Єдиний унікальний номер 242/3456/17 Номер провадження 22-ц/775/246/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2018 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого-судді Соломахи Л.І.

суддів Космачевської Т.В., Мальованого Ю.М.

за участю:

секретаря судового засідання Марченко Я.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4

представника органу опіки та піклування Точило О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 4 цивільну справу № 242/3456/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки над малолітньою дитиною та стягнення аліментів на утримання дитини за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 13 грудня 2017 року, ухвалене головуючим суддею першої інстанції Капітоновим Віктором Ігоревичем, -

В С Т А Н О В И В:

14 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Селидівського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення її батьківських прав, встановлення опіки над малолітньою дитиною та стягнення аліментів на утримання дитини.

Зазначала, що відповідач ОСОБА_3 є її донькою, має дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Відомості про батька дитини записані відповідно до ст. 135 СК України.

Посилаючись на те, що відповідач свої обов'язки щодо виховання дитини не виконує, вихованням та розвитком дитини не займається, часто залишає дитину одну без нагляду; відповідач зловживає спиртними напоями, схильна до вчинення правопорушень, притягувалася до кримінальної відповідальності, що може негативно вплинути на розвиток дитини; рішенням Служби у справах дітей Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області від 18.07.2017 року малолітня ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, тимчасово влаштована до її родини та знаходиться на її повному утриманні і вихованні, відповідач не працює, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, просила:

1) позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2;

2) встановити опіку над малолітньою дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та призначити її, ОСОБА_1, опікуном дитини;

3) стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі ? частини доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття (а.с. 1-4).

Рішенням Селидівського міського суду Донецької областівід 13 грудня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Позбавлено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Встановлено опіку над малолітньою особою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та призначено її опікуном ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі ? частини доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 серпня 2017 року до повноліття дитини (а.с. 80-81).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Враховуючи, що дитина позбавлена батьківського піклування, згідно висновку Служби у справах дітей Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області (далі Служба у справах дітей ВЦА м.Авдіївка) від 04.09.2017 року № 01-45/236 ОСОБА_1 може бути опікуном над онукою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, створити необхідні умови для її виховання та розвитку, суд встановив над малолітньою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, опіку та призначив її опікуном позивача ОСОБА_1, на користь якої стягнув з відповідача аліменти на утримання дитини (а.с. 80-81)

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач ОСОБА_3 в апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення Селидівського міського суду Донецької областівід 13 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, а саме, ухвалив рішення на першому засіданні за відсутності позивача, відповідача та третьої особи, яка мала довести наявність чи відсутність порушень з боку відповідача, при відсутності заяви третьої особи про її ставлення до позову. Суд не врахував клопотання представника відповідача про допит представника служби у справах дітей.

Справу вважає сфабрикованою.

Посилається на те, що протягом чотирьох років від народження дитини вона доглядала за нею належним чином, піклувалася про дитину та займалася її вихованням. В цей період до 21 серпня 2017 рік вона працювала на Авдіївському коксохімічному заводі та мала постійний заробіток, а в скрутні часи перебувала на обліку в центрі зайнятості та отримувала допомогу від держави. До липня 2017 року будь-яких нарікань щодо виховання та утримання дитини вона не мала.

Суду не надано доказів щодо проведення з нею службою у справах дітей, органом опіки та піклування будь-якої роботи у зв'язку із неналежним вихованням та утриманням дитини.

Вважає, що всі негаразди виникли через її сварку з позивачем. Через обстріли міста Авдіївка вона домовилася з матір'ю про тимчасове проживання дитини з позивачем, яка вивезла дитину до м. Києва. При переселенні позивач працевлаштувалася та наполягала на її переїзді. Вона від переїзду відмовилася, оскільки знайшла постійну роботу на коксохімічному заводі, де має постійний заробіток, та бажає забрати дочку до м. Авдіївка. На таке заперечення щодо переїзду позивач погрожувала їй забрати дитину, посилалась на її колишню судимість.

Висновок служби у справах дітей ВЦА м. Авдіївка від 24.07.2017 року, згідно якого вона ніде не працює та живе за рахунок тимчасових заробітків, суперечить її трудовій книжці, згідно якої на час складання цього висновку вона працювала на постійній роботі на Авдіївському коксохімічному заводі і звільнилася лише 21 серпня 2017 року.

18 липня 2017 року служба у справах дітей прийняла рішення про тимчасове влаштування дитини до бабусі, а 24 липня 2017 року вже був готовий висновок щодо позбавлення її батьківських прав навіть без обстеження її побутових умов.

Довідка - характеристика на неї з поліції не має ні номера, ні дати її складення та містить безпідставне посилання на те, що вона зловживає спиртними напоями, ніде не працює.

Документи Служби у справах дітей ВЦА м. Авдіївка спростовуються листом Служби у справах дітей Донецької обласної державної адміністрації від 24.12.2015 року № 02/02-684, згідно якого: "повідомлень з міського відділу поліції або від будь кого іншого щодо неналежного виконання батьківських обов'язків ОСОБА_3, зловживання нею алкогольними напоями, жорстокого поводження з дитиною, в службу у справах дітей Авдіївської міської ради впродовж 2015 року не надходило".

