АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/2794/16-ц Номер провадження 22-ц/786/916/18Головуючий у 1-й інстанції Парахіна Є. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого судді: Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Панченка О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві апеляційні скарги ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 08 лютого 2018 року

по справі за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 08 лютого 2018 року позовну заяву Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, задоволено.

В рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_2 перед Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський ОСОБА_4" за Кредитним договором № 430/08-К від 04.04.2008 року, що станом на 18.07.2016 року становить нестягнену суму боргу в сумі 3621654,28 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 70000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 18.07.2016 року еквівалентно 1736502,39 грн., заборгованість за відсотками - 72252,92 доларів США, що за курсом НБУ станом на 18.07.2016 року еквівалентно 1792390,98 грн., комісія за розрахункове обслуговування - 19091,80 грн., штраф за несвоєчасне погашення кредиту, сплату процентів за користування кредитом - 73669,12 грн., - звернуто стягнення на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 30.12.2009 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за №5360, яке є предметом іпотеки за Іпотечним договором №430/08-К від 04.04.2008 року, який укладений між ПАТ "Всеукраїнський ОСОБА_4" та ОСОБА_2 і посвідчений приватним нотаріусом приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим № 2943, а саме: житловий будинок, що знаходиться за адресою: Полтавська обл., м. Полтава, вул. Новопроектована, 16, шляхом його продажу Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський ОСОБА_4" від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною, визначеною згідно п.2.3 Іпотечного договору в розмірі 446320 грн. 00 коп., але не нижче за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому ст.38 Закону України "Про іпотеку", з наданням ПАТ "Всеукраїнський ОСОБА_4" всіх прав продавця, у тому числі, але не виключно: укладати договір купівлі - продажу, отримувати дублікати правовстановлюючих документів на вказаний предмет іпотеки в органах БТІ, органах нотаріату та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності; отримувати всі необхідні документи та довідки (в тому числі витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності) для продажу вищезазначеного предмета іпотеки у Державній реєстраційній службі України та всіх підпорядкованих структурних підрозділах, в органах нотаріату або у інших органах, які будуть здійснювати функції з реєстрації речових прав на нерухоме майно; здійснювати будь-які платежі у якості продавця в процесі укладання договору купівлі - продажу предмету іпотеки; звертатися до суб'єктів оціночної діяльності із заявою про проведення експертної оцінки предмету іпотеки, а також ставити підписи від свого імені за одержання експертної оцінки; отримувати довідки та документи, які необхідні для укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу; надати приватному нотаріусу право відкрити розділ на предмет іпотеки житловий будинок, що знаходиться за адресою: Полтавська обл., м. Полтава, вул. Новопроектована, 16, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та зареєструвати право власності на предмет іпотеки за набувачем (покупцем); отримувати в органах місцевого самоврядування за місцезнаходженням предмета іпотеки довідки про склад сім'ї іпотекодавця, копії будинкових книг, технічну документацію.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_4" судовий збір в розмірі 1378,00 грн.

З цим рішенням не погодилась відповідач, яка, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, подала на нього апеляційні скарги, в яких просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, залишити без задоволення, вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування доводів скарг зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду саме з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зазначає, що банком не було надано доказів обґрунтованості нарахування відсотків та не підтверджено бухгалтерсько-фінансовими документами, первинними документами наявності дійсного боргу в розмірі, зазначеному в розрахунку заборгованості.

Вказує, що іпотечним договором не передбачено право Банку в судовому порядку у разі примусового звернення стягнення майна, шляхом його продажу на публічних торгах, продати майно від свого імені третій особі та виготовити оригінали (дублікати) документів, надання права звернення до нотаріуса з метою посвідчення договору, замість власника зареєструвати договір в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Окрім того, зазначає, що місцевим судом безпідставно визначено початкову ціну предмету іпотеки у розмірі 446320,00 грн., яка була актуальною на момент укладення договору іпотеки 04.04.2008 року та на даний час не є ринковою.

Також, зауважує, що в рішенні суду безпідставно не зазначено про необхідність відстрочення виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

У поданому до суду апеляційної інстанції відзиві на скаргу позивач прохав у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Зазначає, що саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснено, не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання.

