Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 320/11097/14-ц

провадження № 61-457св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: КратаВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

заінтересовані особи: ОСОБА_5, приватний нотаріус Мелітопольського нотаріального округу Бєднова Наталя Віталіївна, Мелітопольський міський відділ державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 квітня 2017 року у складі судді: Урупи І. В. та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 22 серпня 2017 року у складі суддів: Кухаря С. В., Дашковської А. В., Полякова О. З.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до суду з заявою про перегляд рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 14 грудня 2015 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним у зв'язку з нововиявленими обставинами, в якій просила скасувати рішення Мелітопольського міськрайонного суду, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її вимоги.

Заява мотивована тим, що на її запит державний нотаріус Мелітопольської державної нотаріальної контори повідомив, що після померлого ОСОБА_7 постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_5 не видавалася. Цю обставину ОСОБА_4 вважає нововиявленою, оскільки вона має істотне значення для вирішення справи, оскільки свідчить про наявність у неї права на земельну ділянку, що залишилася після смерті її батька, ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Ця обставина їй стала відома 16 лютого 2017 року, раніше вона не могла бути їй відома, оскільки спору про спадщину не було.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 квітня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 14 грудня 2015 року у зв'язку з нововиявленими обставинами. Ухвала мотивована тим, що обставина, на яку посилається ОСОБА_4, не є істотною для справи та нововиявленою в розумінні статті 361 ЦПК України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржених рішень). Відповідач ОСОБА_5 не зверталася до нотаріальної контори з заявою про вчинення нотаріальної дії після смерті ОСОБА_7, оскільки вона не є його спадкоємцем. І та обставина, що їй після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 не видавалась постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, ніякого значення не має для справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним. Крім того суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_4 приймала участь у справі як позивач і в будь-який час могла звернутися до нотаріальної контори з запитом, як вона це зробила в 2017 році, і отримати відповідь щодо обставини, на яку вона посилається в заяві. Тобто, ця обставина могла бути відома ОСОБА_4 на час розгляду справи.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 22 серпня 2017 року ухвала Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 квітня 2017 року залишена без змін. Ухвала мотивована тим, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви, врахувавши відсутність передбачених статтею 361 ЦПК України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржених рішень) підстав для перегляду судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами.

У грудні 2017 року ОСОБА_4 звернулася із касаційною скаргою на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 22 серпня 2017 року, в якій просить оскаржені рішення скасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди зробили помилковий висновок про відсутність нововиявлених обставин. ОСОБА_4 вважає, що саме відповідь нотаріуса про те, що ОСОБА_5 не видавалася постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії після померлого ОСОБА_7, і є нововиявленою обставиною у розумінні статті 361 ЦПК України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржених рішень). І вона не була їй відома на момент розгляду справи.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Відповідно до частини першої, пункту другого частини другої статті 361 ЦПК (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) ухвали суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами. Підставами для перегляду ухвали суду у зв'язку з нововиявленими обставинами є серед іншого - істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) свідчить, що нововиявленими обставинами є обставини, які: існували на час розгляду справи, не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; є істотними для розгляду справи, тобто належать до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі). Обставини, які вважаються нововиявленими, повинні одночасно відповідати цим вимогам.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку. Відповідь нотаріуса про те, що ОСОБА_5 не видавалася постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії після померлого ОСОБА_7 є новим доказом, а не доказом, який підтверджує нововиявлені обставини.

Суди встановили, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 14 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 09 лютого 2016 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним правочину.

Позовні вимоги ОСОБА_4 були мотивовані тим, що 20 листопада 2012 року рішенням Мелітопольського міськрайонного суду визнано за ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку з моменту укладення договору купівлі-продажу будинку від 10 листопада 2006 року.

При відмові у перегляді рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 14 грудня 2015 року у зв'язку з нововиявленими обставинами суди зробили обґрунтований висновок, що відповідь нотаріуса про те, що ОСОБА_5 не видавалася постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії після померлого ОСОБА_7, не є нововиявленою обставиною у розумінні статті 361 ЦПК України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржених рішень).

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 3 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв'язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Посилання особи, яка подала касаційну скаргу, на порушення норм процесуального права при розгляді справи, колегія суддів відхиляє, оскільки вони не є такими, що призвели до ухвалення незаконного рішення та відповідно не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 406, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 22 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель