Постанова

Іменем України

28 березня 2018 року

м. Київ

справа № 361/5964/15-ц

провадження № 61-2587св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Київський пансіонат ветеранів праці,

представник позивача - Двірник Юрій Олексійович,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Київського пансіонату ветеранів праці на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2015 року у складі судді Шинкаря А. О. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 11 квітня 2016 року у складі колегії суддів: Сержанюка А. С., Лівінського С. В., Мережко М. В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Київський пансіонат ветеранів праці звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу, виселення та зобов'язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що 12 березня 2014 року між Київським пансіонатом ветеранів праці та ОСОБА_2 укладено договір № 01, згідно з яким позивач приймає на постійне місце проживання ОСОБА_3, а ОСОБА_2 зобов'язується сплачувати витрати на її утримання у повному обсязі, щомісячно шляхом внесення готівки на розрахунковий рахунок до 15 числа поточного місяця.

Починаючи з січня 2015 року, ОСОБА_2 належним чином не виконував умов указаного договору - не сплачував кошти в повному обсязі, у зв'язку з чим станом на 01 грудня 2015 року виникла заборгованість на загальну суму 35 437 грн.

Умовами договору (пункти 3.2, 4.2) передбачено, що в разі несвоєчасної оплати за проживання в пансіонаті ОСОБА_3 підлягає виселенню.

Посилаючись на зазначене вище та із урахуванням заяв про збільшення позовних вимог, Київський пансіонат ветеранів праці проситьстягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь заборгованість у сумі 35 437 грн, виселити ОСОБА_3 з пансіонату та зобов'язати ОСОБА_2 забрати її за попереднім місцем проживання.

Ухвалою (протокольно) Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2015 року залучено до участі у справі співвідповідача ОСОБА_3

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2015 року у задоволенні позову Київського пансіонату ветеранів праці відмовлено.

Рішення суду мотивовано відсутністю правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 коштів на утримання ОСОБА_3 за заявлений позивачем період, оскільки на підставі заяви ОСОБА_2 від 10 грудня 2014 року про відмову від договору строк його дії на 2015 рік не продовжено. Крім того, ОСОБА_3 має право на державне утримання, оскільки є особою похилого віку, яка за станом здоров'я потребує стороннього догляду, медичної допомоги та не має працездатних родичів, у зв'язку із встановленням її сину третьої групи інвалідності.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалу суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки правовідносини за вказаним правочином розірвані у повній відповідності до його умов та з дотриманням положень статтей 598, 651 ЦК України, а форма заяви про розірвання правочину договором не обумовлена. Крім того, ОСОБА_3 як особа похилого віку, яка потребує стороннього догляду, медичної допомоги та не має працездатних родичів, має право постійно проживати у закладі, а тому вимоги про її виселення задоволенню не підлягають. Безпідставними також є вимоги позивача про зобов'язання ОСОБА_2 забрати ОСОБА_3 з пансіонату за попереднім місцем проживання, оскільки відповідач з 05 листопада 2014 року має третю групу інвалідності і, відповідно, не може надати сторонній догляд та медичну допомогу останній.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року, Київський пансіонат ветеранів праці просить скасувати оскаржувані рішення судів першої і апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що усупереч положенням пункту 5 договору від 12 березня 2014 року, відповідно до умов якого звернення про розірвання договору сторони мають подати за один місяць до закінчення строку його дії (до 30 листопада 2014 року), ОСОБА_2 звернувся з таким зверненням 10 грудня 2014 року. Разом з тим, при вирішенні спору судами не враховано положення статті 525 ЦК України, відповідно до яких одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Апеляційний суд безпідставно вказував на те, що ОСОБА_2 не подав вчасно заяви до пансіонату в зв'язку з погіршенням стану його здоров'я. Наявні в матеріалах справи докази підтверджують борг відповідача ОСОБА_2 станом на 01 грудня 2015 року в сумі 35 437,00 грн. Крім того, положення вказаного договору передбачають виселення як наслідок невиконання його умов.

27 жовтня 2016 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

18 січня 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу за позовом Київського пансіонату ветеранів праці до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу, виселення та зобов'язання вчинити дії призначено до судового розгляду.

Відзивів на касаційну скаргу до суду не надходило.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-7111 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 частини першої розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

18 січня 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з вимогами частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати та вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 12 березня 2014 року між Київським пансіонатом ветеранів праці та ОСОБА_2 укладено договір № 01, згідно з умовами якого (пункт 1.1) позивач приймає на постійне місце проживання ОСОБА_3, а ОСОБА_2 зобов'язується сплачувати витрати на її утримання у повному обсязі (а. с. 9 ).

Згідно з пунктом 2 договору сума щомісячної плати складає 100 % від фактичних витрат на утримання ОСОБА_3 Оплата здійснюється щомісячно, шляхом внесення готівки на розрахунковий рахунок виконавця до 15 числа поточного місяця.

Відповідно до пункту 5 договір вступає в силу з моменту підписання і діє по 31 грудня поточного року. Якщо жодна зі сторін за один місяць до закінчення строку дії договору не заявить про його розірвання, договір вважається продовженим на наступний рік.

10 грудня 2014 року ОСОБА_2 подав на ім'я директора Київського пансіонату ветеранів праці заяву, у якій повідомив про відсутність можливості продовжити дію вищевказаного договору на наступний рік у зв'язку зі скрутним майновим станом та встановленням йому з 05 листопада 2014 року третьої групи інвалідності. При цьому вказував на поважність причин неподачі такої заяви раніше, зокрема, погіршення стану здоров'я (а. с. 52).

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки розрахунку заборгованості, наданого позивачем, у ОСОБА_2відсутня заборгованість перед Київським пансіонатом ветеранів праці по оплаті витрат на утримання ОСОБА_3 (а. с. 13).

Згідно з частиною другою статті 598 ЦК України припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Аналізуючи вказані норми законодавства, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що договір від 12 березня 2014 року № 01, укладений між Київським пансіонатом ветеранів праці та ОСОБА_2, припинив свою дію 31 грудня 2014 року, а підстави для продовження його дії на наступний рік відсутні.

Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій не застосували до спірних правовідносин положення статті 525 ЦК України, не можуть бути задоволені судом з огляду на наступне.

Згідно з вимогами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договором від 12 березня 2014 року, зокрема, підпунктом 5.1 пункту 5 передбачено можливість кожної зі сторін заявити про розірвання цього договору, що унеможливлює продовження строку його дії на наступний рік.

ОСОБА_2 скористався таким правом, звернувшись до позивача з відповідною заявою 10 грудня 2014 року, що не суперечить змісту статті 525 ЦК України.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Обгрунтовуючи свої вимоги наявністю заборгованості у ОСОБА_2, позивач вказує на виконання пансіонатом зобов'язань щодо забезпечення постійного місця проживання та догляду за ОСОБА_3 за період з 01 січня 2015 року по 01 жовтня 2015 року. Разом з тим, враховуючи наявність заяви ОСОБА_2 щодо відмови виконувати свої зобов'язання у зв'язку з важким фінансовим станом, Київський пансіонат ветеранів праці не був позбавлений можливості виселити ОСОБА_3 у зв'язку з припиненням підстав для її проживання у позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для стягнення заборгованості у вказаному розмірі, оскільки такі висновки ґрунтуються на вимогах закону, узгоджуються із встановленими обставинами та матеріалами справи.

Крім того, судові рішення в частині пред'явлених до ОСОБА_3 позовних вимог про виселення підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі у цій частині з огляду на таке.

Із матеріалів касаційного провадження, що надійшли до Верховного Суду разом із цією справою, вбачається, що 28 лютого 2017 року ОСОБА_2 подав до суду касаційної інстанції відомості про смерть відповідача ОСОБА_3: світлокопію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 від 24 січня 2017 року серії НОМЕР_1 та витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть від 24 січня 2017 року № 2.

Пунктом 7 частини першої статті 255 ЦК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Вимоги позивача про виселення стосуються конкретної особи, яка померла, а тому не допускають правонаступництва.

Інші доводи касаційної скарги не вказують на наявність підстав для скасування судових рішень, які передбачені статтями 411-414 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення а згідно з пунктом 5 частини першої статті 409 ЦПК України - скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині.

Відповідно до положень статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Згідно з частиною першою статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Керуючись статтями 255, 400, 409, 410, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Київського пансіонату ветеранів праці залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 11 квітня 2016 року в частині вирішення позовних вимог Київського пансіонату ветеранів праці до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та зобов'язання вчинити дії залишити без змін.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 11 квітня 2016 року в частині вирішення позовних вимог Київського пансіонату ветеранів праці до ОСОБА_3 про виселення скасувати.

Провадження у справі в цій частині закрити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк