АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/4444/17 22-ц/774/259/К/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 квітня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 212/4444/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання -

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 30 серпня 2017 року, яке ухвалене суддею Чайкіним І.Б. у м. Кривому Розі, повний текст рішення складено та підписано 30 серпня 2017 року.

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» ( надалі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що протягом тривалого часу 11 років 2 місяців працювала на різних посадах у шкідливих умовах виробничого середовища на підприємстві відповідача. Шкідливі умови виробничого середовища стали причиною виникнення у неї професійного захворювання та втрати 40% працездатності. Через професійні захворювання позивач постійно зазнає моральні та фізичні страждання. Просила стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 320000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 30 серпня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто на її користь у відшкодування моральної шкоди з ПАТ «Кривбасзалізрудком» 22000 грн., а також на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову в позовних вимогах в повному обсязі.

Зокрема представник відповідача вважає, що судом першої інстанції не враховано той факт, що не було встановлено винних осіб, які відповідальні за виникнення у позивача професійного захворювання, не взято до уваги, що позивач була обізнана про шкідливі фактори на виробництві, свідомо продовжувала працювати тривалий час, що стало причиною виникнення у неї захворювання. Крім того, вважає, що розмір моральної шкоди, стягнутий судом першої інстанції, не вмотивований та на думку апелянта, є занадто завищеним.

У запереченні на апеляційну скаргу, представник позивача ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком»залишити без задоволення.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача яка підтримала доводи апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно записів, що містяться в трудовій книжці, ОСОБА_1 з 25.01.2006 р. по 21.07.2017 р. працювала на різних посадах на підприємстві відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» (а.с.29-31).

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 24 березня 2017 року хворого ОСОБА_1 встановлено причини виникнення профзахворювання, яка має стаж роботи 11 років 2 місяця в умовах впливу шкідливих факторів. Український науково-дослідний інститут промислової медицини встановив діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.), група В. ЛН першого-другого ступеню. Радикулопатія попереково-крижова L5,S1 та шийна С6-С7 з помірним статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та мязово-тонічним синдромами, з нейродистрофією у вигляді: двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ст.), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого ст.), дата встановлення остаточного діагнозу 29.06.2017 р. (п.9).

Згідно довідки МСЕК позивачу 29 червня 2017 року первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності, з яких 25% - по радикулдопатії, 15%-ХОЗЛ ( а.с.9).

У п. 16 Актазазначено, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи з 24.12.2010 р. по теперішній час - дробильником дробильно-сортувальної фабрики, ОСОБА_1 виконувала весь комплекс робіт з пуску, зупинки та контролю за роботою дробарок, конвеєрів, живильників, брала участь в роботах з ремонту, монтажу, демонтажу, технічного обслуговування гірничозбагачувального устаткування. Внаслідок недосконалої технології збагачення руди, мавши місце порушень систем аспірації та режимів експлуатації гірничозбагачувального устаткування підпадала під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. В умовах дробильно-сортувальної фабрики не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосуванню, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичним перевантаженням. (п.17 Акта) ( а.с.4-8).

Згідно п.19 Акта, враховуючи роботу ОСОБА_1 впродовж 11 років 2 місяців в шкідливих умовах та неодноразову зміну керівників структурних підрозділів, визначити конкретних посадових осіб, відповідальних за профілактику виникнення професійних захворювань, неможливо (а.с.4-8).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання нею трудових обов'язків і пов'язане з виробництвом, тому наявні у зв'язку з цим підстави, передбачені ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, заподіяної з вини відповідача.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпеченнябезпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України занаявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

У зв'язку із викладеним, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» про відсутність правової підстави для відшкодування позивачу шкоди у зв'язку із професійним захворюванням такими, що не відповідають законодавству.

Як видно з акту розслідування причин виникнення у позивача хронічного професійного захворювання від 24 березня 2017 року, встановлено що позивач виконував роботи в умовах пилу, фізичного перевантаження, несприятливого мікроклімату (а.с.7).

Статтею 153 КЗпП України, передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Виходячи з викладеного, доводи апеляційної скарги ПАТ «Кривбасзалізрудком»про відсутність обов'язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу, колегія суддів до уваги не приймає. Обов'язок створити безпечні умови праці законодавством покладено на роботодавця.

При цьому, доводи представника відповідача в апеляційній скарзі про те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці, будучи попередженим під підпис про наявність таких умов, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови доведеності такої шкоди та не знімають з відповідача обов'язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Враховуючи викладене й те, що право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я професійним захворюванням ОСОБА_1 пов'язано з виконанням трудових обов'язків, виникло у позивача з червня 2017 року, тобто з моменту встановлення їй вперше стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці».

Також, спростовуються й доводи відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком»щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди, у зв'язку із професійним захворюванням, встановлений медичними довідками та виписними епікризами, про тривалість лікування. Позивач змушений проходити амбулаторний та стаціонарний курс медикаментозного лікування, переносить фізичні страждання, що позбавляє нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Також, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений з повним урахуванням роз'яснень, викладених в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до яких розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманих професійних захворювань, тривалість праці позивача в шкідливий умовах праці, що потягло втрату працездатності, період роботи позивача на підприємстві ПАТ «Кривбасзалізрудком» 11 років 2 місяця, відсоток втрати професійної працездатності первинно 40%, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, Апеляційний суд Дніпропетровської області,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 30 серпня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 10 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді: