Справа № 2-1053/11
Провадження № 4-с/761/106/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.,

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, стягувач - Публічне акціонерне товариство «Дочірній банк Сбербанку Росії», -

в с т а н о в и в:

В грудні 2017 року ОСОБА_1 (далі по тексту - скаржник) звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва із скаргою на бездіяльність посадових осіб відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, відповідно до якої із урахуванням заяви про уточнення вимог від 07.03.2018 року та від 27.03.2018 року просив суд визнати протиправною бездіяльність уповноважених посадових осіб відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області щодо не направлення постанови від 07.10.2015 року про повернення виконавчого документа стягувачеві та ухвали суду до Державної прикордонної служби України та зобов»язати відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області направити до Державної прикордонної служби України постанову державного виконавця від 07.10.2015 року про повернення виконавчого документа стягувачу і ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 30.11.2016 року у справі за №22-ц/796/2373/17 для відповідного реагування.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ухвалою Київського райсуду м.Полтави від 19.08.2013 року скаржника було обмежено у праві виїзду за кордон у зв»язку з невиконанням ним фінансових зобов»язань перед ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії». В подальшому 07.10.2015 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Полтавській області Приймак О.В. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві із зазначенням у п.2 вказаної постанови про скасування заходів примусового виконання рішення, в тому числі тимчасове обмеження щодо скаржника у праві виїзду за кордон. За вищевказаною ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 19.08.2013 року. Між тим, за даними Державної прикордонної служби України тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон щодо ОСОБА_1 скасовано не було у зв»язку з бездіяльністю працівників відділу УДВС ГТУЮ у Полтавській області, щодо полягає у не повідомленні Держприкордон служби про існування постанови від 07.10.2015 року про скасування обмеження у праві виїзду за кордон щодо скаржника всупереч вимогам ст..ст.18,40 Закону України «Про виконавче провадження», чим порушено права і свободи заявника.

В судовому засіданні скаржника скаргу підтримав та просив задовольнити її з підстав, викладених в ній, зазначивши про необхідність судового захисту його порушених прав із урахуванням їх порушень з боку відділу ДВС, оскільки іншим чином він поновити свої порушені права не в змозі. Надав суду відповідь на відзив представника відділу ДВС, у якому зазначив, що ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 30.11.2016 року скарга ОСОБА_1 на дії в.о.начальника відділу ДВС ГТУЮ у Полтавській області Коноза В.М. була задоволена із визнанням незаконно та скасуванням винесеної ним постанови від 19.01.2016 року про перевірку матеріалів виконавчого провадження №33669915. Відтак, чинною є постанова старшого державного виконавця Приймак О.В. від 07.10.2015 року про повернення виконавчого документа стягувачу, за п.2 якої скасоване обмеження ОСОБА_1 у праві виїзді за кордон. Вказані документи до Державної прикордонної служби не направлялись.

Представник відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Полтавській області в судове засідання не з»явився і станом на час розгляду справи судом відзиву по суті скарги не направив. Між тим, 04.04.2018 року на адресу суду надійшов відзив на скаргу, де представник відділу ДВС вказав про перебування на виконанні відділу ДВС виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» грошових коштів заборгованості по кредиту. Під час проведення виконавчих дій за поданням державного виконавця Київським районним судом м.Полтави ухвалою від 19.08.2013 року було задоволення подання про обмеження виїзду за кордон заявника ОСОБА_1, яка було направлено на виконання на адресу Державної прикордонної служби України. Відомості про оскарження постанови державного виконавця від 07.10.2015 року відсутні, що вказує на законність дій виконавця та подальшої неможливості вчинення будь-яких дій у закритому виконавчому провадженні.

Представник стягувача в судове засідання не з»явився, хоча про дату і час розгляду скарги повідомлявся належним чином.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 26.12.2017 року вказану справу було призначено до розгляду по суті за участю сторін.

Суд, дослідивши отримані документи по скарзі та доводи сторони заявника вважає, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області перебувало виконавче провадження ВП 33669915 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1053/11, виданого 12.07.2012 Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Дочірній Банк Сбербанк Росії" заборгованість за кредитним договором у сумі 6433819 грн. 04 коп., судовий збір в розмірі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн., а всього підлягає стягненню: 6435639 грн. 04 коп.

Як встановлено судом, то під час вчинення виконавчих дій у цьому виконавчому провадженні за поданням державного виконавця ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 19.08.2013 року боржнику ОСОБА_1 було тимчасово обмежено виїзд за кордон до виконання вказаних боргових зобов»язань у відповідності до вимог п.18 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час вчинення виконавчої дії.

Зі змісту ухвал господарського суду Харківської області від 19.08.2015 року та 31.08.2015 року у справі № 922/4587/13 вбачається, що ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області зобов'язано звільнити з-під арешту майно боржника ОСОБА_1, який накладено на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони його відчуження від 03.08.2012 року, винесеної ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області у ході виконавчого провадження ВП № 33669915.

За змістом резолютивної частини вказаної ухвали господарського суду Харківської області від 31.08.2015 року у справі № 922/4587/13 зазначено про закінчення виконавчого провадження та звільненням з-під арешту всього майна боржника ОСОБА_1 та скасування інших заходів примусового виконання рішення.

Постановою старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області Приймак О.В. від 06.10.2015 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення.

Постановою начальника ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області Круглова С.В. від 07.10.2015 року про перевірку матеріалів виконавчого провадження ВП № 33669915, скасовано постанову старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області Приймак О.В. від 06.10.2015 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні ВП № 33669915, а також зобов'язано старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області Приймак О.В. провести виконавчі дії в порядку встановленому Законом.

Постановою старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області Приймак О.В. від 07.10.2015 року у виконавчому провадженні ВП № 33669915 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення.

Разом з тим, пунктом 2 вказаної постанови старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області Приймак О.В. від 07.10.2015 року, визначено, що відповідно до ухвал господарського суду Харківської області від 19.08.2015 року та 31.08.2015 року у справі № 922/4587/13 скасувати інші заходи примусового виконання рішення, зокрема скасувати тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, встановлене ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 19.08.2013 року у цивільній справі № 522/5944/13-ц.

Тобто, враховуючи, що постанова старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області Приймак О.В. від 07.10.2015 року, якою виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», сторонами виконавчого провадження відповідно до ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» оскаржена не була та є чинною, суд вважає, що у розумінні ч.1 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження ВП № 33669915 вважається завершеним.

Разом з тим, постановою в.о. начальника ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області Конози В.М. від 19.01.2016 року про перевірку матеріалів виконавчого провадження ВП № 33669915, скасовано п.2 постанови старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області Приймак О.В. від 07.10.2015 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

В той же час, ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 30.11.2016 року, що набула законної сили згідно ухвали Апеляційного суду м.Києва від 04.04.2017 року, за скаргою ОСОБА_1 визнано незаконною та скасувано вказану постанову виконуючого обов'язки начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Конози Віталія Миколайовича від 19 січня 2016 року про перевірку матеріалів виконавчого провадження ВП № 33669915, оскільки як зазначено було судом у ухвалі старший державний виконавець ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області Приймак О.В. при винесенні постанови від 07.10.2015 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні ВП № 33669915 діяв відповідно до вимог закону та в межах своїх повноважень.

За умовами ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладене, залишається чинною на даний час постанова старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області Приймак О.В. від 07.10.2015 року у виконавчому провадженні ВП№33669915 про повернення стягувачу виконавчого документу на підставі п.2 ч.1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», за пунктом 2 якої визначено про скасування інших заходів примусового виконання рішення згідно ухвал господарського суду Харківської області від 19.08.2015 року та 31.08.2015 року у справі № 922/4587/13, зокрема скасувати тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, встановлене ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 19.08.2013 року у цивільній справі № 522/5944/13-ц.

Як вбачається зі змісту скарги та досліджених матеріалів, то повідомлень від відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Полтавській області до Державна прикордонна служба України про скасування обмеження у виїзді за кордон щодо скаржника направлено не було.

Згідно листа Державної прикордонної служби України від 16.10.2015 року на звернення скаржника повідомлено, що служба не має правових підстав для вилучення відомостей стосовно ОСОБА_1 з бази даних осіб, яких тимчасово обмежено у виїзді з України. Постанова про повернення виконавчого документа чи завершення виконавчого провадження до Держприкордон служби державним виконавцем не направлялась.

В той же час, не заперечується сторонами, що постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 14.12.2015 року було зобов»язано Державну прикордонну службу України відповідно до вказаної постанови від 07.10.2015 року про повернення стягувачу виконавчого документу на підставі п.2 ч.1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» вилучити відомості про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1

Відповідно до спільного наказу Міністерства юстиції України та Міністерства внутрішніх справ від 07.01.2014 № 288/5/102 «Про затвердження Порядку взаємодії органів державної виконавчої служби України та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 11.02.2014 за № 273/25050 (далі - Порядок), а саме пунктів 3, 4 розділу III інформація про встановлення тимчасового обмеження права особи виїзду з України вилучається Головним центром з бази даних на підставі отриманої, засвідченої судом копії судового рішення, що набрало законної сили, про скасування тимчасового обмеження особи у праві виїзду з України або постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав (ла), про закінчення виконавчого провадження, або скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України, у якій вказуються номер та дата винесення судового рішення про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду з України.

Постанова про повернення виконавчого виконавчого документа чи закінчення виконавчого провадження надсилається державним виконавцем до Головного Центру.

За змістом вимог п.7 Перехідних Положень до Закону України «Про виконавче провадження», від 02 червня 2016 року за № 1404-VIII, що набрав чинності з 05.10.2016 року, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону. скарги на рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, подані в установленому законом порядку до набрання чинності цим Законом, розглядаються у строки та порядку, що діяли до набрання чинності цим Законом.

Аналізуючи викладені вимоги нормативно-правових актів слід зробити висновок про те, що під час проведення виконавчих дій та прийняття процесуальних рішень у виконавчому провадженню державному виконавцю слід керуватись чинним на час вчинення таких дій нормативно-правовим актом - Закону України «Про виконавче провадження», від 02 червня 2016 року за № 1404-VIII, що набрав чинності з 05.10.2016 року.

За умовами ч.1 ст.40 вказаного Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Право на судовий захист входить до переліку прав, що захищаються Конвенцією «Про захист прав людини та осноположних свобод», за ч.1 ст. 6 якої закріплене право на справедливий суд, а саме визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

З урахуванням тривалого порушення права на свободу пересування з боку відділу виконавчої служби та не виконання ним вимог спільного наказу Міністерства юстиції України та Міністерства внутрішніх справ від 07.01.2014 № 288/5/102 «Про затвердження Порядку взаємодії органів державної виконавчої служби України та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження суд вважає за можливе захистити порушені права скаржника шляхом визнати бездіяльності щодо не направлення постанови від 07.10.2015 року про повернення виконавчого документа стягувачеві та ухвали суду до Державної прикордонної служби України протиправною та зобов»язати уповноважених службових осіб відділу ДВС направити до Державної прикордонної служби України постанову від 07.10.2015 року про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні №33669915 на виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м.Києва від 12.07.2012 року за №2-1053/11 та ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 30.11.2016 року у справі за №4-с/761/318/2016, інші судові та процесуальні документи державного виконавця, необхідні для подальшого вилучення відомостей про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1

Саме у такій спосіб можливий захист прав заявника з метою скасування обмеження у праві виїзду за кордон у визначений законодавством спосіб.

В той же час, посилання уповноважених осіб ВДВС на неможливість вчинення будь-яких дій у завершеному виконавчому провадженні є помилковим та спростовується відсутністю необхідності вчинення саме виконавчих дій за визначеним способом захисту права заявника судом шляхом лише направлення документів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 5, 13, 258-261, 447ЦПК України,Законом України «Про виконавче провадження» в редакції від 02.06.2016 року, -

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність уповноважених посадових осіб відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області щодо не направлення постанови від 07.10.2015 року про повернення виконавчого документа стягувачеві та ухвали суду до Державної прикордонної служби України.

Зобов»язати уповноважених службових осіб відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області направити до Державної прикордонної служби України постанову від 07.10.2015 року про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні №33669915 на виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м.Києва від 12.07.2012 року за №2-1053/11 та ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 30.11.2016 року у справі за №4-с/761/318/2016, інші судові та процесуальні документи державного виконавця, необхідні для подальшого вилучення відомостей про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м.Києва протягом п»ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину ухвали суду або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту вказаного судового рішення.

Суддя: А.А.Осаулов

Повний текст ухвали виготовлено 10 квітня 2018 року.