Постанова

Іменем України

04 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 748/3339/14-ц

провадження № 61-4277св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18 червня 2015 року у складі судді Майбороди С. М. та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 20 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Лакізи Г. П., Шарапової О. Л., Шевченка В. М.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягненння з них солідарно заборгованості за договором від 02 липня 2008 року № 0 в сумі 12 425,29 дол. США, що за курсом НБУ станом на 12 листопада 2014 року становить 195 693,63 грн.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного кредитного договору банк надає позичальнику ОСОБА_1 кредит у сумі 27 163,00 доларів США, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені договором, а в разі неналежного виконання взятих зобов'язань та порушення умов договору на першу вимогу банку повернути кредит з одночасною сплатою відсотків, нарахованих на фактичний залишок заборгованості, а також сплатити штрафні санкції. На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором був укладений договір поруки між банком та ОСОБА_2

Рішенням Чернігівського районного суду від 18 червня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 солідарно із ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 02 липня 2008 року № 0 в розмірі 9 546,28 дол. США, що за курсом НБУ на 12 листопада 2014 року становило 150 258,44 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» по 751,29 грн судового збору з кожного.

Стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 1 069,86 грн понесених витрат, пов'язаних з оплатою судової експертизи.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 20 жовтня 2016 року рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18 червня 2015 року залишено без змін.

Рішення суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивоване тим, що банк свої зобов'язання за кредитним договором від 02 липня 2008 року № 0 виконав не в повному обсязі, взявши до уваги як належний та допустимий доказ платіжне доручення № 1 від 02 липня 2008 року про перерахування з рахунку № НОМЕР_2 на рахунок ТОВ «УкрАвтоЗаз-Сервіс» 122 236,00 грн, що підтверджує перерахування банком вказаної суми. Тому суд визнав, що банк свої зобов'язання виконав не в повному обсязі, і позичальник ОСОБА_1 отримала кредитні кошти в сумі 122 236,00 грн, яка станом на 02 липня 2008 року еквівалентна 25 206,94 доларів США відповідно до офіційного курсу НБУ. Оскільки за розрахунком позивача станом на 12 листопада 2014 року ОСОБА_1 сплатила за тілом кредиту 15 660,66 дол. США, залишок становить 9 546,28 дол. США, що за курсом НБУ на 12 листопада 2014 року еквівалентно 150 258,44 грн, і саме такий розмір заборгованості підлягає стягненню в солідарному порядку з відповідачів на користь банку.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення процентів за користування кредитом та пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами, суд виходив з того, що не приймає наданий позивачем розрахунок процентів та пені за укладеним договором, оскільки його правильність неможливо підтвердити за відсутності первинних документів про виконання банком зобов'язань у повному обсязі.

У листопаді 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18 червня 2015 року та скасувати ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 20 жовтня 2016 року, стягнувши із солідарних боржників заборгованість за кредитом - 11 502,32 дол. США, заборгованість за відсотками - 706,08 дол. США і пеню за несвоєчасне повернення кредиту та відсотки - 3 415,61 грн.

Касаційна скарга мотивована тим, що банк у повному обсязі виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором. Відповідно до меморіального ордера банк перерахував ОСОБА_1 кошти на рахунок одержувача № НОМЕР_3 в розмірі 27 163,00 дол. США. Це підтверджує також банківська виписка за рахунком № НОМЕР_3, яка доводить, що відповідні кошти отримано ОСОБА_1 в повному обсязі. Банк не повинен доводити подальший рух кредитних коштів, оскільки до предмета доказування у цій справі належать лише ті зобов'язання, які взяв на себе банк відповідно до умов договору про надання споживчого кредиту від 02 липня 2008 року № 0.

Згідно із цими умовами банк повинен був зарахувати ці кошти на рахунок, зазначений у кредитному договорі, що і було зроблено. Оскільки ОСОБА_1 сплатила за тілом кредиту 15 660,66 дол. США, а отримано нею було 27 163,00 дол. США, залишок боргу за тілом кредиту становить 11 502,34 дол. США, а не 9 546,28 дол. США, як помилково визначив суд першої інстанції. Хоча суд частково визнав обґрунтованим стягнення з відповідачів суми 9 546,28 дол. США боргу за тілом кредиту, проте не стягнув з відповідачів плати за користування навіть цією частиною кредитних коштів.

Банк вважає, що відмова у стягненні відсотків та пені за фактично виданим кредитом є безпідставною і такою, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу Україниу редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У статті 388 ЦПК України зазначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

25 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення першої інстанції та ухвала апеляційного суду не відповідають.

Судами встановлено,що 02 липня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (на даний час - ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит у розмірі 27 163,00 дол. США, що дорівнює еквіваленту 131 721, 54 грн за курсом НБУ на день укладення договору, а ОСОБА_1 - прийняти, належним чином використати та повернути кредит у строк до 01 липня 2015 року щомісячними платежами, сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 12,50 % річних, інші платежі, передбачені договором та належно виконувати взяті на себе зобов'язання.

За укладеним договором цільовим призначенням кредиту є придбання автомобіля Opel Zafira. Відповідно до пункту 1.5 банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_3.

На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 02 липня 2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 30108Р146, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов'язався відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_1 обов'язків за кредитним договором від 02 липня 2008 року № 0 в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

20 лютого 2009 року було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту від 02 липня 2008 року № 0 та додаткову угоду № 1 до договору поруки від 02 липня 2008 року № 30108Р146, якими змінено кінцевий строк повернення кредиту - не пізніше 30 червня 2017 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ «УкрСиббанк» зазначало, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором виникла прострочена заборгованість за кредитом, яка на 12 листопада 2014 року становила 12 425,29 дол. США, з яких:

- 11 502,34 дол. США, що за курсом НБУ на 12 листопада 2014 року становить 181 157,53 грн, - заборгованість за простроченим кредитом,

- 706,08 дол. США, що за курсом НБУ на 12 листопада 2014 року становить 11 120,49 грн, - заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом,

- 198,81 дол. США, що за курсом НБУ на 12 листопада 2014 року становить 3 131,17 грн,- пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом,

- 18,06 дол. США, що за курсом НБУ на 12 листопада 2014 року становить 284,44 грн, - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом.

Заперечуючи розмір отриманих у кредит коштів та правомірність здійсненого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, ОСОБА_1 в судовому засіданні суду першої інстанції заявила клопотання про призначення судово - бухгалтерської (економічної) експертизи, яка була призначена ухвалою суду від 12 березня 2015 року.

Згідно з висновком експерта від 25 травня 2015 року № 951/15-24 за результатами проведення судово-економічної експертизи, в межах наданих на дослідження документів не видається можливим підтвердити або спростувати, що наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника ОСОБА_1 зі сплати процентів за кредит та погашення основної суми боргу перед АКІБ «УкрСиббанк» станом на 12 листопада 2014 року відповідає умовам укладеного між вказаними сторонами кредитного договору від 02 липня 2008 року № 0, а саме пункту 4.1, та графіку платежів з розрахунком до червня 2017 року, і розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором, ураховуючи дати і суми фактичного погашення заборгованості за кредитом, процентами.

Крім того, експерт у висновку зазначив, що його клопотання в частині надання документального підтвердження видачі готівкових коштів у сумі 27 163,00 дол. США з поточного рахунка ОСОБА_1 та наявності в касі банку (відділенні, в якому видавався кредит) на дату видачі кредиту доларів США (оборотно-сальдова відомість або оборотно-сальдовий баланс 02 липня 2008 року з розшифровкою відображення операцій щодо ОСОБА_1, витяг з Книги обліку готівки оборотної (операційної) каси й інших цінностей банку (у відділенні, в якому видавався кредит) за 02 липня 2008 року), належним чином завірені виписки щодо руху коштів не задоволено. Матеріали справи не містять аналітичного та синтетичного обліку заборгованості за вказаним кредитним договором, виписок про стан розрахунків та первинних документів з погашення заборгованості за кредитним договором.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що банк свої зобов'язання за кредитним договором від 02 липня 2008 року № 0 виконав не в повному обсязі. ОСОБА_1 отримала кредитні кошти в сумі 122 236,00 грн, що станом на 02 липня 2008 року відповідно до офіційного курсу НБУ була еквівалентна 25 206,94 дол. США.

За умовами кредитного договору банк зобов'язався надати позичальнику ОСОБА_1 кредитні кошти в іноземній валюті - 27 163,00 дол. США, визначивши у зобов'язанні грошовий еквівалент у гривнях - 131 721,54 грн за курсом НБУ на день укладення договору. При цьому умовами договору не визначено інший порядок визначення курсу відповідної валюти.

З такими висновками суду повністю погодитися не можна, оскільки вони зроблені судами без належного з'ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з огляду на таке.

Відповідно до статті 213 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами статті 214 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що банком виконані взяті на себе зобов'язання щодо надання в кредит 27 163 доларів США. А відтак банк обґрунтовано, розраховував отримувати своєчасно відсотки за цим кредитом, які за своєю правовою сутністю є платою за користуванням наданими ним коштами.

Суд частково визнавши обґрунтованим стягнення із ОСОБА_1 суми 9 546,28 доларів США боргу за «тілом» кредиту, не стягнув оплати із відповідачів, як солідарних боржників, за використання кредитних коштів.

Крім того, розрахунок суми боргу за відсотками та пенею за несвоєчасне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, ґрунтується на умовах договору про надання споживчого кредиту від 02 липня 2008 року №0.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Однак, суди попередніх інстанцій, відмовляючи у стягненні плати за кредит, не зазначили в рішенні які умови кредитного договору при здійснені розрахунку боргу по пені та відсотків було порушено банком, що стало підставою відмови у задоволені вимог по стягненню цієї частини боргу.

Судом першої інстанції не взято до уваги, що Додаток № 1 до договору, який визначав номер, вид та валюту відкритого клієнтом рахунку, а також назву тарифного пакету, обраного Клієнтом, було підписано 18 червня 2008 року одночасно із самим договором на обслуговування.

Відповідно до пункту 5.1. договору, зобов'язання банку вважались виконані з моменту перерахування кредитних коштів в сумі 27 163,00 дол. США на рахунок в іноземній валюті № НОМЕР_3.

Відповідно до положень пункту 5.9. Постанови НБУ «Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України» від 18 червня 2003 року № 254, операції в іноземній валюті в аналітичному обліку ведуться в подвійній оцінці, а саме: в іноземній валюті - за номіналом, у гривневому еквіваленті - за офіційним курсом гривні до іноземних валют.

У порушення вимог статтей 212-214, 315 ЦПК України (в редакції, чинній на час постановлення рішень, що оскаржуються) суди не врахували зазначені обставини, не звернули уваги на те, що меморіальний ордер № від 02 липня 2008 року було залучено до матеріалів справи як доказ перерахування валюти на рахунок позичальника.

Отже, з відмовою у стягненні відсотків та пені за фактично виданим кредитом погодитись неможливо, оскільки висновки суду не випливають з умов укладеного договору та не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до статті 204 ЦК України передбачена презумпція правомірності правочину.

Таким чином, судами попередніх інстанцій при розгляді позовних вимог неповно з'ясовані обставини справи і не надано їм належної оцінки. Тому ухвалені у справі судові рішення не можуть вважатися законними та обґрунтованими та відповідно до положень статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргупублічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 20 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані судові рішення втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В.М. Коротун

В.П. Курило