Постанова

Іменем України

11 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 753/6941/16-ц

провадження № 61-6844св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представник позивача - ОСОБА_3,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Автосаміт ЛТД»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва

від 27 грудня 2016 року у складі судді Колесника О. М. та рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Волошиної В. М., Рейнарт І. М., Панченка М. М.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Автосаміт ЛТД» (далі -

ТОВ «Автосаміт ЛТД») про стягнення заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу, про стягнення середнього заробітку за несвоєчасну виплату заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. В процесі розгляду справи збільшив та уточнив позовні вимоги та остаточно просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за несвоєчасно виплачену заробітну плату на підставі судового рішення, заборгованість по заробітній платі з моменту поновлення на роботі по час звільнення за згодою сторін, середній заробіток за несвоєчасно виплачену заробітну плату після звільнення з роботи за згодою сторін, заборгованість по заробітній платі за рішенням роботодавця, компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв'язку з порушення термінів її виплати та моральну шкоду.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01 червня 2016 року, ОСОБА_4 поновлено на роботі на посаді оператора диспетчерської служби

ТОВ «Автосаміт ЛТД» та стягнуто з ТОВ «Автосаміт ЛТД» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 51 585 грн, а також моральну шкоду у розмірі 1 тис. грн. Наказом ТОВ «Автосаміт ЛТД»

від 01 лютого 2016 року його поновлено на роботі, однак після набрання законної сили судового рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 лютого 2016 року відповідач частково виплатив йому через касу

41 805,07 грн, з яких 1 тис. грн моральна шкода та 40 805,07 грн середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Посилаючись на те, що зазначені грошові кошти були сплачені йому підприємством лише 08 липня 2016 року, просив на підставі статей 116,

117 КЗпП України стягнути з ТОВ «Автосаміт ЛТД» 48 652,80 грн середнього заробітку (заборгованість) за несвоєчасну виплачену заробітну плату на підставі судового рішення від 01 лютого 2016 року за період з 01 лютого 2016 року по 23 вересня 2016 року; 15 968,77 грн - заборгованості по заробітній платі з моменту поновлення позивача на роботі з 01 лютого

2016 року по час звільнення за згодою сторін 05 травня 2016 року;

28 380,80 грн - заборгованості із заробітної плати після звільнення з роботи 05 травня 2016 року без належного оформлення, видачі трудової книжки та проведення остаточного розрахунку при звільненні;

28 380,80 грн - заборгованості із заробітної плати за рішенням роботодавця, починаючи з 06 травня 2016 року. Також просив стягнути з відповідача на його користь компенсацію за втрату частини грошових доходів, у зв'язку з порушення термінів її виплати у розмірі 4 180,05 грн на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України та моральну шкоду у розмірі 1 тис. грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 грудня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Автосаміт ЛТД» на користь ОСОБА_2 17 318,70 грн в рахунок стягнення середнього заробітку у зв'язку з несвоєчасним розрахунком при звільненні, 4 180,05 грн - компенсації за втрату частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 січня 2017 року стягнуто з ТОВ «Автосаміт ЛТД» на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач на виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 лютого 2016 року в частині стягнення з

ТОВ «Автосаміт ЛТД» на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 51 585 грн, моральної шкоди у розмірі

1 тис. грн, сплатив позивачу двома частинами в загальній сумі 41 805,07 грн лише 08 липня 2016 року, а тому позивач має право на отримання від відповідача 4 180, 05 грн компенсації за втрату частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, яка підлягає стягненню в судовому порядку на підставі статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати».

Рішенням Апеляційного суду м. Києві від 23 жовтня 2017 року рішення районного суду скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що умови, з якими закон пов'язує виплату компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати не настали, а тому вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати на підставі судового рішення від 01 лютого 2016 року задоволенню не підлягають. Крім того, вимоги позивача в частині стягнення заборгованості із заробітної плати з моменту поновлення позивача на роботі з 01 лютого 2016 року у відповідності до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 лютого 2016 року по час звільнення за згодою сторін 05 травня 2016 року; заборгованості по сплаті заробітної плати після звільнення з роботи 05 травня 2016 року без належного оформлення, видачі трудової книжки та проведення остаточного розрахунку при звільненні; заборгованості із заробітної плати за рішенням роботодавця, починаючи з 06 травня 2016 року задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено того, що після поновлення на посаді згідно рішення суду від 01 лютого 2016 року він приступив до трудових обов'язків, за виконання яких мав розраховувати на оплату праці. Також не підтверджується факт звільнення позивача з роботи 05 травня 2016 року за згодою сторін та включення позивача за рішенням роботодавця до штату ТОВ «Автосаміт ЛТД», починаючи з 06 травня 2016 року.

15 листопада 2017 року ОСОБА_2 та його представник

ОСОБА_3 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просять скасувати рішення суду апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи рішення, суди не врахували, що згідно положень статей 116 та 117 КЗпП України при звільненні працівника, виплата всіх сум, що належить йому від організації, проводиться у день звільнення, а у разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у день звільнення організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки відповідач не надав доказів проведення з ОСОБА_2 розрахунку при його звільненні, то з нього на користь позивача підлягає стягненню невиплачена заробітна плата.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

27 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судом установлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва

від 01 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду

м. Києва від 01 червня 2016 року, позов ОСОБА_2 до

ТОВ «Автосаміт ЛТД», про поновлення на роботі, скасування запису у трудовій книжці, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді оператора диспетчерської служби

ТОВ «Автосаміт ЛТД» з 07 травня 2015 року. Стягнуто з ТОВ «Автосаміт ЛТД» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 51 585 грн., а також моральну шкоду у розмірі 1 тис. грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

Наказом ТОВ «Автосаміт ЛТД» від 01 лютого 2016 року ОСОБА_2 поновлено з 07 травня 2015 року на посаді оператора диспетчерської служби. Копія наказу від 01 лютого 2016 року та графік режиму роботи надіслано на адресу ОСОБА_2 цінним листом з описом 02 лютого 2016 року, повторний лист надіслано 10 березня 2016 року.

З наказом від 01 лютого 2016 року про поновлення на роботі позивач ОСОБА_2 ознайомився 25 березня 2016 року, про що свідчить запис у наказі та того ж дня подав заяву про надання йому додаткової відпустки та матеріальної допомоги.

Наказом ТОВ «Автосаміт ЛТД» від 25 березня 2016 року ОСОБА_2 надано додаткову відпустку з 25 березня 2016 року по 09 квітня 2016 року.

01 квітня 2016 року ОСОБА_2 подав ТОВ «Автосаміт ЛТД» заяву про надання щорічної відпустки з 10 квітня 2016 року із збереженням заробітної плати.

Наказом ТОВ «Автосаміт ЛТД» від 08 квітня 2016 року ОСОБА_2 надано щорічну основну відпустку з 10 квітня 2016 року по 05 травня

2016 року.

22 квітня 2016 року ОСОБА_2 подано до ТОВ «Автосаміт ЛТД» заяву-пропозицію, в якій ОСОБА_2 запропонував укласти двосторонню угоду, за умовами якої в якості компенсації за завдані йому збитки та страждання просив ТОВ «Автосаміт ЛТД» передати йому на праві власності будь-який новий автомобіль «Tойота», а він, в свою чергу, звільниться з роботи за згодою сторін та бере на себе додаткові зобов'язання про відкликання пред'явлених позовів та неподання нових. Звернув увагу на те, що порушення його прав зі сторони ТОВ «Автосаміт ЛТД» дають підстави для проведення не тільки різного роду перевірок за його скаргами, які будуть подані, а і підставою для порушення кримінальних проваджень відносно посадових осіб товариства.

05 травня 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до ТОВ «Автосаміт ЛТД» із заявою, в якій просив розірвати трудовий договір з 05 травня

2016 року за частиною першою статті 36 КЗпП України на умовах заяви-пропозиції від 22 квітня 2016 року. Листом від 05 травня 2016 року

ТОВ «Автосаміт ЛТД» повідомило ОСОБА_2 про відмову у прийнятті пропозиції на викладених у заяві умовах.

Після закінчення щорічної основної відпустки, яка тривала до 05 травня 2016 року включно, ОСОБА_2 на роботу не вийшов.

Для з′ясування причин відсутності на роботі та надання особистих пояснень з цього приводу ОСОБА_2 надсилалися листи від 11 травня

2016 року, 17 травня 2016 року, які отримані позивачем.

У зв'язку з виявленим фактом відсутності позивача на робочому місці було створено комісію, яка актом від 06 липня 2016 року засвідчила факт відсутності працівника ОСОБА_2 на робочому місці з 07 травня

2016 року по 06 липня 2016 року.

На зборах профспілкового комітету ТОВ «Автосаміт ЛТД» від 28 липня

2016 року прийнято рішення про надання згоди на звільнення

ОСОБА_2 згідно з пунктом 4 статті 40 КЗпП України.

Наказом ТОВ «Автосаміт ЛТД» від 28 липня 2016 року ОСОБА_2 звільнено 28 липня 2016 року з посади оператора диспетчерської служби сервісу за прогул без поважних причин (пункт 4 статті 40 КЗпП України).

Звертаючись до суду за захистом порушеного права, ОСОБА_2 у своїх вимогах посилався на несвоєчасне виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 лютого 2016 року в частині стягнення з

ТОВ «Автосаміт ЛТД» на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 51 585 грн, моральної шкоди у розмірі

1 тис. грн та на підставі статей 116, 117 КЗпП України просив стягнути з відповідача заборгованість, яка за вимогами позивача складається із:

48 652,80 грн середнього заробітку (заборгованість) за несвоєчасну виплачену заробітну плату на підставі судового рішення

від 01 лютого 2016 року за період з 01 лютого 2016 року по 23 вересня

2016 року, обґрунтовуючи вказані вимоги як компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати на підставі судового рішення від 01 лютого

2016 року; 15 968,77 грн - заборгованості із заробітної плати з моменту поновлення позивача на роботі з 01 лютого 2016 року у відповідності до рішення Дарницького районного суду м. Києва

від 01 лютого 2016 року по час звільнення за згодою сторін 05 травня

2016 року; 28 380,80 грн - заборгованості із заробітної плати після звільнення з роботи 05 травня 2016 року без належного оформлення, видачі трудової книжки та проведення остаточного розрахунку при звільненні;

28 380,80 грн - заборгованості по заробітній платі за рішенням роботодавця, починаючи з 06 травня 2016 року. Також просив стягнути з відповідача на його користь компенсацію за втрату частини грошових доходів, у зв'язку з порушення термінів її виплати у розмірі 4 180,05 грн за показниками індексу інфляції на 23 вересня 2016 рік на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України та моральну шкоду у розмірі 1 тис. грн.

Cтаттею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші.

Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня

1997 року N 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року N 692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня

1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін.

Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1.

За наявності зазначених умов у тому самому порядку компенсації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов до правильного висновку про те, що звільнення позивача 05 травня 2016 року за згодою сторін, за поданою ним заявою від 05 травня 2016 року на умовах заяви-пропозиції від 22 квітня 2016 року, не відбулося. Вимог щодо незаконного звільнення позивача за прогул відповідно до наказу

від 28 липня 2016 року у даній справі позивач не заявляв. Позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовані несвоєчасним виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 лютого 2016 року в частині стягнення з ТОВ «Автосаміт ЛТД» на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Отже, правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин та заявлених вимог позивача стосуються порядку компенсації присудженої за рішенням суду суми заробітної плати, у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення, тому на дані правовідносини норми статей 116, 117 КЗпП України не поширюються.

При цьому, апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати на підставі судового рішення від 01 лютого 2016 року,обґрунтовано виходив з того, що умови, з якими закон пов'язує виплату компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати не настали, оскільки індекс споживчих цін за період невиконання рішення не перевищив 100 %, відповідно знецінення доходу ОСОБА_2, присудженого судовим рішенням, в період затримки виконання судового рішення не відбулося.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи те, що висновки суду апеляційної інстанції відповідає встановленим у справі обставинам, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення без змін, відповідно до положень статті 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта

Ю. В.Черняк