На обліку у лікаря нарколога та психіатра вона не перебуває.

Призначаючи позивача опікуном, суд не врахував, що актом від 18.07.2017 року обстежено помешкання позивача у м. Авдіївка. Проте позивач за місцем своєї реєстрації не проживає, фактично мешкає та працює у м. Києві, де власного житла не має, орендує однокімнатну квартиру, яку має звільнити на весні 2018 року. Суду не надано акту обстеження умов проживання та утримання дитини за фактичним місцем проживання позивача.

Вважає, що суд першої інстанції дав неналежну оцінку доказам у справі. До позовної заяви додані документи, що не відносяться до предмету спору, мали місце кілька років тому - це різні звернення, заяви, які нічим не підтверджено. Ці документи, крім позовної заяви, підробленої характеристики та підробленого висновку служби у справах дітей, суд не повинен був приймати за належні докази.

Суд не врахував та не дав оцінку тому факту, що ніякого соціального супроводу її сім'ї не здійснювалося. Відсутні будь-які документи про її негативну поведінку щодо дитини. Жодна з підстав позбавлення батьківських прав, які визначені ст. 164 СК України, щодо неї не доведена. Суд не з'ясував чи дійсно мали місце факти нехтування батьківськими обов'язками, та не визначив, які ж докази підтверджують наявність чи відсутність порушень виконання батьківських обов'язків (а.с. 83-86).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Вважає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими:

1) суд першої інстанції дійсно розглянув справу у відсутність позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_3 та представника Служби у справах дітей ВЦА м. Авдіївка. Проте в матеріалах справи є заява позивача ОСОБА_1 про розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача не заперечував, щоб справа розглядалася у відсутність відповідача. Служба у справах дітей ВЦА м. Авдіївка була належним чином повідомлена про розгляд справи, але її представник на жодне судове засідання не з'явився. Суд, вислухавши думку представників сторін, прийняв рішення про розгляд справи без участі третьої особи;

2) відповідач в апеляційній скарзі вводить апеляційний суд в оману, що вона чотири роки від народження дитини піклувалася про неї, виховувала її, працювала, знаходилася на обліку в центрі зайнятості. Відповідач не займалася вихованням своєї дитини. В матеріалах справи є характеристика з ПАТ "Авдіївський коксохімічний завод", згідно якої відповідач працювала на цьому підприємстві лише з 19.02.2015 року по 21.08.2017 року та була звільнена за ст. 38 КЗоТ України по догляду за дитиною до 14 років. Проте на час звільнення дитина відповідача вже була тимчасово влаштована до позивача (бабусі), що підтверджується відповідним рішенням Служби у справах дітей ВЦА м. Авдіївка від 18.07.2017 року. В матеріалах справи відсутні докази перебування відповідача на обліку в центрі зайнятості, що підтверджує небажання працювати та отримувати доходи з метою забезпечення своєї дитини.

Твердження відповідача про відсутність до липня 2017 року нарікань щодо виховання дитини спростовуються матеріалами справи, які містять звернення позивача до Служби у справах дітей ВЦА м. Авдіївка від 07.06.2017 року про прийняття заходів у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем батьківських обов'язків, звернення позивача до Служби у справах дітей Донецької обласної державної адміністрації від 21.06.2017 року, характеристику з дитячого садка від 09.06.2017 року, в якій зазначено, що мати участі у вихованні дитини не приймає. В матеріалах справи наявні документи про те, що відповідач є особою раніше судимою, притягувалася до адміністративної відповідальності, існує за рахунок випадкових заробітків, має схил до зловживання спиртними напоями, скоєння правопорушень, підтримує відносини з раніше засудженими, неодноразово конфліктувала із сусідами, постійно звертається до поліції (довідка-характеристика з Авдіївського ВП ГУНП в Донецькій області, відповіді на адвокатські запити Авдіївського ВП ГУНП в Донецькій області від 28.08.2017 року та Селидівського міського суду від 13.10.2017 року, довідка Державної пенітенціарної служби від 17.09.2012 року про звільнення ОСОБА_3, довідка про наявність судимостей). Відповідно до довідки про наявність судимостей ОСОБА_3 неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності. Вже маючи доньку, на шлях виправлення не стала і в 2016 році знову вчинила кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 ст. 125 КК України, що характеризує відповідача не з найкращої сторони;

3) стосовно того, що справа є сфабрикованою, що суду не надано доказів проведення з відповідачем виховної роботи, суд у цій справі не повинен був перевіряти роботу Служби у справах дітей, проведення виховної роботи з відповідачем.

Відповідач вводить суд в оману щодо наявності договору з позивачем про вивезення дитини з м. Авдіївки через обстріли. Ніякого договору між позивачем та відповідачем не існувало, а обстріли мають місце з 2014 року. Позивач виїхала до м. Києва у зв'язку з тим, що туди перемістилося підприємство, на якому вона працює, а заробітна плата дає змогу забезпечити не лише себе, а й дитину, в той час як відповідач зловживала спиртними напоями, ніде не працювала, ніякого зусилля для спілкування з дитиною не здійснювала. Лише у 2018 році (вже після ухвалення оскаржуваного рішення) відповідач в телефонній розмові з позивачем, знаходячись у стані алкогольного сп'яніння, забажала зустрічі з донькою у м. Києві, але так і не приїхала.

Відповідач жодного разу не з'явилася у судове засідання Селидівського міського суду Донецької області, що ще раз підтверджує, що відповідачу дитина не потрібна.

Не вірні є твердження, що позивач пропонувала відповідачу переїхати до неї та, що відповідач знайшла роботу у м. Авдіївка та хоче забрати дитину (підтвердження цих фактів відсутні) (а.с. 131-133).

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат ОСОБА_2, яка діє на підставі ордера серії НОМЕР_1 від 09.02.2018 року (а.с. 34, а.с. 136), проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей ВЦА м. Авдіївка ОСОБА_4, яка діє на підставі довіреності Служби у справах дітей ВЦА м. Авдіївка від 12.01.2018 року № 1 (а.с. 145), апеляційну скаргу також просила залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до частини 3 ст. 3 ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII, яка діє з 15.12.2017 року) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Перевіряючи застосування судом першої інстанції норм матеріального права, апеляційний суд виходить із завдання та основних засад цивільного судочинства.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є матір'ю ОСОБА_6, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, виданим 21.06.2017 року (повторно) Авдіївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с. 15).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 21.06.2017 року № НОМЕР_3 відомості про батька дитини ОСОБА_6, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 року, записані відповідно до частини першої ст. 135 СК України (а.с. 16).

Згідно довідки Центру надання адміністративних послуг Авдіївської міської ради № 07-29д/3429 від 19.07.2017 року ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6, разом із матір'ю ОСОБА_3 (а.с. 18).

Рішенням Служби у справах дітей ВЦА м. Авдіївка від 18.07.2017 року № 01-10/31 малолітня ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, влаштована до родини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 19).

Згідно акту обстеження умов проживання ОСОБА_1 від 18.07.2017 року за адресою: АДРЕСА_1, встановлено, що за цією адресою створено задовільні умови для проживання дитини: окрема кімната з ліжечком, телевізор, іграшки, дитяча література, одяг та взуття за всіма сезонами, різноманітні продукти харчування (а.с. 21).

ОСОБА_1 є матір'ю відповідача ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_4, виданим 21.09.1983 року Райською селищною радою м. Дружківка Донецької області (а.с. 14), та свідоцтвом про укладення шлюбу серія НОМЕР_5 яке видано 12.12.1987 року Авдіївською міською радою м. Ясинувата Донецької області, згідно якого ОСОБА_7 12 грудня 1987 року уклала шлюб з ОСОБА_8 (а.с. 10).

Згідно висновку Служби у справах дітей ВЦА м. Авдіївка від 24.07.2017 року № 01-45/202 визнано доцільним позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 17).

Суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються статтями 150, 164 СК України.

Відповідно до частин 1 - 4 ст. 150 СК України батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Звертаючись в серпні 2017 року з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилалася на ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 1-4).

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно п. 15 цієї постанови позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Відповідно до частини 1 ст. 13 ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тобто, у цій справі позивач, яка звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених пунктом 2 частини 1 ст. 164 СК України, має довести, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В свою чергу відповідач має довести, що вона належним чином виконує свої батьківські обов'язки.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII) суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з зазначених норм процесуального права, апеляційний суд вважає, що висновок суду про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню своєї доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, є доведеним та відповідає обставинам справи.

Відповідно до ст. 11 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 8 цього Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідач разом з дитиною зареєстровані та проживали у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_6.

За місцем проживання відповідач характеризується негативно, що підтверджується довідкою-характеристикою Авдіївського відділення поліції Покровського відділу поліції ГУНП в Донецькій області (2017 рік), згідно якої ОСОБА_3 зі слів сусідів зарекомендувала себе з негативної сторони, існує за рахунок випадкових заробітків, має схильність до зловживання спиртними напоями та скоєння правопорушень, підтримує стосунки з раніше засудженими особами, неодноразово конфліктувала з сусідами. Зазначена характеристика підписана старшим дільничим офіцером Авдіївського відділення поліції Покровського відділу поліції ГУНП в Донецькій області О.В. Мурзахановим (а.с. 28).

Посилаючись в апеляційній скарзі на те, що зазначена характеристика є необгрунтованою, відповідач на підтвердження доводів апеляційної скарги іншу характеристику з місця свого проживання суду не надала.

Проте зазначена характеристика узгоджується з відомостями, які містяться в довідці Департаменту інформаційних технологій МВС України серії НОМЕР_6, згідно якої відповідач ОСОБА_3 є особою, яку:

- 13.01.2005 року Авдіївським міським судом Донецької області засуджено за частиною 2 ст. 296 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнено 21.04.2006 року на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково, невідбутий термін 1 рік 5 місяців 11 днів;

- 18.09.2009 року Ясинуватським міським судом Донецької області засуджено за частиною 1 ст. 185, частиною 3 ст. 185, частиною 1 ст. 70, частиною 1 ст. 71 КК України до 5 років позбавлення волі; звільнено 17.09.2012 року на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково, невідбутий термін 1 рік 1 місяць 8 днів;

- 25.11.2016 року ухвалою Селидівського міського суду Донецької області кримінальне провадження № 0000082 від 15.02.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 ст. 125 КК України, закрито на підставі п. 7 частини 1 ст. 284 КК України у зв'язку із відмовою потерпілого від обвинувачення (а.с. 54, а.с. 55).

Довідка-характеристика Авдіївського відділення поліції узгоджується також з відповіддю Селидівського міського суду Донецької області від 26.10.2017 року № 1.51/93/2017 на запит адвоката ОСОБА_2, згідно якої ОСОБА_3 притягувалася до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП (справа № 242/2872/17) та за частиною 1 ст. 173 КУпАП (справа № 242/3426/17) (а.с. 53).

Після звільнення з місць позбавлення волі 17 вересня 2012 року відповідач згідно її трудової книжки:

- з 19.06.2013 року по 14.07.2013 року (до народження дитини)перебувала на обліку в Авдіївському міському центрі зайнятості та отримувала допомогу по безробіттю;

- з 19.09.2014 року по 21.08.2017 року перебувала у трудових відносинах з ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод" (машиніст по обслуговуванню силосів та вугільної башні, тонельщик), звільнена за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням по догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку (а.с. 72-73).

Згідно характеристики з місця роботи - ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод", яка видана 30.11.2017 року, ОСОБА_3 за час роботи в коксовому цеху № 1 тонельщиком 2 розряду з 19.02.2015 року по 21.08.2017 року до дорученої роботи ставилася відповідально; двічі виявлені порушення трудової та виробничої дисципліни (а.с. 63-64).

Згідно відомостей Пенсійного фонду України (форма ОК-7) за час роботи на ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод" з 19.09.2014 року по 21.08.2017 року відповідач стабільно отримувала заробітну плату з вересня 2014 року по грудень 2016 року, а в 2017 році заробітна плата їй була нарахована лише в лютому 2017 року - 165,00 грн. та в серпні 2017 року - 3 413,15 грн. (а.с. 74-75). Відомості про інши доходи протягом 2017 року відповідач суду не надала. Згідно довідки Авдіївського міського центра зайнятості від 24.10.2017 року № 01-28/1427 ОСОБА_3, як безробітна особа, на обліку у центрі зайнятості не перебуває, допомогу по безробіттю не отримує. Зазначене підтверджує відомості, викладені в довідці-характеристиці Авдіївського відділення поліції (2017 рік), згідно яких ОСОБА_3 існує за рахунок випадкових заробітків.

Згідно довідки Авдіївського міського центра зайнятості від 12.03.2018 року № 39 ОСОБА_3 перебуває на обліку як безробітна в Авдіївському міському центрі зайнятості з 18 грудня 2017 року (а.с. 184). Відомості щодо призначення їй допомоги по безробіттю довідка не містить.

Тобто, з матеріалів справи встановлено, що відповідач, починаючи з 2017 року, стабільного доходу для утримання своєї малолітньої дитини не має. Отже відповідач не може забезпечити дитині достатній життєвий рівень, хоча є працездатною особою і має докладати зусиль для матеріального забезпечення своєї малолітньої дитини, навіть у зоні воєнних дій і збройних конфліктів.

Згідно пояснень позивача, відповідач не лише не утримує свою дитину матеріально, а й не піклується про свою дитину, не займається її розвитком, пиячить; був випадок, коли під час вживання відповідачем спиртних напоїв у своїй кімнаті у гуртожитку з військовослужбовцем, останній в присутності дитини почав стрілянину, чим була створена загроза життю та здоров'ю дитини. Вона ж пояснила, що з березня 2017 року дитина фактично проживає з нею.

Зазначені пояснення позивача щодо ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини підтверджуються наказом Служби у справах дітей ВЦА м. Авдіївка Донецької області від 07.06.2017 року № 27, згідно якого малолітня ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 року, взята на облік, як дитина, яка опинилася у складних життєвих обставинах, у категорії "Проживання у сім'ї, у якій батьки або особи, що їх замінюють, ухиляються від виконання батьківських обов'язків" (а.с. 150).

