АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2018 року м. Київ

Справа № 22-3271 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Арапіна Н.Є.

Унікальний номер № 755/12/18 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Апеляційний суд міста Києва. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль A.A.

при секретарі Телятник І.М.

розглянувши у судовому засіданні справу, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРТОН ТЕХНОЛОДЖІ» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22 січня 2018 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРТОН ТЕХНОЛОДЖІ» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_1,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_1 .

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 січня 2018 року відмовлено ТОВ «ВЕРТОН ТЕХНОЛОДЖІ» у видачі судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ТОВ «ВЕРТОН ТЕХНОЛОДЖІ» подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, що на підставі п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України є підставою для 'її скасування та направлення справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що відповідно до ст.162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності встановленими цим Кодексом, а ч. 8 ст.28 ЦПК України встановлено, що позови, що виникають з договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки у певному місці, можуть пред'являтися також за місцем виконання цих договорів.

Також зазначає, що в даному випадку місце виконання договору надання послуг централізованого опалення - АЖК «Лазурний блюз», АДРЕСА_2

Апелянт вважає, що ТОВ «ВЕРТОН ТЕХНОЛОДЖІ» було подано заяву про видачу судового наказу із дотриманням правил територіальної підсудності, що судом першої інстанції було залишено поза увагою і призвело до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно- територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-УІП "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України (в редакції Закону № 2147-УІІІ від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про видачу судового наказу, за вимогою про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, суд першої інстанції виходив з того, що у заяві про видачу судового наказу боржником вказана фізична особа, ОСОБА_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві, дана особа по м. Києву не значиться, а у разі неможливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Так, відповідно до ст. 162 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Правила підсудності регулюються ст. 27-30 ЦПК України.

Частиною 8 статті 28 ЦПК України передбачено, що позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред'являтися також за місцем виконання цих договорів.

Звертаючись з заявою про видачу судового наказу, заявник, обґрунтовуючи правила підсудності, посилався на ст. 162, ч. 8 ст. ЦПК України.

Постановляючи ухвалу про відмову у видачі судового наказу суд першої інстанції керувався положеннями ч. 9 ст. 165 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 9 ст. 165 ЦПК України у разі, якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування)фізичної особи боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Колегія суддів вважає, що законодавець зазначив підстави для відмови у видачі судового наказу пов'язуючи це з зареєстрованим місцем перебування або проживання особи боржника, а тому висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та в повній мірі відповідає вимогам цивільного - процесуального законодавства України.

Частинами 4-9 ст.164 ЦПК України, передбачено дії суду для визначення підсудності заяви про видачу судового наказу.

Так, суддя з метою визначення підсудності, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, не пізніше наступного дня з дня отримання заяви про видачу судового наказу перевіряє зазначене у заяві місцезнаходження боржника за відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

У разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.

Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника має бути надана протягом п'яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання (перебування) особи відповідного звернення суду.

Суддя з метою визначення підсудності може користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Якщо за результатами розгляду отриманих судом відомостей про місцезнаходження боржника - юридичної особи або фізичної особи - підприємця буде встановлено, що заява про видачу судового наказу не підсудна цьому суду, суд не пізніше десяти днів з дня надходження заяви постановляє ухвалу про передачу заяви про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами за підсудністю.

У разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

На виконання вимог вказаної статті судом було зроблено відповідний запит для визначення зареєстрованого у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.

З матеріалів справи вбачається, що відомостями Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві, ОСОБА_1 по м. Києву не значиться (а.с 5).

Інформація у наведеній вище довідці не містить відомостей про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника, а тому суд був позбавлений можливості передати заяву за підсудністю.

Таким чином, суд правомірно відмовив у видачі судового наказу відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 ЦПК України.

При цьому, апеляційним судом м. Києва роз'яснюється, що відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розд0ілом, після усунення її недоліків.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 161 ЦПК України, особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Тобто, в даному випадку законодавцем встановлено, що стягувач (встановивши інформацію про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника) не позбавлений можливості звернутись до суду з повторною заявою про видачу судового наказу або з позовною заявою в порядку спрощеного провадження.

Також, апеляційним судом враховується і те, що без встановлення зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання фізичної особи - боржника, суд буде позбавлений можливості виконати вимоги ст. 169 ЦПК України, щодо надсилання судового наказу боржнику, що в свою чергу призведе до неможливості набрання судовим наказом законної сили (ч. 1 ст. 172 ЦПК України).

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" - місце проживання це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

При подачі апеляційної скарги апелянтом також не було надано доказів на підтвердження проживання або перебування позивача за зазначеною в позові адресою.

Суд першої інстанції перевірив належним чином відомості щодо місцезнаходження позивача та дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Колегія суддів встановила, що ТОВ «ВЕРТОН ТЕХНОЛОДЖІ» звертаючись до суду з заявою про видачу судового наказу зазначило адресу боржника ОСОБА_1 АДРЕСА_1, 02002.

Відповідно до договору № 379/255 про надання послуг з централізованого опалення вбачається, зазначено поштову адресу та місце проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Колегія суддів звертає увагу, на те, що звертаючись з заявою про видачу судового наказу заявник в заяві не зазначив, а в договорі № 379/255 про надання послуг з централізованого опалення не встановлено будь - яких даних на якій підставі ОСОБА_1 володіє або користується квартирою.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права при постановленні ухвали про відмову у видачі судового наказу відповідно до ч.8 ст.28, ст.162, п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є необґрунтованими та безпідставними, оскільки суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи та правильно застосував норми процесуального законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 22 січня 2018 року у справі за заявою ТОВ «ВЕРТОН ТЕХНОЛОДЖІ» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, є обґрунтованою та такою, що ухвалено з дотриманням норм законодавства.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухвали суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу TOB «ВЕРТОН ТЕХНОЛОДЖІ» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_1, залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22 січня 2018 року залишити без

змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

A.A.Пікуль