Вказує, що твердження в апеляційній скарзі про неправомірність нарахування банком відсотків, оскільки їх сума є досить значною та непомірною для сплати не підтверджено належними доказами незаконності такого нарахування.

Вважає, що заявлений банком позов є захистом вже існуючого права, що виникло на підставі застереження в договорі іпотеки, яке законодавцем визначено як самостійна підстава виникнення права власності.

Також, зазначає, що апелянтом не вказано, що дане майно є єдиним місцем її проживання та що у неї відсутнє інше майно на праві приватної власності, а тому вважає, що підстави для зупинення виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» відсутні.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 04.04.2008 року між ВАТ "Всеукраїнський ОСОБА_4" (правонаступником якого є ПАТ "Всеукраїнський ОСОБА_4") та ОСОБА_7 було укладений кредитний договір №430/08-К, на виконання умов якого ОСОБА_4 надав позичальнику грошові кошти (кредит) в сумі 75000,00 доларів США для проведення розрахунків по договору купівлі-продажу б/н від 04.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу за реєстровим №2932, згідно якого позичальник придбає у власність нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями №16 по вул. Новопроектованій в м. Полтаві, на строк до 01.04.2033 року зі сплатою за користування кредитними коштами плати в розмірі 14% річних та щомісячної плати за обслуговування кредиту в розмірі 265,13 грн., що становить 0,07% від суми кредиту (т.1, а.с.21-28).

Відповідно до Договору про заміну боржника в зобов'язанні №1 від 30.12.2009 року до Кредитного договору №430/08-К від 04.04.2008 року, укладеного між ВАТ "Всеукраїнський ОСОБА_4", ОСОБА_7 та ОСОБА_2, як новим позичальником, сторони домовились, що на виконання укладеного між ними Договору переведення боргу новий позичальник замінює первісного позичальника ОСОБА_7 - як боржника у зобов'язанні, яке виникло на підставі основного договору, тобто кредитного договору №430/08-К від 04.04.2008 року (т.1, а.с.36-37).

Згідно з п.2 даного Договору новий позичальник ОСОБА_2 підтверджує, що умови основного договору їй відомі, вона їх повністю розуміє і погоджується з ними, та як новий позичальник приймає на себе всі зобов'язання первісного позичальника, що передбачені основним договором, у тому числі щодо повернення основної суми заборгованості (кредиту) та плати за користування кредитом, а також всі інші зобов'язання боржника, що випливають з умов основного договору.

В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором №430/08-К від 04.04.2008 року між ВАТ "Всеукраїнський ОСОБА_4" та ОСОБА_7 укладено Іпотечний договір №430/08-К, посвідчений 04.04.2008 року Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим №2943.

Предметом іпотеки, згідно п.2.1 Договору є: житловий будинок, що знаходиться за адресою: Полтавська обл., м. Полтава, вул. Новопроектована, 16 (т.1, а.с.52-55).

На підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 30.12.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за №5360, ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_7 житловий будинок за адресою: м. Полтава, вул. Новопроектована, 16, який є предметом іпотеки за Іпотечним договором №430/08-К від 04.04.2008 року, укладеним між ПАТ "Всеукраїнський ОСОБА_4" та ОСОБА_7 (т.1, а.с.60-61).

30.12.2009 року між ВАТ "ВіЕйБі Банк", ОСОБА_7 та ОСОБА_2 було укладено Договір про заміну боржника в зобов'язанні №1 до Іпотечного договору №430/08-К від 04.04.2008 року, укладеного між ВАТ "ВіЕйБі Банк" та ОСОБА_7, згідно якого сторони визнали, що новий іпотекодавець (ОСОБА_2І.) замінює іпотекодавця боржника (ОСОБА_7О.) у зобов'язанні, яке виникло на підставі Основного договору, в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього договору, новий іпотекодавець підтверджує, що умови основного договору йому відомі, він їх повністю розуміє та погоджується з ними, приймає на себе всі зобов'язання іпотекодавця, що передбачені основним договором, в тому числі щодо забезпечення повернення основної суми заборгованості (кредиту) та плати за користування кредитом, а також всіх інших зобов'язань боржника, що випливають з умов Кредитного договору №430/08-К від 04.04.2008 року (т.1, а.с.56-57).