Відповідно до ст. 1 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства" дитина, яка перебуває у складних життєвих обставинах, - дитина, яка потрапила в умови, що негативно впливають на її життя, стан здоров'я та розвиток у зв'язку з інвалідністю, тяжкою хворобою, безпритульністю, перебуванням у конфлікті із законом, залученням до найгірших форм дитячої праці, залежністю від психотропних речовин та інших видів залежності, жорстоким поводженням, зокрема домашнім насильством, ухилянням батьків, осіб, які їх замінюють, від виконання своїх обов'язків, обставинами стихійного лиха, техногенних аварій, катастроф, воєнних дій чи збройних конфліктів тощо, що встановлено за результатами оцінки потреб дитини.

Рішенням Служби у справах дітей ВЦА м. Авдіївка від 18.07.2017 року № 01-10/31 малолітня ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, влаштована до родини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, за адресою: АДРЕСА_1. Рішення мотивовано тим, що ОСОБА_3 не виконує батьківські обов'язки по вихованню та розвитку малолітньої дитини, часто залишає дитину саму без нагляду, ніде не працює, веде антигромадський спосіб життя; на теперішній час малолітня ОСОБА_6 проживає разом з бабусею ОСОБА_1 та знаходиться на її повному утриманні та вихованні (а.с. 19).

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в рішенні Служби у справах дітей необґрунтовано зазначено, що вона не працює, що вона звільнилася 21 серпня 2017 року, не спростовує фактичних обставин справи, оскільки матеріалами справи доведено, що відповідач, хоча і перебувала у трудових відносинах з ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод" до 21 серпня 2017 року, проте, починаючи з січня 2017 року, фактично не працювала, що підтверджується відомостями Пенсійного фонду України (форма ОК-7). На час розгляду справи апеляційним судом відповідач так і не працевлаштувалася, хоча в апеляційній скарзі, яка була подана в грудні 2017 року, тобто чотири місяці тому, посилалась на те, що вона знайшла постійну роботу у м. Авдіївка і тому відмовилась від переїзду до позивача у м. Київ.

Відповідач не надала суду доказів, які б спростовували ту обставину, що вона часто залишає чотирирічну дитину саму без нагляду, про що зазначено в рішенні Служби у справах дітей ВЦА м. Авдіївка від 18.07.2017 року № 01-10/31 "Про тимчасове влаштування" як одну з підстав для тимчасового влаштування малолітньої дитини до родини бабусі ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що Службою у справах дітей ВЦА м.Авдіївка з нею не проводилася профілактична робота, є необгрунтованими. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов, який складений начальником Служби у справах дітей ВЦА м. Авдіївка Сіталовим І.А., інспектором ювенальної поліції Рабіним А.В., завідуючим сімейною лабораторією № 2 ПМСЛ Долінським В.В., 25 травня 2017 року проведено обстеження умов проживання ОСОБА_3 та її дитини ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_6, санітарно-гігієнічні умови задовільні, дитина має окрему кімнату, спальне ліжко, іграшки, одяг та взуття; мати виховує дитину одна, але не приділяє уваги дитині; результат бесіди: проведено профілактичну бесіду щодо недопущення ухилення батьків від своїх батьківських обов'язків. В акті є підпис ОСОБА_3 про ознайомлення з актом (а.с. 148).

Крім того, 25 травня 2017 року зазначеною комісією ОСОБА_3 роз'яснено про відповідальність батьків за виховання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується актом - роз'ясненням про відповідальність батьків за утримання, виховання та навчання дітей, який містить підпис відповідача ОСОБА_3 (а.с. 149).

Зазначені дії Служби у справах дітей ВЦА м. Авдіївка передували прийняттю нею рішень про взяття малолітньої дитини ОСОБА_6 на облік, як дитини, яка опинилася у складних життєвих обставинах, та про тимчасове влаштування дитини до родини ОСОБА_1 Зазначене спростовує доводи апеляційної скарги відповідача про те, що рішення щодо дитини Службою у справах дітей ВЦА м. Авдіївка були прийняті навіть без обстеження побутових умов відповідача.

Пояснення позивача щодо ухилення відповідача від виконання обов'язків по вихованню дитини підтверджуються і характеристикою на дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка видана Авдіївським дошкільним навчальним закладом комбінованого типу № 8 "Малюк" 09.06.2017 року, який дитина відвідувала з 2016 року. Згідно цієї характеристики дитина має середній фізичний розвиток, низький рівень моторики, рухи недостатньо скоординовані, підліток не орієнтований на пізнавальну активність, на заняттях встигає слабо, рівень навчаємості низький; відзначаються порушення уваги, низький рівень концентрації, розподілу; у дитини порушення мови; логічне мислення розвинено слабо, не може зробити елементарні висновки, вирішити приклади логічної спрямованості, словниковий запас незначний; навичками роботи з інструментами (ножицями) не володіє; емоційно неврівноважена; у дитини не сформовані санітарно-гігієнічні навички, дитина брудна, неохайна, за собою не стежить і до свого зовнішнього вигляду байдужа. Мати участі у житті дитячого закладу не приймає, батьківські збори не відвідує; вихованням дитини займається рідко (а.с. 29).

