Справа №:755/9130/17
Провадження №: 2/755/1232/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Рудь Н.В.

за участю

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення,

в с т а н о в и в :

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення. Свої вимоги мотивували тим, що позивачі є власниками квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 Відповідач ОСОБА_3 є рідною сестрою позивача ОСОБА_1, а відповідач ОСОБА_4 - племінником позивача ОСОБА_5 У 2007 році позивачі дали згоду на тимчасове проживання відповідачів у спірній квартирі. На даний час відповідачі відмовляються добровільно звільнити спірну квартиру, не приймають участі в утриманні квартири та створюють неможливі умови для проживання, оскільки захащують речами квартиру. Неможливість владнати конфлікт мирним шляхом змусив звернутися з позовом про виселення. У зв'язку з чим просять усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 шляхом виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених у позові. Додатково пояснила, що рідна сестра приїхала доглядати матір, після смерті якої до теперішнього часу залишилася проживати в спірній квартирі в кімнаті матері. Між ними виникають постійні сварки через велику кількість речей, які відповідач зносить в квартиру. Відповідач має квартиру в Білорусії, в якій проживають по договору найму сторонні люди. Повертатися у належну відповідачу квартиру вона не бажає. Відповідач ОСОБА_3 за рішенням суду визнана такою, що втратила право проживання в спірній квартирі.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позові. Додатково пояснив, що змушені викликати поліцію, коли сварки переростають у бійки.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала повністю. Пояснила, що має право на спірну квартиру, в якій залишалися належні їй речи та інші цінні речі, привезені нею в цю квартиру. Повернулася в квартиру, щоб доглядати хвору матір, після смерті якої залишилася проживати в її кімнаті. З позивачем ОСОБА_1 - її рідною сестрою постійно виникають сварки через небажання сестри надати шафу для її речей. Після розлучення приїхала в свою квартиру та протягом 13 років на законних підставах проживає в ній, так як не була виписана з неї, іншого житла не має. Зі слів сестри відомо, що вона за рішенням суду виписала її з спірної квартири. Не оплачує комунальні послуги, оскільки сестра не дає згоду на реєстрацію сина.

Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав повністю та підтримав пояснення відповідача ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що відповідач ОСОБА_3 проживала у спірній квартирі, у зв'язку з реєстрацією шлюбу виїхала з неї. Через деякий час відповідач повернулася до спірної квартири та спочатку сестри спали на одному ліжку, а після смерті матері відповідач разом із сином перейшли в кімнату матері. Між сторонами виникають сварки через велику кількість речей відповідача ОСОБА_3, які вона розмістила по всій квартирі. Це ковдри та сервізи, які відповідача ОСОБА_3 привезла у спірну квартиру до смерті її матері, а також нові речі, придбані нею під час проживання у квартирі.

Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено наступні обставини справи.

Позивачі є співвласниками квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.6, 7).

Згідно інформаційної довідки Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 02 червня 2017 року в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, зареєстровано дві особи (а.с.8).

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України).

Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна).

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ст.383 ЦК України квартира використовується власником для власного проживання та проживання членів його сім'ї.

Позивачами заявлені вимоги про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 шляхом виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

У позові підставою зазначено, що дали згоду на тимчасове проживання відповідачів у спірній квартирі. На даний час відповідачі відмовляються добровільно звільнити спірну квартиру, не приймають участі в утриманні квартири та створюють неможливі умови для проживання, оскільки захащують речами квартиру. Неможливість владнати конфлікт мирним шляхом змусив звернутися з позовом про виселення

При цьому позивачі посилалися на ст.ст. 386, 391 ЦК України, ст. 109 ЖК України.

Сторони погодили, що відповідач ОСОБА_3 проживала за адресою: АДРЕСА_2 до реєстрації шлюбу. Під час відсутності відповідача в спірній квартирі знаходилися належні її речі. У квартиру відповідач повернулася, щоб доглядати хвору матір, після смерті якої залишилася проживати в кімнаті матері разом із сином ОСОБА_4. Між сторонами виникають сварки через розміщення належних відповідачу речей та небажання позивача ОСОБА_1 дозволити користуватися шафою.

Відповідач ОСОБА_3 заперечувала, що є тимчасовими мешканцями в спірній квартирі та стверджувала, що вселилась у вказану квартиру на законних підставах.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Відповідно до статті 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

В пункті 53 «Правових позицій, висловлених судовою колегією в цивільних справах Верховного Суду України в зв'язку з аналізом причин перегляду судових рішень у цивільних справах у 1996 році» від 01.12.1997, вказано на те, що норми Глави 2 розділу III ЖК України «Користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду» застосовуються до житлових відносин у приватному житловому фонді у випадках, коли схожі житлові відносини не врегульовані нормами глави 6 і застосування до них норм глави 2 не суперечить їх змісту (наприклад ст. 98 ЖК про судовий порядок виселення тимчасових жильців).

Тому предметом доказування є обставини щодо виникнення між сторонами правовідносин власника житла та тимчасових мешканців, спливу погодженого з відповідачами строку проживання або пред'явлення до них вимоги про звільнення помешкання.

Під час розгляду справи в суді сторони стверджували, що між ними спір виник щодо порушення відповідачем ОСОБА_7 порядку розміщення речей у квартирі.

Свідок ОСОБА_6 підтвердила, що між сторонами виникають сварки через велику кількість речей відповідача ОСОБА_3, які вона розмістила по всій квартирі: ковдри та сервізи, які відповідач ОСОБА_3 привезла у спірну квартиру до смерті її матері, а також нові речі, придбані нею під час проживання у квартирі.

Наявне в матеріалах справи свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене 24 жовтня 2002 року державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстроване в реєстрі за № 1166/96, за яким спадкоємцями квартири АДРЕСА_1 у рівних долях є ОСОБА_8 та ОСОБА_3 (а.с.40) не підтверджує обставин, які підлягали доказуванню.

Посилання сторін на наявність сварок через розміщення речей відповідачки не можуть свідчити про сплив погодженого з відповідачами строку проживання або пред'явлення до відповідачів вимоги про звільнення помешкання.

Отже, будь-яких належних та допустимих доказів спливу погодженого з відповідачами строку проживання або пред'явлення до них вимоги про звільнення помешкання позивачами не пред»явлено.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення через недоведеність.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст. 109 Житлового кодексу України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 27 квітня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення через Дніпровський районний суд м. Києва.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.Є. Арапіна