Також, 30.12.2009 року між ВАТ "ВіЕйБі Банк" та ОСОБА_2 було укладено Договір про внесення змін до іпотечного договору №430/08-К від 04.04.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6 04.04.2008 року та зареєстрований в реєстрі за №2943 (т.1, а.с.58-59).

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 18.06.2012 року по цивільній справі №1616/848/2012 позов ПАТ "ВіЕйБі Банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_8 в солідарному порядку на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» 759914,69 грн. заборгованості за кредитним договором. Вирішено питання судових витрат (т.1, а.с.18-20)

Так, даним рішенням стягнуто заборгованість за Кредитним договором №430/08-К від 04.04.2008 року у розмірі 759914,69 грн, яка утворилась станом на 22.02.2012 року та складалась з наступного: заборгованість за тілом та відсотками по кредиту - 91366,32 доларів США, що в перерахунку за курсом НБУ станом на 16.01.2012 року становить 729998,62 грн., заборгованість по комісії - 5039,91 грн., штраф за несвоєчасне погашення кредиту, сплату процентів за користування кредитом- 24876,16 грн.

Окрім того, даним ріщенням встановлено, що, в забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором №430/08-К від 04.04.2008 року, 30.12.2009 року між ПАТ "ВіЕйБі Банк" та ОСОБА_8, ОСОБА_8 було укладено договори поруки, згідно яких поручителі солідарно відповідають перед кредитором за виконання боржником ОСОБА_2 зобов'язання у повному обсязі за кредитним договором №430/08-К.

Вказане рішення на час розгляду даної справи судом боржником не виконано, заборгованість не погашена.

Відповідно до Розрахунку заборгованості за Кредитним договором №430/08-К від 04.04.2008 року, позичальник взяті на себе зобов'язання належним чином не виконує, у зв'язку з чим виникла прострочена заборгованість, розмір якої станом на 18.07.2016 року становить 3621654,28 грн., та складається з: заборгованість за кредитом - 70000,00 доларів США, що еквівалентно 1736502,39 грн., заборгованість за відсотками - 72252,92 доларів США, що еквівалентно 1792390,98 грн., заборгованість по комісії за розрахункове обслуговування 19091,80 грн., заборгованість по сплаті штрафу за несвоєчасне погашення кредиту, сплаті процентів за користування 73669,12 грн. (т.1, а.с.16-17).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач набув право звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки позичальник своєчасно не повертала суму боргу, а тому необхідно надати банку право продажу спірного майна за початковою ціною, визначеною згідно п.2.3 Іпотечного договору в розмірі 446320,00 грн., але не нижче за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час його реалізації. При цьому, було вказано на недоцільність відстрочення виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

За правилами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Так, згідно умов Кредитного договору №430/08-К від 04.04.2008 року, строк користування кредитом встановлено по 01.04.2033 року, при цьому відповідно до п.3.3.3 договору позичальник зобов'язаний щомісячно повертати частини кредитних коштів, згідно з умовами п.2.5.1 цього договору.

Окрім того, пунктом. 4.5 Кредитного договору встановлено, що за несвоєчасне чи часткове повернення кредитних коштів, за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату плати за обслуговування кредиту, згідно умов цього договору, Позичальник сплачує Банку штраф в розмірі 20% від суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів, плати за обслуговування кредиту, строк виконання яких настав. Пунктом 2.7 Кредитного договору визначено, що ОСОБА_4 має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній частині у випадку невиконання Позичальником/Майновим поручителем та/або Поручителем своїх боргових та інших зобов'язань за цим договором та/або умов Іпотечного договору.

При цьому, пунктом 3 Договору про заміну боржника в зобов'язанні №1 від 30.12.2009 року встановлено, що на дату укладення цього договору борг за основним договором становить 70000,00 доларів США.

Також, як зазначено вище, пунктом 2 Договору про заміну боржника в зобов'язанні новий позичальник ОСОБА_2 підтверджує, що умови основного договору їй відомі, вона їх повністю розуміє і погоджується з ними, та як новий позичальник приймає на себе всі зобов'язання первісного позичальника, що передбачені основним договором, у тому числі щодо повернення основної суми заборгованості (кредиту) та плати за користування кредитом, а також всі інші зобов'язання боржника, що випливають з умов основного договору.

Згідно наданого Банком Розрахунку заборгованість ОСОБА_2 за Кредитним договором №430/08-К від 04.04.2008 року, станом на 18.07.2016 року становить 3621654,28 грн., та складається з: заборгованість за кредитом - 70000,00 доларів США, що еквівалентно 1736502,39 грн., заборгованість за відсотками - 72252,92 доларів США, що еквівалентно 1792390,98 грн., заборгованість по комісії за розрахункове обслуговування 19091,80 грн., заборгованість по сплаті штрафу за несвоєчасне погашення кредиту, сплаті процентів за користування 73669,12 грн. (т.1, а.с.16-17).

Так, з матеріалів справи вбачається, що сума заборгованості, яка зазначена в Розрахунку заборгованості, утворилась за період з 02.02.2010 року по 18.07.2016 року та включає у т.ч. і стягнуту заборгованість за рішенням суду від 18.06.2012 року.

При цьому, з аналізу рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 18.06.2012 року та Розрахунку вбачається, що заборгованість за кредитом у сумі 70000,00 дол. США була стягнута рішенням суду від 18.06.2012 року, проте не погашена, а тому вказана і у розрахунку станом на 18.06.2012 року. Окрім того, розмір відсотків за період з 02.02.2010 року по 18.07.2016 року становить 72252,92 доларів США, з яких 21366,32 дол. США (91366,32 70000,00) стягнута рішенням від 18.06.2012 року, тобто сума не стягнутих відсотків становить 50886,6 дол. США. Розмір заборгованості по комісії за період з 02.02.2010 року по 18.07.2016 року становить 19091,80 грн., з яких 5039,91 грн. стягнуто рішенням від 18.06.2012 року, тобто сума не стягнутої комісії становить 14051,89 грн. Розмір штрафу за несвоєчасне погашення кредиту за період з 02.02.2010 року по 18.07.2016 року становить 73669,12 грн. та з них 24876,16 грн. стягнуто рішенням від 18.06.2012 року, а сума не стягнутого штрафу за несвоєчасне погашення кредиту становить 48792,96 грн.

Проте, оскільки матеріалами справи встановлено, що заборгованість ОСОБА_2 перед позивачем не погашена, рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 18.06.2012 року не виконано, доказів протилежного відповідачем не надано, то Банк-Іпотекодержатель, згідно п.2.7 Кредитного договору,вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду саме з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки п.1.3 Кредитного договору визначено, що кредитні кошти надаються строком по 01.04.2033 року.

Посилання апелянта на те, що банком не було надано доказів обґрунтованості нарахування відсотків та не підтверджено бухгалтерсько-фінансовими документами, первинними документами наявності дійсного боргу в розмірі, зазначеному в розрахунку заборгованості, також, на думку суду, є безпідставними, оскільки розмір боргу та правомірність нарахування відсотків підтверджено належними та допустимими доказами, наявними у матеріалах справи, а саме: Розрахунком заборгованості за Кредитним договором №430/08-К від 04.04.2008 року (т.1, а.с.16-17); Детальним розписом загальної вартості платежів та визначення сукупної вартості Кредиту і реальної процентної ставки, який погодив його своїм підписом позичальник ОСОБА_7 (додаток №2 до Кредитного договору №430/08-К від 04.04.2008 року) (т.1, а.с.29-35); Детальним розписом загальної вартості платежів та визначення сукупної вартості Кредиту і реальної процентної ставки, який погодила своїм підписом позичальник ОСОБА_2 (додаток №2 до Кредитного договору №430/08-К від 04.04.2008 року) (т.1, а.с.38-44); графіком погашення заборгованості по кредиту і відсотків до кредитного договору №430/08-К від 04.04.2008 року, підписаний позичальником ОСОБА_2 (т.1, а.с.45-51).

Окрім того, розмір відсотків за користування кредитними коштами також визначено Кредитним договором №430/08-К від 04.04.2008 року, умови якого прийняли та погодили своїми підписами як первісний позичальник ОСОБА_7, так і новий ОСОБА_2

Твердження апелянта про повторність стягнення боргу з посиланням на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 18.06.2012 року є необґрунтованим, оскільки вказаним рішенням дійсно було стягнуто заборгованість з ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_8 в солідарному порядку на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» станом на 22.02.2012 року у загальному розмірі 759914,69 грн. з яких: заборгованість за тілом та відсотками по кредиту - 91366,32 доларів США, що в перерахунку за курсом НБУ станом на 16.01.2012 року становить 729998,62 грн., заборгованість по комісії - 5039,91 грн., штраф за несвоєчасне погашення кредиту, сплату процентів за користування - 24876,16 грн.

Проте, вказане рішення боржником не виконано, заборгованість не погашена та станом на 18.07.2016 року зросла і становить 3621654,28 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 70000,00 доларів США, що еквівалентно 1736502,39 грн., заборгованість за відсотками - 72252,92 доларів США, що еквівалентно 1792390,98 грн., заборгованість по комісії за розрахункове обслуговування 19091,80 грн., заборгованість по сплаті штрафу за несвоєчасне погашення кредиту, сплаті процентів за користування 73669,12 грн. Оскільки з розрахунку заборгованості вбачається, що борг у розмірі 3621654,28 грн. утворився за період з 02.02.2010 року по 18.07.2016 року, та включає у т.ч. і стягнуту заборгованість за рішенням суду від 18.06.2012 року, з огляду на те, що дане рішення виконано не було, відтак, задоволення вимог Банку за кредитним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки не вбачає повторності стягнення боргу.

Згідно ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Стаття 7 Закону України «Про іпотеку» визначає, що іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Тобто, невиконання боржником зобов'язання у визначений договором термін надає іпотекодержателю право звернення на предмет іпотеки. Зазначене право, відповідно до норм закону та умов договору, є одним із засобів захисту прав кредитора, яке здійснюється за вибором іпотекодержателя (банку).

Частиною 1 ст.39 Закону України « Про іпотеку» передбачено, що, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Вимоги статті 38 Закону України «Про іпотеку» встановлюють процедуру продажу предмета іпотеки шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві.

Частиною 6 даної статті визначено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок, який розташований за адресою: Полтавська обл., м. Полтава, вул. Новопроектована, 16, в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ "Всеукраїнський ОСОБА_4" за Кредитним договором № 430/08-К від 04.04.2008 року, що станом на 18.07.2016 року становить 3621654,28 грн.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що іпотечним договором не передбачено право Банку в судовому порядку у разі примусового звернення стягнення майна, шляхом його продажу на публічних торгах, продати майно від свого імені третій особі та виготовити оригінали (дублікати) документів, надання право звернення до нотаріуса з метою посвідчення договору, замість власника зареєструвати договір в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, колегія суддів до уваги не приймає з урахуванням наступного.

Пунктом 7.1 Іпотечного договору №430/08-К від 04.04.2008 року, умови якого погодили сторони, засвідчивши свою згоду підписами на ньому та на Договорі від 30.12.2009 року про заміну боржника в зобов'язанні №1 до Іпотечного договору №430/08-К від 04.04.2008 року, іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку (терміну) виконання зобовязань, вони не будуть виконані (виконані належним чином) та у випадку, якщо інформація або документи, надані іпотекодавцем при укладенні цього Договору, виявляться недостовірними та/або недійсними, у випадку не виконання та/або неналежного виконання зобовязань за кредитним договором та цим договором, а також у інших випадках, передбачених Кредитним Договором, цим договором та чинним законодавством України.

Згідно п.7.2 договору, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 ЗУ "Про іпотеку" та умовами цього договору; продажу Іпотекодержателем від свого імені Предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, визначеному ст.38 ЗУ «Про іпотеку» та умовами цього договору.

За змістом положень п.7.3. Іпотечного договору, іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених п.7.2 цього договору.

