Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №6-77/2011 Головуючий у 1 інстанції Курдюков В.М.
Провадження № 22-ц/778/591/18 Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Кухаря С.В.

ОСОБА_2

за участю секретаря судового засідання Ващенко З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Токмацького районного суду Запорізької області від 22 листопада 2011 року по справі за поданням начальника відділу Державної виконавчої служби Токмацького районного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа боржника, ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2011 року начальник відділу Державної виконавчої служби Токмацького районного управління юстиції звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа боржника, ОСОБА_3

В поданні зазначав, що на виконанні у ВДВС Токмацького РУЮ знаходиться виконавче провадження № 27780821 з виконання наказу № 28/233/10 виданого 12.05.2011 року Господарським судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_3 боргу в сумі 25 197, 97 грн. на користь ОСОБА_4

З метою забезпечення виконання наказу суду начальник ВДВС Токмацького РУЮ 21.11.2011 року звернулось до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа боржника.

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 22 листопада 2011 року подання задоволено.

Тимчасово, до виконання наказу № 28/233/10 виданого 12.05.2011 року Господарським судом Запорізької області обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа боржника, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстровану за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд безпідставно вирішив питання про її права, свободи, інтереси та, тимчасово обмеживши її у праві виїзду за межі України.

Заявником відділом Державної виконавчої служби Токмацького районного управління юстиції надано заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначає, що ОСОБА_3 не виконує рішення суду щодо покладених на неї обовязків з виконання судового рішення. Вважає апеляційну скаргу не обґрунтованою та просить залишити ухвалу суду першої інстанції у цій справі без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем наведено докази, які обєктивно свідчать про те, що боржником навмисно вчиняються дії спрямовані на ухилення від виконання обовязків.

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Право громадян України на пересування, в тому числі і залишення території України, закріплено у ст. 33 Конституції України. У той же час Конституція України передбачає можливість обмеження наданих громадянинові прав у випадках, що не заборонені законом.

Пунктом 5 ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням до виконання зобовязань.

Відповідно до п.18 ст. 11 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України - до виконання зобовязань за рішенням.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання. У звязку з цим підлягає зясуванню чи дійсно особа свідомо не виконувала зобовязання, або невиконання зумовлено обєктивними причинами.

Під поняттям "ухилення від виконання зобовязань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього обєктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до положень частини першої статті 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Необхідною передумовою обрання такого заходу забезпечення виконання рішення суду, як обмеження боржника у праві виїзду за межі України, що передбачено ст. 377-1 ЦПК України (в редакції, що діяла на час постановлення ухвали), є встановлення судом дійсних обставин ухилення боржника від виконання судового рішення. Такі обставини суд повинен установити, виходячи з відомостей зазначених у поданні, матеріалів виконавчого провадження та пояснень державного виконавця.

В силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Відповідно наявність умислу та інші факти, як обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

З матеріалів справи вбачається, що в них відсутні будь-які докази про ознайомлення боржника з відкритим у липні 2011 року виконавчим провадженням та про вчинення виконавчих дій, копію постанови про відкриття виконавчого провадження боржник не отримував у передбаченому законом порядку, такі дані в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, за відсутності достовірних даних про ознайомлення ОСОБА_3 з відкритим виконавчою службою відносно неї виконавчим провадженням, відсутні підстави стверджувати, що боржник свідомо ухиляється від виконання судового рішення, і відповідно відсутні підстави для ухвалення судового рішення про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Отже, державний виконавець не довів та в матеріалах подання відсутні будь-які докази того, що боржник свідомо ухилявся від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду, а тому у суду не було передбачених законом підстав для обмеження останнього у праві виїзду за межі України та його тимчасового затримання.

Згідно статті 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому Протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального права та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, у звязку з чим вона підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволені подання.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Токмацького районного суду Запорізької області від 22 листопада 2011 року у цій справі скасувати.

У задоволенні подання начальника відділу Державної виконавчої служби Токмацького районного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа боржника, ОСОБА_3 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді: