Справа № 204/699/18
Провадження № 2-о/204/29/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2018 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Нізік О.В.

при секретарі - Федишині Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська цивільну справу за заявою ОСОБА_1 (перебуває в ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» за адресою: будинок 84 вулиця Надії Алексєєнко місто Дніпро 49006), зацікавлена особа: державна міграційна служба України головне управління в Дніпропетровській області Чечелівський районний відділ у місті Дніпрі (адреса: будинок 22-А вулиця Робоча місто Дніпропетровськ, 49000), Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області (адреса: будинок 2а площа Троїцька місто Дніпро 49000), Державний заклад «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» (адреса: будинок 84 вулиця Надії Алексєєнко місто Дніпро 49006) про встановлення факту постійного безперервного проживання на території України з 1982 року та по теперішній час, в тому числі на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року, -

в с т а н о в и в:

01 лютого 2018 року ОСОБА_1 (перебуває в ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» за адресою: будинок 84 вулиця Надії Алексєєнко місто Дніпро 49006) звернувся з заявою про встановлення факту постійного безперервного проживання на території України з 1982 року та по теперішній час, в тому числі на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року. Просив встановити факт його, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 постійного та безперервного проживання, на території України з 1982 р. та по теперішній час, в тому числі на момент проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року; справу розглядати без його участі та без участі його представника. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що Він інвалід другої групи від загального захворювання, був госпіталізований до ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» 23.09.2013 р. у звязку із застосування до нього у встановленому законом порядку примусових заходів медичного характеру. Він народився 17.04.1966 р. у м. Ізюм Харківської області, 10.10.1982 р. та був документований паспортом зразка колишнього паспорта СРСР серії ХІ-ВЛ №579629 Ізюмським РВМ. Був зареєстрований та постійно мешкав за адресою: пров. Шмідта, буд. 8, м. Ізюм Харківської області, був знятий з реєстраційного обліку 14.07.2001 р. згідно рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області. Надалі проживав без реєстрації. Для отримання паспорта громадянина України він звернувся до ДМС України ГУ в Дніпропетровській області Чечелівський районний відділ у м. Дніпрі, але йому було відмовлено в отриманні паспорту громадянина України, оскільки не має підтвердження факту його постійного та безперервного проживання на території України, в тому числі на момент проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року. Надати підтвердження своєї реєстрації на момент проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року він не має змоги, оскільки нові господарі будинку, де він був зареєстрований, оформили нову будинкову книгу і попередня будинкова книга не збереглася. Згідно довідки Державного підприємства «Ізюмський приладобудівний завод» №23-348/3567 від 21.11.2016 р., він працював на цьому заводі у період з 27.08.1987 р. по 20.03.1995 р. Тобто на момент проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року він постійно перебував на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України йому необхідно для отримання паспорту громадянина України та можливості офіційного працевлаштування після закінчення лікування в ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України».

У судове засідання учасники справи не зявились. Про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Заявник у своїй заяві просив справу розглядати без його участі та без участі його представника.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Встановлені судом фактичні обставини.

08 серпня 2013 року Ухвалою Київського районного суду міста Донецька у справі № 1кп/257/113/13 ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення суспільно-небезпечного діяння передбаченого частиною четвертою статті 187 КК України на підставі ст. 19 КК України. Застосовано відносно неосудного ОСОБА_1 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом (а. с.6,7).

Згідно довідки № 23-348/3567 від 21 листопада 2016 року державного підприємства «Ізюмський приладобудівний завод», за даними архіву підприємства ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 працював на підприємстві в період: з 27.08.1987 року (наказ 169 від 27.08.1987р.) по 20.03.1995 року (Наказ 564-К від 01.11.1995р.). Підстава: книга прийому 1987-1988 рр. запис 122, особова карточка № 46507 (а. с. 8).

15 серпня 2017 року ДМС України Головне УДМС України в Харківській області Ізюмський РВ Харківської області надав відповідь згідно якої громадянин ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2 значиться знятим з реєстраційного обліку 14.07.2001 року за рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області за адресою: Харківська область, місто Ізюм, провулок Шмідта, будинок 8. Громадянин ОСОБА_1 був документований 10.10.1982 року паспортом зразка колишнього паспорту СРСР серії ХІ-ВЛ № 579629 Ізюмським РВМ. Батьки громадянина ОСОБА_1 зняті з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою до 24 серпня 1991 року в звязку зі смертю (а. с. 9).

Листом від 21 листопада 2017 року № 1215/7092 ДМС України ГУ в Дніпропетровській області Чечелівський РВ у місті Дніпрі відмовив оформити паспорт ОСОБА_1 посилаючись на вищевказаний лист Ізюмського РВ (а. с. 10).

01 грудня 2017 року Ухвалою Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська продовжено застосування примусових заходів медичного характеру призначених ухвалою Київського районного суду міста Донецька від 08.08.2013р. відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом (а. с.11).

Заявник ОСОБА_1 має з 01.03.2017 року другу групу інвалідності по загальному захворюванню, що підтверджується Довідкою до акту огляду МСЕК (а. с. 12,13).

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч.1 п.1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року ( ч.2 ст.3 Закону України «Про громадянство України).

За ст.1 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України.

У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Частиною 1 ст.8 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Відповідно до п.3 ч.2ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Як зазначено заявником та не спростовано заінтересованими особами, встановлення факту проживання на території України необхідне заявнику для підтвердження громадянства та отримання паспорту громадянина України.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України, зокрема, є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Листом Верховного суду України від 01 січня 2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз'яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом від 18 січня 2001 року № 2235-III «Про громадянство України»(далі - Закон № 2235-III) є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 ч.1 ст.3 цього Закону. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом № 2235-III (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи УРСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв'язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. У зазначених справах як заінтересовані особи повинні брати участь відповідні органи служб громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб.

Слід мати на увазі, що питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім Закону № 2235-III, також Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.

Відповідно до п.10 Порядку Для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону № 2235-ІІІ належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає, один із таких документів, зокрема: 1. Судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; 2. Судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Таким чином, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року, який має юридичне значення.

В своїй заяві ОСОБА_1 просить встановити, як факт його постійного та безперервного проживання на території України по теперішній час та станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року. Суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні частини заявлених вимог, оскільки такі факти знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, і відповідно до Закону України «Про громадянство України», Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень та ст.315 ЦПК України можуть бути встановлені судом.

Отже, факт постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року підтверджується дослідженими судом доказами що знаходяться в матеріалах справи, необхідність встановлення даного факту підтверджена. Проте у суду відсутні правові підстави встановлення факту заявнику щодо безперервності проживання на території України по теперішній час. Таким чином заява ОСОБА_1 (перебуває в ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» за адресою: будинок 84 вулиця Надії Алексєєнко місто Дніпро 49006), зацікавлена особа: державна міграційна служба України головне управління в Дніпропетровській області Чечелівський районний відділ у місті Дніпрі (адреса: будинок 22-А вулиця Робоча місто Дніпропетровськ, 49000), Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області (адреса: будинок 2а площа Троїцька місто Дніпро 49000), Державний заклад «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» (адреса: будинок 84 вулиця Надії Алексєєнко місто Дніпро 49006) про встановлення факту постійного безперервного проживання на території України з 1982 року та по теперішній час, в тому числі на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 3, 5, 12, 77-82, 141-142, 206, 258 - 268, 294, 315, 319 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заявою ОСОБА_1 (перебуває в ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» за адресою: будинок 84 вулиця Надії Алексєєнко місто Дніпро 49006), зацікавлена особа: державна міграційна служба України головне управління в Дніпропетровській області Чечелівський районний відділ у місті Дніпрі (адреса: будинок 22-А вулиця Робоча місто Дніпропетровськ, 49000), Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області (адреса: будинок 2а площа Троїцька місто Дніпро 49000), Державний заклад «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» (адреса: будинок 84 вулиця Надії Алексєєнко місто Дніпро 49006) про встановлення факту постійного безперервного проживання на території України з 1982 року та по теперішній час, в тому числі на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (перебуває в ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» за адресою: будинок 84 вулиця Надії Алексєєнко місто Дніпро 49006) на території України станом на 24 серпня 1991 року.

В решті заявлених вимог ОСОБА_1 відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В. Нізік