Пунктом 7.6 Іпотечного договору визначено, що підписанням цього договору Іпотекодавець засвідчує, що згідно з цим договором Іпотекодержатель має право подавати та отримувати заяви, довідки, витяги з різних державних та інших реєстрів та документи, які необхідні для підготовки Предмета Іпотеки до продажу або перереєстрації права власності на предмет іпотеки (витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно та/або довідку характеристику Бюро технічної інвентаризації або іншого органу, що здійсню є видачу таких документів, витягів з реєстру обтяжень рухомого майна, витяги з реєстру іпотек, витяги з Єдиного реєстру заборон та інші будь-які документи, що необхідні для реалізації Іпотекодержателем свого права на набуття права власності на предмет іпотеки або права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі та прав Іпотекодержателя на використання інших засобів задоволення вимог Іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки), сплачувати всі необхідні платежі, підписати договір купівлі-продажу предмету іпотеки від свого імені, а також виконувати всі інші дії, які повязані з з продажем предмета іпотеки або перереєстрацією прав власності на предмет іпотеки. У разі продажу предмету іпотеки, Іпотекодавець погоджується з тим, що Іпотекодержатель отримає кошти, виручені від продажу та спрямує їх на погашення витрат Іпотекодержателя та заборгованості за кредитним договором та інших платежів, що має здійснити позичальник та/або Іпотекодавець, згідно з кредитним договором та цим договором, в тому числі ті, що вказані в п.7.5 цього договору. Дії, що вказані в цьому пункті вчиняються Іпотекодержателем на безоплатній основі. Іпотекодержатель має право видавати довіреності щодо вчинення дій, які вказані в цьому пункті будь-якій особі.

З наведеного вбачається, що Іпотечним договором №430/08-К від 04.04.2008 року в повній мірі передбачено право банку на вчинення, у разі примусового звернення стягнення на майно, зокрема, і за рішенням суду, продажу спірного майна від свого імені третій особі, на виготовлення оригіналів (дублікатів) документів, звернення до нотаріуса з метою посвідчення договору, та право на реєстрацію замість власника договору в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п.42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5 резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

При цьому суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України "Про іпотеку" (або статті 589 ЦК щодо заставодавця).

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про правомірність зазначення в оскаржуваному рішенні початкової ціни предмета іпотеки, зазначеної у п.2.3 Іпотечного договору в розмірі 446320 грн. 00 коп., оскільки такий обовязок суду визначено статтею 39 ЗУ «Про іпотеку».

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що місцевим судом в оскаржуваному рішенні суду безпідставно визначено початкову ціну предмету іпотеки у розмірі 446320,00 грн., яка була актуальною на момент укладення договору іпотеки 04.04.2008 року та на даний час не є ринковою, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки матеріали справи не містять відомостей про іншу оцінку майна ніж та, яка була визначена Іпотечним договором №430/08-К від 04.04.2008 року. При цьому стороноювідповідача також не надано до суду оцінки іпотечного майна, а саме житлового будинку у м. Полтаві по вул. Новопроектній, 16, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом із зазначенням вартості даного будинку, яка є актуальною на момент ухвалення рішення по справі.

Окрім того, колегія суддів наголошує, що сторони по справі не позбавлені права визначити початкову ціну предмета іпотеки на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Також, ст.1 ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" визначено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

З урахуванням наведеного, оскільки даний кредит надавався позичальнику в іноземній валюті для проведення розрахунків до договору купівлі-продажу нерухомого майна, при цьому площа предмету іпотеки (житловий будинок) становить 86,9кв.м, тобто не перевищує 250 кв.м, то наявні підстави для зупинення виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року та доповнення резолютивної частини оскаржуваного рішення вказаним посиланням.

Відтак, доводи апеляційної скарги в цій частині колегія судів вважає слушними та такими, що заслуговують на увагу.

У відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367,368,374,375, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 08 лютого 2018 року, - змінити.

Доповнити резолютивну частину рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 08 лютого 2018 року абзацом наступного змісту:

«Зупинити виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В іншій частині рішення районного суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ ОСОБА_1

СУДДІ: /підпис/ ОСОБА_9

/підпис/ ОСОБА_10

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1