У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.04.2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді - Бедьо В.І.

з участі секретаря судових засідань ОСОБА_1

представника скаржника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді справу за скаргою ОСОБА_3 про визнання неправомірними дій головного державного виконавця Ужгородського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_4 щодо винесення постанов від 02.03.2018 року відносно ОСОБА_3 у виконавчому провадженні ВП № 4899697, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 звернувся до суду з даною скаргою, в якій просить суд визнати неправомірними дії головного державного виконавця Ужгородського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_4 щодо винесення постанов від 02.03.2018 року відносно ОСОБА_3 у виконавчому провадженні ВП № 4899697 про : встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Також скаржник просить суд скасувати вказані постанови.

Подану скаргу обгрунтовує тим, що 22.08.2007 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області було видано виконавчий лист по справі № 2п- 1789 про стягнення з ОСОБА_3Т, на користь ОСОБА_5 аліментів в розмірі 1/6 частини щомісячно.

ОСОБА_3 вказує , що певний час намагався добросовісно сплачувати присуджені аліменти на утримання дитини і станом на 2014 рік не мав заборгованості. Однак 21.11. 2014 року отримав побутову травму, змушений був пройти тривалий курс лікування у стаціонарних умовах Ужгородської районної клінічної лікарні з приводу закритого перелому та зрештою такому встановлено інвалідність ІІІ-ї групи, що підтверджується посвідченням серії АГ № 071091 від 07.04.2016 року.

Відтак, скаржник вважає неправомірними дії державного виконавця з приводу винесення вказаних вище постанов у виконавчому провадженні ВП № 4899697, оскільки такі суперечать положенням п. 10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», адже винесені стосовно боржника інваліда.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_2 підтримав вимоги скарги та просив її задовольнити.

Субєкт оскарження головний державний виконавець Ужгородського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, хоч була належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, про причину неявки суд не повідомила, однак у відповідності до положень ч. 2 ст. 450 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду даної скарги.

Вивчивши зміст скарги, зясувавши обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

В судовому засіданні встановлено, що 22.08.2007 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області було видано виконавчий лист по справі № 2п- 1789 про стягнення з ОСОБА_3Т, на користь ОСОБА_5 аліментів в розмірі 1/6 частини щомісячно.

На виконання вказаного виконавчого листа було відкрито виконавче провадження ВП № 4899697.

02.03.2018 року головним державним виконавцем Ужгородського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_4 в межах даного виконавчого провадження відносно ОСОБА_3 винесено постанови про

- встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами;

- про встановлення тимчасового обмеження у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю;

- про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання;

- про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Зі змісту оскаржуваних постанов вбачається, що такі винесені державним виконавцем у звязку з ухиленням ОСОБА_5 від виконання судового рішення по справі № 2п- 1789 щодо сплати аліментів, в результаті чого станом на 01.03.2018 року сума заборгованості по аліментах становить 38 424, 88 грн. та в сукупності перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Представник скаржника в судовому засіданні також не заперечив обставину щодо існування заборгованості по сплаті аліментів у ОСОБА_5

Порядок стягнення аліментів визначено положеннями статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», в якій відповідно зазначено, що за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника.

Крім того п. 9 ст. 71Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:

1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

З вказаного вище слідує, що законодавцем чітко регламентовано заходи, які зобовязаний здійснити державний виконавець у випадках невиконання рішення суду про стягнення аліментів.

Відтак, суд вважає безпідставною вимогу скаржника щодо визнання неправомірними дій головного державного виконавця Ужгородського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_4 щодо винесення постанов від 02.03.2018 року відносно ОСОБА_3 у виконавчому провадженні ВП № 4899697 , адже така діяла у передбаченому законом порядку. Жодних доказів того, що при винесенні оскаржуваних постанов державний виконавецьь вийшла за межі чинного законодавства, суду не надано.

Скаржник вважає неправомірними дії державного виконавця з приводу винесення вказаних вище постанов у виконавчому провадженні ВП № 4899697з тих підстав, що такі суперечать положенням п. 10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», адже винесені стосовно боржника інваліда.

З доданого до матеріалів скарги посвідчення серії АГ № 071091 від 07.04.2016 року вбачається, що ОСОБА_3 встановлено інвалідність ІІІ-ї групи.

П. 10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» унормовано, що тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі:

1) якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування;

2) використання боржником транспортного засобу у звязку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю;

3) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції;

З пояснень представника скаржника, наданих у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 має труднощі, повязані з пересуванням і згідно виписок із медичної карти стаціонарного хворого № 307/149, № 3088/1494 такому рекомендована ходьба на милицях з дозованим навантаженням на ліву нижню кінцівку. Відтак, представник вказує на те, що позбавлення ОСОБА_3 права керування транспортними засобами суттєво обмежує його можливість вільно пересуватися в межах міста, такий позбавлений нормального середовища для існування.

У відповідності до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобовязаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобовязані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За таких обставин, з врахуванням того, що державним виконавцем при винесенні оскаржуваної постанови щодо позбавлення права керування транспортними засобами не було враховано інвалідність ОСОБА_3, суд приходить до висновку, що в цій частині скарга обґрунтована та підлагає до задоволення.

Що стосується інших вимог, то такі є необгрнутовані та не підтверджені жодними належними доказами, що відтак є підставою для відмови у їх задоволенні.

Керуючись ст. ст. 258, 260, 353, 354, 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ :

Скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову головного державного виконавця Ужгородського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_4 від 02.03.2018 року у виконавчому провадженні ВП № 4899697 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

В решті скарги відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Закарпатської області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: ОСОБА_6