АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 638/8200/17 Головуючий суддя І інстанції Шишкін О.В.
Провадження № 22-ц/790/821/18 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Кравченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу № 638/8200/17 за позовом ОСОБА_1 до Харківського Національного університету імені В.Н. Каразіна, третя особа - Міністерство освіти і науки України, про стягнення заборгованості з виплати соціальної стипендії, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2017 року в складі судді Шишкіна О.В., -

встановив:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна заборгованість з виплати соціальної стипендії за період з вересня 2014 року по грудень 2016 року у розмірі 28459 грн. 34 коп., а також компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати соціальної стипендії у розмірі 7011 грн. 77 коп., а всього 35 471 грн. 11 коп.

В обґрунтування позову зазначила, що у вересні 2014 року її було зараховано до філологічного факультету вищого навчального закладу ІV рівня акредитації «Харківський національний університет ім. В.Н. Каразіна» на денну форму навчання за рахунок коштів державного бюджету поза конкурсом на підставі ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», як особу, батько якої має стаж роботи в підземних умовах більше 15 років, що давало їй право на отримання соціальної стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Навчальний заклад з вересня 2014 року по грудень 2014 року та з липня 2016 року по грудень 2016 року виплачував їй академічну стипендію за успішне навчання у розмірі, значно меншому за прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб, з січня 2015 року по червень 2016 року відповідач не виплачував стипендію взагалі. Загальна сума соціальної стипендії, яку відповідач повинен був виплатити за вказаний період становить 28459 грн. 34 коп., а з урахуванням компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заборгованість становить 35 471 грн. 11 коп.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, просила рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції не враховано, що положення ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», ст. 62 Закону України «Про вищу освіту» мають вищу юридичну силу ніж постанова Кабінету Міністрів України від 12 липня 2004 року № 882. Крім того, виплата гарантованої законом стипендії не може ставитися в залежність від наявності на це коштів у бюджеті чи кошторисі навчального закладу.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, представник Харківського Національного університету імені В.Н. Каразіна надав відзив на апеляційну скаргу, у якому посилався на те, що Порядком про призначення і виплати стипендії, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2014 року № 882, не передбачено виплату стипендій особам, зазначеним у ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», серед яких особи, батьки яких мають стаж роботи в підземних умовах більше 15 років. Окрім того, стверджував, що обов'язок по забезпеченню зазначених осіб стипендією у встановленому цією нормою розмірі покладається на органи державної влади, до сфери управління яких відноситься вирішення питань стипендіального забезпечення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 з 01 вересня 2014 року була зарахована на 1 курс філологічного факультету Харківського Національного університету імені В.Н. Каразіна наказом університету №0210-05/1226 від 11 серпня 2014 року на навчання за освітньо-професійною програмою - бакалавр за рахунок коштів державного бюджету поза конкурсом на підставі статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», як особа, батько якої має стаж роботи в підземних умовах більше 15 років.

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 27 березня 1996 року, батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_3.

Зі змісту наданої до суду довідки № 167/к від 17 травня 2017 року вбачається, що ОСОБА_3 працює в шахті «Краснолиманська» на посаді електрослюсаря 5 розряду, стаж роботи у вугільній промисловості на підземних роботах з повним робочим днем у шахті складає 18 років 5 місяців 12 днів.

Відповідно до наказів Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна ОСОБА_1 була переведена на старші курси, № 0210-05/917 від 30 червня 2015 року з першого курсу на другий, наказом № 0210-05/1093 від 30 червня 2016 року з другого курсу на третій.

На час навчання ОСОБА_1 була призначена стипендія: з 01 вересня 2014 року на перший семестр 2014/2015 навчального року у розмірі 730 грн. згідно наказу № 0210-05/1334 від 26 серпня 2014; з 01 липня 2016 року на перший семестр 2016/2017 навчального року у розмірі 825 грн. згідно наказу № 0210-05/1394 від 30 червня 2016 року.

Відповідач з вересня 2014 року по грудень 2014 року та з липня 2016 року по грудень 2016 року виплачував ОСОБА_1 академічну стипендію за успішне навчання, а з січня 2015 року по червень 2016 року стипендія не виплачувалась.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не подала документи на призначення соціальної стипендії, передбаченої ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та відповідно не реалізувала своє суб'єктивне право; Порядком призначення та виплати стипендії, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2004 року № 882, не передбачено виплату стипендії зазначеним у статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» особам, крім того, джерелом фінансування соціальних стипендій є державний бюджет, в якому не було передбачено фінансування таких виплат, а тому відсутні підстави для стягнення їх у судовому порядку.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 54 Закону України від 23 травня 1991року № 1060-ХІІ «Про вищу освіту» студенти вищих навчальних закладів мають право на отримання стипендій, призначених юридичними та фізичними особами, які направили їх на навчання, а також інших стипендій відповідно до законодавства.

Державна цільова підтримка для здобуття вищої освіти надається у вигляді, зокрема, соціальної стипендії. (ч. 17 ст. 44 Закону України «Про вищу освіту» від 01 липня 2014року №1556-VII)

Частиною 1 ст. 5 закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02 вересня 2008року № 345-VІ (в редакції Закону України від 05 липня 2012 року № 5082-VІ, яка діяла до 31 грудня 2016 року включно), встановлено, що шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст.10 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, до приведення їх у відповідність із цим Законом діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Порядком призначення і виплати стипендії, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 882 від 12 липня 2004 року (Порядок № 882), в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, не було передбачено виплату соціальних чи академічних стипендій особам, батьки яких є шахтарями та мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, у тому числі і у підвищеному розмірі.

Закони України мають вищу юридичну силу і саме положення закону мають застосовуватись у випадку, коли йому суперечить підзаконний нормативно-правовий акт, а тому доводи відповідача про те, що у зв'язку з відсутністю у п. 6 Порядку № 882 соціальної стипендії, передбаченої ст. 5 Закон № 345-VІ, відсутні підстави для її виплати, є помилковими.

Крім того, апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову у зв'язку з не реалізацією позивачем свого права на отримання соціальної стипендії, оскільки ОСОБА_1 у відповідні періоди отримувала стипендію, але у меншому, ніж передбачено статтею 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», розмірі, крім того, відповідачу було відомо про наявність у ОСОБА_1 відповідного права, оскільки її було зараховано до Харківського національного університету ім. В.Н. Каразіна на підставі статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», як особу, батько якої має стаж роботи в підземних умовах більше 15 років.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», установлено у 2014 році прожитковий мінімум на місяць для працездатних осіб у розмірі 1218 гривень.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», установлено у 2015 році прожитковий мінімум на місяць для працездатних осіб: з 1 січня 2015 року у розмірі 1218 гривень, з 1 вересня у розмірі 1378 гривень.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», установлено у 2016 році прожитковий мінімум на місяць для працездатних осіб: з 1 січня 2016 року у розмірі 1378 гривень, з 1 травня у розмірі 1450 гривень, з 1 грудня у розмірі 1600 гривень.

Отже, відповідачем неправомірно не нараховувалась та не виплачувалась стипендія ОСОБА_1 у передбаченому ч. 1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» розмірі, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у сумі 28459 грн. 34 коп.

Крім того, реалізація особою права, пов'язаного з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань, про що вказано в Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України», а згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про те, що відсутність бюджетного фінансування може бути підставою для відмови у виплаті гарантованої Законом України стипендії, є помилковим.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення на її користь 28459 грн. заборгованості з виплати соціальної стипендії відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» за період з вересня 2014 року по грудень 2016 року.

Щодо позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати колегія суддів виходить з наступного.

Питання, пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» (Закон № 2050-ІІІ).

Відповідно до статей 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, компенсація втрати частини соціальної стипендії у зв'язку з порушенням строків її виплати, становить 7011 грн. 77 коп.

З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з виплати соціальної стипендії у загальному розмірі 35 471 грн. 11 коп.

На підставі ст. 141 ЦПК України з Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна на користь ОСОБА_1 підлягають також стягненню судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору, у розмірі 1344 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2017 скасувати, прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна (ідентифікаційний код за , місцезнаходження: 61022, м. Харків, м. Свободи 4) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1) заборгованість з виплати соціальної стипендії у розмірі 35 471 ( тридцять п'ять тисяч чотириста сімдесят одна) грн. 11 коп.

Стягнути з Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна (ідентифікаційний код за , місцезнаходження: 61022, м. Харків, м. Свободи 4) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1) судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору у розмірі 1344 (одна тисяча триста сорок чотири) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 квітня 2018 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

О.Ю. Тичкова