534/550/14, виданих Комсомольським міським судом Полтавської області 22 квітня 2015 року про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 боргу на загальну суму 552 601,00 грн, виконавчого листа № 2/534/530/15, виданого Комсомольським міським судом Полтавської області 16 вересня 2015 року про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 боргу на загальну суму 573 481,00 грн та виконавчого листа № 2/534/616/14, виданого Комсомольським міським судом Полтавської області 14 жовтня 2014 року про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 боргу загальною сумою 87 314,41 грн.

В рамках зведеного виконавчого провадження 28 травня 2015 року державним виконавцем складено акти опису та арешту майна щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3, площею 0,50 га та будинку з господарським будівлями за даною адресою, 02 червня 2015 року складено акт опису та арешту рухомого майна - автомобіля ВАЗ 21083, державний номерний знак НОМЕР_1.

Заочним рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 29 вересня 2015 року поділено майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_8

Виділено ОСОБА_4 та ОСОБА_8 по Ѕ частки жилого будинку з господарськими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_3, та по Ѕ частки транспортного засобу - автомобілю ВАЗ 21083, 1991 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Даним судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що 25 липня 1987 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 26 лютого 2016 року, яке набрало чинності 09 березня 2016 року, ОСОБА_8 визнано безвісно відсутнім.

Відповідно до частини шостої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Згідно із статтею 379 ЦПК України (2004 року) питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

За змістом статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною першою статті 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що суди попередніх інстанцій, виходячи з того, що ОСОБА_8 має заборгованість та наявного у нього майна недостатньо для погашення цієї заборгованості в повному обсязі, дійшли обґрунтованого висновку про визначення належної боржнику частки у спільному майні подружжя для подальшого погашення вказаної заборгованості.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані ухвали - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 15 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 16 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П.Курило

М. Є.Червинська