До апеляційного суду відповідачем надана ще одна характеристика на дитину, яка видана Авдіївським дошкільним навчальним закладом комбінованого типу № 8 "Малюк", дата видачи в характеристиці не зазначена (а.с. 146). Надана відповідачем характеристика не суперечить характеристиці, яка була видана раніше - 09.06.2017 року, але не містить відомостей щодо ставлення матері до виховання дитини.

До апеляційного суду відповідачем також надана характеристика на дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з Авдіїівського дошкільного навчального закладу комбінованого типу № 11 "Дзвіночок", який дитина відвідувала в період з 15.12.2015 року по 19.09.2016 року. Згідно характеристики мати дитини ОСОБА_3 займалася вихованням дитини одна, приводила дитину здебільшого чистою, охайною; забирала дитину у тверезому стані; поведінка матері адекватна; дитина розвинена згідно віку (а.с. 147).

Проте зазначена характеристика не спростовує ту обставину, що відповідач матеріально свою дитину не утримує, що вона у зоні військових дій часто залишає дитину одну без нагляду. Крім того, здебільшого претензії до відповідача щодо виховання дитини виникли з березня 2017 року, у зв'язку з чим дитина в липні 2017 року була влаштована до родини бабусі.

Відповідно до частини 5 ст. 150 СК України передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Проте, починаючи з моменту тимчасового влаштування дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, до родини ОСОБА_1 (липень 2017 року) і на момент ухвалення апеляційним судом рішення у цій справі у квітні 2018 року, відповідач будь-яких дій, що свідчать про її батьківське піклування щодо дитини, не здійснювала, вона навіть не прийняла заходів до зустрічі з дитиною, що підтверджує посилання позивача у відзиві на апеляційну скаргу на те, що дитина відповідачу не потрібна.

У зв'язку із оперативним лікуванням позивача з 05.09.2017 року по 13.09.2017 року та періодом реабілітації з 14.09.2017 року по 28.09.2017 року (а.с. 182-183), дитина ОСОБА_6 за клопотанням позивача начальником Служби у справах дітей ВЦА м. Авдіївка була тимчасово поміщена у притулок для дітей служби у справах дітей, що відповідач визнає. Зазначена обставина свідчить про те, що ні бабуся ОСОБА_1, ні служба у справах дітей не довіряють дитину її матері, навіть на короткий час. В той же час, відповідач, перебуваючи у тому ж населеному пункті - у м. Авдіївка, де позивач проходила лікування, не здійснила заходів щодо батьківського піклування за дитиною навіть в період, коли позивач за станом здоров'я не могла здійснити догляд за дитиною.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що вона не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра. Проте зазначений факт не свідчить про батьківську турботу відповідача щодо дитини.

Згідно висновку Служби у справах дітей ВЦА м. Авдіївка від 24.07.2017 року № 01-45/202 Служба у справах дітей вважає доцільним винести на розгляд суду питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Такий висновок мотивовано тим, що мати дитини - ОСОБА_3 свої батьківські обов'язки не виконує, не займається вихованням та розвитком дитини, часто залишає дитину саму без нагляду; згідно характеристики, наданої старшим дільничим інспектором Авдіївського відділення поліції Покровського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_3 характеризується негативно, існує за рахунок випадкових заробітків, має схильність до зловживання спиртними напоями та скоєння правопорушень, підтримує відносини з раніше засудженими (а.с. 17).

Відповідно до частин 4 - 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Враховуючи, що під час розгляду справи судом першої інстанції орган опіки та піклування участь у розгляді справи не брав, участь у справі брала лише Служба у справах дітей ВЦА м.Авдіївки, апеляційний суд визнав явку представника органу опіки та піклування у судове засідання апеляційного суду обов'язковою та зобов'язав орган опіки та піклування, а саме, ВЦА м.Авдіївки, надати письмовий висновок щодо розв'язання спору.

Згідно висновку органу опіки та піклування від 20.03.2018 року № 01-15/0617, який підписаний керівником ВЦА м. Авдіївка, орган опіки та піклування клопоче про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 у відношенні малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 176).

Зазначений висновок був підтриманий у судовому засіданні апеляційного суду представником органу опіки та піклування - в.о. начальника Служби у справах дітей ВЦА м.Авдіївка Точило О.М., яка діяла на підставі довіреності, виданої керівником ВЦА м. Авдіївка від 13.03.2018 року (а.с. 175).

Апеляційний суд з цим висновком органу опіки та піклування погоджується, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та не суперечить інтересам дитини, яка вже протягом року проживає в родині бабусі - позивача по справі, а відповідач заходи щодо участі у вихованні дитини не приймає, про її матеріальне забезпечення, здоров'я та розвиток не цікавиться.

Відповідачем не надано суду доказів, що свідчать про усунення нею умов, що негативно впливають на життя дитини, а саме, до теперішнього часу вона не працевлаштована, доказів про наявність джерела доходів, тобто можливість самостійно матеріально утримувати свою малолітню дитину, забезпечувати її потреби в харчуванні, лікуванні, забезпеченні освіти, не надала. Вона не довела своє бажання самостійно виховувати свою дитину, не прийняла заходів щодо повернення дитини в сім'ю.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що до липня 2017 року позивач не мала нарікань щодо виховання та утримання нею дитини, є необґрунтованими. Матеріали справи містять звернення позивача до Авдіївського міського відділу УМВС України в Донецькій області від 03.07.2014 року, Служби у справах дітей ВЦА м. Авдіївка від 07.06.2017 року щодо прийняття заходів до її доньки ОСОБА_3 (а.с. 22, а.с. 25), а також відповідь Служби у справах дітей Донецької обласної державної адмінстрації від 24.12.2015 року на звернення позивача до Міністерства соціальної політики України щодо невиконання ОСОБА_3 батьківських обов'язків (а.с. 24).

Посилання відповідача в апеляційній скарза на відповідь Служби у справах дітей Донецької обласної державної адміністрації від 24.12.2015 року № 02/02-684, згідно якої "повідомлень з міського відділу поліції або від будь кого іншого щодо неналежного виконання батьківських обов'язків ОСОБА_3, зловживання нею алкогольними напоями, жорстокого поводження з дитиною, в службу у справах дітей Авдіївської міської ради впродовж 2015 року не надходило", не спростовує висновків суду, оскільки в цій же відповіді зазначено, що Служба у справах дітей Авдіївської міської ради 4 рази відвідувала житло ОСОБА_3 та її дитини, на момент відвідування вони буди відсутні; Служба у справах дітей Авдіївської міської ради звернулась до міського відділення поліції щодо встановлення місця проживання родини і у разі встановлення місця проживання родини службою будуть перевірені всі факти, викладені у зверненні та вжиті відповідні заходи (а.с. 24).

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповіднодо ст. 1 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства" забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров'я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішеннях від 16.07.2015 року у справі "Мамчур проти України" та від 01.07.2017 року у справі "М.С. проти України", при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

З матеріалів справи встановлено, що в теперішній час малолітня ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з позивачем проживають, як внутрішньо переміщені особи у АДРЕСА_4, що підтверджується довідкою від 02.11.2017 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 177-178).

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов малолітньої дитини ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_4, який складений 14.03.2018 року головним спеціалістом Служби у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації Левчик О.В., квартира розташована на 3 поверсі 9-поверхового будинку, складається з 1 кімнати, квартира у хорошому стані, зроблено ремонт; в квартирі чисто, прибрано, затишно, є необхідні меблі та побутова техніка; у дитини є окреме спальне місце, куточок для відпочинку, спортивний тренажер; дитина забезпечена всім необхідним в повному обсязі; взаємостосунки в родині теплі, щирі; санітарно-гігієнічні умови відповідають вимогам; бабуся ОСОБА_1 створила всі умови для проживання, виховання та навчання онуки ОСОБА_6 (а.с. 179).

Згідно довідки дошкільного навчального закладу № 579 м. Київ від 01.03.2018 року № 5 ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, відвідує навчальний заклад з 06.11.2017 року (а.с. 180).

Згідно педагогічної характеристики на дитину ОСОБА_6, яка відвідує середню групу ДНЗ № 579, за час перебування в садочку дитина на лікарняному не була, мова дитини не відповідає віковому розвитку, є вади у вимові звуків, вимова не чітка і не зрозуміла, тому дівчинка часто відмовчується. Вихованням дівчинки займається бабуся; дівчинка приходить в ДНЗ завжди чисто одягнута, охайна (а.с. 181).

Позивач ОСОБА_1 працює головним бухгалтером ТОВ "ЖАР КО" з 04.11.2016 року та її середньомісячний дохід з листопада 2017 року складає 15 000 грн., що підтверджується довідкою ТОВ "ЖАР КО" від 01.12.2017 року № 20 (а.с. 66). Зазначений щомісячний дохід дозволяє позивачу забезпечувати потреби дитини в належному харчуванні, підтримувати її стан здоров'я та займатися розвитком дитини.

Відповідно до ст. 14 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Залишення дитини ОСОБА_6 в сім'ї матері, враховуючи спосіб життя відповідача, відсутність у неї джерела доходів та небажання виїхати за для інтересів дитини з зони військових дій, байдуже ставлення до дитини, не буде сприяти забезпеченню інтересів дитини, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав. Безпечним, спокійним та стійким середовищем розвитку чотирирічної дитини на теперішній час є її розвиток у сім'ї бабусі.

Відповідно до частини 4 ст. 164 СК України під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Проте відсутність такого супроводу, на що посилається відповідач в апеляційній скарзі, не перешкоджає задоволенню позовних вимог про позбавлення батьківських прав матері, батька у разі доведеності ухилення ними від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність позовних вимог є необґрунтованими.

Відповідно до частини 3 ст. 60 ЦК України якщо при розгляді справи буде встановлено, що малолітня особа позбавлена батьківського піклування, суд встановлює опіку над малолітньою особою, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Згідно висновку Служби у справах дітей ВЦА м. Авдіївка від 04.09.2017 року № 01-45/236 ОСОБА_1 може бути опікуном над онукою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, створити необхідні умови для її виховання та розвитку (а.с. 49-50).

Такий же висновок надано Органом опіки та піклування - ВЦА м. Авдіївка 03.04.2018 року № 01-15/0412 на запит апеляційного суду. Висновок обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, медичних протипоказань до встановлення опіки не має, до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має, в розшуку не перебуває; згідно довідки від 27.03.2018 року працює в ТОВ "ЖАР КО" на посаді головного бухгалтера (а.с. 197).

Зазначений висновок органу опіки та піклування відповідає вимогам частини 3 ст. 167 СК України, згідно якої якщо дитина не може бути передана другому з батьків (у цій справі відомості про батька дитини записані відповідно до ст. 135 СК України), переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим.

Обставини, що перешкоджають бути опікуном, які визначені ст. 64 ЦК України, частиною 3 ст. 244, ст. 212 СК України, щодо ОСОБА_1 судом не встановлено.

Та обставина, що позивач не проживає за місцем свого постійного проживання, що разом з дитиною вона тимчасове проживає у орендованому житлі у м. Києві, не є підставою для відмови позивачу у призначенні її опікуном. Позивач разом з дитиною покинули місце проживання у м.Авдіївка з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту та переміщенням з цією ж метою підприємства, на якому працює позивач, поза зону збройного конфлікту. Зазначена обставина не виключає можливості позивача бути опікуном. За місцем проживання позивача, як внутрішньо переміщеної особи, вона має постійне місце роботи, стабільний дохід, який дозволяє забезпечити достатній життєвий рівень онуки ОСОБА_6.

До апеляційного суду відповідачем надані SMS-повідомлення позивача (а.с. 171-173), які на думку відповідача свідчать про те, що позивач не має на меті піклуватися про її дитину та бути її опікуном, позов про позбавлення її батьківських прав заявлено лише у зв'язку із сваркою між нею та позивачем, позивач має на меті передати дитину до притулку, має поганий стан здоров'я.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач пояснила, що дійсно направляла відповідачу ці повідомлення, але мала на меті перевірити ставлення відповідача до дитини. Вона мала і має бажання бути опікуном дитини та здатна до виховання дитини.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до частини 2 ст. 247 СК України встановлення опіки не припиняє права дитини на отримання аліментів.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до частин 1, 5 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Тобто, законодавець презумує, як безспірний, розмір аліментів на одну дитину - одна чверть заробітку платника аліментів. Саме в такому розмірі суд і стягнув аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, і такий розмір аліментів жодною із сторін у справі не оспорюється.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права, а саме, розгляд справи у відсутність позивача, відповідача та представника третьої особи відповідно до частини 3 ст. 376 ЦПК України не є обов'язковою підставою скасування судового рішення.

Відповідно до п. 3 частини 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Відповідач ОСОБА_3 свою апеляційну скаргу не обґрунтовує тим, що не була повідомлена належним чином про дату, час і місце засідання суду.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. При розгляді справи у суді першої інстанції брав участь її представник ОСОБА_14, який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 31.10.2017 року (а.с. 59). Відповідно до частини 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. Крім того, відповідачем до суду 13.12.2017 року (в цей день і було ухвалено оскаржуване судове рішення) була подана заява про розгляд справи без її участі (а.с. 76).

Позивачем ОСОБА_1 до суду першої інстанції також була подана заява від 03.08.2017 року про розгляд справи у її відсутність (а.с. 30) та у суді першої інстанції брав участь її представник - адвокат ОСОБА_2, яка діяла на підставі договору про надання правової допомоги від 09.08.2017 року (а.с. 31-32). Позивачем ОСОБА_1 рішення суду не оскаржується.

Розгляд справи судом першої інстанції у відсутність представника Служби у справах дітей ВЦА м. Авдіївка, а також у відсутність представника органу опіки та піклування також не є обовязковою підставою скасування судового рішення та не призвело до неправильного вирішення справи.

Апеляційним судом прийняти заходи до участі у судовому засіданні як позивача, відповідача, так і представників Служби у справах дітей ВЦА м. Авдіївка, органу опіки та піклування, що сприяло повному та всебічному з'ясуванню обставин справи. Встановлені судом апеляційної інстанції за участю сторін та представника органу опіки та піклування обставини не спростовують висновки суду першої інстанції.Підстави для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 375 СК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення.

З апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у сумі 2 880,00 грн. (960,00+1220,00+700,00) (а.с. 95 - 96, а.с. 114, а.с. 117, а.с. 129).

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, підстави для відшкодування їй понесених судових витрат відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 13 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Л.І. Соломаха

Судді: Т.В. Космачевська

Ю.М. Мальований

Повне судове рішення складено 16 квітня 2018 року.

Головуючий суддя : Л.І. Соломаха