АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження в апеляційній інстанції №22-ц/796/510/2018
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів:

Судді - доповідача: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Довгопола А.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 (ОСОБА_2.)

представник відповідача ОСОБА_3 (ОСОБА_4)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року ухваленого під головуванням судді Дніпровського районного суду м. Києва Савлук Т.В.

по цивільній справі № 755/16054/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_6, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кударенко Віра Миколаївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рохманова ОксанаВолодимирівна про витребування майна з чужого незаконного володіння.

в с т а н о в и л а :

У жовтня 2016 року ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, з вимогою витребувати з чужого незаконного володіння у свою власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, яка належить йому на праві власності.

Обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що йому на праві приватної власності належить вищевказана квартира. 18 жовтня 2016 року ним за адресою вищезазначеної квартири була виявлена заміна замків, двері в квартиру ніхто не відчиняв. 27 жовтня 2016 року було отримано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, відповідно до якої, 22 вересня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В. М. внесено запис №16530139 про право власності на вищезазначену квартиру за ОСОБА_6. Підставою виникнення права власності зазначено договір купівлі - продажу квартири від 22 вересня 2016 року. Посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кударенко В. М., зареєстрований в реєстрі за № 2538. Позивач зазначив, що ніяких дій щодо відчуження майна він не вчиняв, не доручав стороннім особам вчиняти від свого імені дії, пов'язанні з відчуженням його майна, та не знав про його укладення. На момент укладання договору купівлі - продажу квартири перебував за кордоном, а тому вважав, що зазначений договір є таким, який порушує його конституційне право на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, а тому є нікчемним, оскільки він не відчужував квартиру, його право власності станом на дату подання позову не припинилось та є чинним.

11 січня 2017 року Дніпровським районним судом міста Києва, за згодою представника позивача, постановлено ухвалу про заміну відповідача ОСОБА_6 на належного відповідача ОСОБА_4.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року позов задоволено. Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 у власність ОСОБА_2 об'єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_3, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане згідно з розпорядження Комітету по оренді та приватизації комунального майна Дарницького району від 14 квітня 1994 року за № 1094, зареєстроване Київським міським бюро технічної інвентаризації 29 квітня 1994 року, про що внесено запис в реєстрову книгу за №2148.

Не погоджуючись із рішенням представником відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу де ставилось питання про його скасування та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст. 387, 388, ч.4 ст.334 ЦК України.

22 січня 2018 року Апеляційним судом міста Києва отримано відзив представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_1 на апеляційну скаргу. Заперечуючи проти її доводів, представник зазначила про те, що відповідачем у справі правильно визначено ОСОБА_4, як особу, у володінні якої під час розгляду справи знаходилась квартира. Судом першої інстанції надано чітку правову оцінку всім правочинам щодо неї, правильно встановлено обставини справи, викладено мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення. Визначено чи були порушені права позивача і ким вони були порушені. Зазначила, що твердження представника відповідача про законність придбання не відповідає дійсним обставинам справи. Вказувала про те, що позивач набув право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 в установленому законом на дату цього набуття порядку, належним чином зареєстрував своє право власності відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення та не зобов'язаний був спеціально реєструвати своє право власності в Державному реєстрі прав, оскільки його право власності на квартиру виникло до 1 січня 2013 року та є дійсним.

Крім того, зазначила, що відповідач не може залишатись власником квартири, оскільки він ніколи не набував право власності на неї, а заявляти позовну вимогу про скасування реєстрації неіснуючого права власності відповідача в Державному реєстрі прав у позивача немає підстав, оскільки чинним законодавством чітко визначена процедура реєстрації права власності дійсного власника у разі витребування майна з чужого незаконного володіння, і при реєстрації цього права запис про реєстрацію права власності відповідача автоматично втратить чинність.

Вказувала про те, що позивач не втрачав право власності на квартиру, оскільки ніколи не вчиняв жодних дій, направлених на її відчуження, про що свідчать матеріали справи, а тому його право власності, яке гарантується Конституцією України не потребує відновлення.

Відповідно до п. 8 ч.1 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону № 2147 - VIIIвід 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно - територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня чинності цим Законом.

Представник позивача у судовому засіданні не визнала подану апеляційну скаргу, заперечувала проти її задоволення.

Представник відповідача підтримала подану апеляційну скаргу, просила суд її задовольнити

Треті особи в судове засідання не з'явились, про день та час розгляду повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили.

Згідно п.10 ч.3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства зокрема є розумність строків розгляду справи судом.

Відповідно до ст.371 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Таким чином, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність третіх осіб, в силу вимог ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вислухавши пояснення осіб що з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції задовольняючи вимоги позивача виходив з того, що договір купівлі-продажу квартири від 04 вересня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_9, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко В.Ф. є нікчемним, оскільки цей договір не відповідає ознакам дійсності правочину, право власності позивача не припинено, про що свідчить наявність у позивача оригіналу свідоцтва про право власності на квартиру. Позивач обрав захист своїх порушених прав шляхом витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 у власність ОСОБА_2 оспорювань квартиру по проспекту Миру в місті Києві.

Суд першої інстанції вважав доведеним факт того, що відповідач придбав спірне майно на підставі договору купівлі-продажу у фізичної особи, яка не мала права його відчужувати, оскільки не набула права власності на майно, оскільки спірний об'єкт нерухомого майна вибув з володіння первісного власника майна, яким є ОСОБА_2 на підставі нікчемного правочину.

Проте погодитись з такими висновками не можливо.

Так, судом при розгляді справи було встановлено, що позивачу на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1, згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно з розпорядженням (наказом) від 14 квітня 1994 року Комітетом по оренді та приватизації комунального майна Дарницького району. 29.04.1994 року зареєстровано право приватної власності на спірну квартиру Київським міським бюро технічної інвентаризації, про що внесено запис в реєстрову книгу №2148.

04 вересня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 було укладено договір купівлі - продажу квартири, посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко В. Ф., відповідно до якого позивач передав, а ОСОБА_9 прийняв у власність вищевказану квартиру.

22 вересня 2016 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі - продажу квартири, посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М., відповідно до якого ОСОБА_9 передав, а ОСОБА_6 прийняв у власність вищевказану квартиру.

28 жовтня 2016 року ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі - продажу квартири, посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рохманова О.В. відповідно до якого ОСОБА_6 передав, а ОСОБА_4 прийняв у власність вищевказану квартиру. Проведено державну реєстрацію, номер запису про право власності 17159683.

Відділ з питань реєстрації місця проживання /перебування фізичних осіб Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації 24.05.2017 у відповідь на адвокатський запит повідомило, що ОСОБА_2 07.10.2016 року знято з реєстрації місця проживання за заявою ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_4 на підставі свідоцтва про смерть НОМЕР_2 від 28.10.2008 року, виданого Відділом реєстрації смерті ГУ юстиції в м. Києві (т.2 а.с.17).

09.10.2017 нотаріусом міста Москва Російської Федерації видано «Свидетельство об удостоверении факта» яким встановлено, що: «ОСОБА_2, паспорт гражданина Украины НОМЕР_3, выдан Дарницким РУГУ МВД Украины в г.Киеве 15 мая 1997 года, идентификационный номер НОМЕР_1, место жительства: АДРЕСА_2, явился ко мне по адресу: АДРЕСА_5, лично сегодня в 10 часов 57 минут. Личность лица, обратившегося за удостоверением факта, установлена, дееспособность проверена» (т.2 а.с. 48-49).

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Правовими підставами для звернення позивача за захистом порушених прав були положення ст. 387 ЦК України, за якими власник має право витребувати своє майно, від особи яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Позивач вказував звертаючись до суду з позовом, що квартира вибула із власності поза його волею, договір купівлі - продажу від 22.09.2016 року посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кударенко В.М., він не укладав, не доручав його укласти стороннім особам та не знав про його укладення. Грошові кошти за цим договором не отримував. Отже вважав, що зазначений договір є таким що порушує публічний порядок, оскільки він спрямований на порушення конституційного права позивача - володіння, користування та розпорядження власністю - квартирою та має на меті незаконне заволодіння власністю позивача, а тому є нікчемним.

Тобто при подачі позову позивачем вказувалось на укладення 22 вересня 2016 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 договору купівлі - продажу квартири, що був посвідчений нотаріально.

У той же час у ході розгляду справи в суді першої інстанції було встановлено, що 04 вересня 2008 року між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_9 було укладено договір купівлі - продажу спірної квартири, посвідчений нотаріально, відповідно до якого позивач передав, а ОСОБА_9 прийняв у власність вищевказану квартиру ( а.с. 68 т. 1). Даний договір був зареєстрованим у відповідному законом порядку ОСОБА_9 - згідно відповіді БТІ від 29.02.2016 року .

Також 28 жовтня 2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі - продажу спірної квартири, посвідчений нотаріально, відповідно до якого ОСОБА_6 передав, а ОСОБА_4 прийняв у власність вищевказану квартиру, та зареєстрував право власності у відповідному порядку.

11.01.2017 року позивач звернувся до суду з клопотанням ( яке було задоволено ухвалою суду від 11 січня 2017 року) про заміну відповідача та залучення третіх осіб, де просив суд замінити первісного відповідача ОСОБА_6 на належного відповідача ОСОБА_4. У якості третіх осіб залучити ОСОБА_6 та приватного нотаріуса Рохманову О.В.

10.02.2017 року позивачем були змінені підстави позову.

Зазначене вище вказує на те, що ОСОБА_9 як покупець за першим договором купівлі - продажу спірної квартири від 2008 року не був залучений до участі в справі.

Укладений договір на час звернення позивача до суду не визнавався недійсним і до моменту укладення 22.06.2016 року договору купівлі - продажу квартири між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 був діючим.

Однак, суд першої інстанції ухвалюючи рішення без залучення ОСОБА_9, даючи правову оцінку укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 договору визнає цей договір нікчемним, оскільки цей договір не відповідає ознакам дійсності правочину.

Тобто судовим рішенням було вирішено питання про права та обов'язки особи, яка не була залучена до участі в справі. Суд виходив лише з пояснень та доводів позивача.

Не з'ясувавши безпосередньо у самого ОСОБА_9 чи його батьків ( на час укладення договору був неповнолітнім), чи мало місце укладення між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 договору купівлі - продажу квартири 04.092008 року за участі останнього, на думку колегії суддів, суд передчасно прийшов до висновку, що даний договір є нікчемним.

Наявність у матеріалах справи відповіді Городнянської районної державної адміністрації щодо відсутності інформації стосовно неповнолітнього ОСОБА_9 та його батьків в архівах служби у справах дітей, могла вказувати лише на оспорюваність договору, а не на його нікчемність.

Нормами цивільного законодавства передбачені засади захисту права власності. Зокрема стаття 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача, захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий шляхом задоволення віндикаційного позову.

Виходячи з положень зазначених статей право витребувати майно із чужого незаконного володіння має лише власник цього майна. У разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів, це майно може бути витребувано від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК. У такому випадку діюче законодавство не пов'язує можливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами щодо наявності у відчужувача за останнім у ланцюгу договорів договором, яким у справі, що розглядається, є договір купівлі-продажу від 28 жовтня 2016 року, права відчужувати це майно.

Витребування майна від добросовісного набувача у такому випадку залежить від наявності волі на передачу цього майна у власника майна - відчужувача за першим договором у ланцюгу договорів. Таким чином, наявність у діях власника майна волі на передачу цього майна виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Судом першої інстанції не враховано вищевказаних обставини, які мають істотне значення для даної справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Відтак, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового за правилами ст. 376 ЦПК України про відмову у задоволенні заявлених позивачем вимог.

Так як суд апеляційної інстанції законодавчо позбавлений можливості залучення до участі у справі осіб, які не приймали участі при розгляді справи у суді першої інстанції як в якості відповідачів так і третіх осіб.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за необхідне стягнути на користь відповідача 6373, 91 гривни судового збору.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 372, 376, 381-383, 384, 387 ЦПК України, п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, ч.6 ст.147, п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ "Про судоустрій і статус суддів", колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року скасувати та постановити нове судове рішення за яким: ОСОБА_2 відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір у сумі 6373,91 гривень ( шість тисяч триста сімдесят три гривни дев'яносто однієї копійки).

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 квітня 2018 року.

Суддя - доповідач:

Судді: