Постанова

Іменем України

04 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 522/9232/14-ц

провадження № 61-1106св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Курило В. П., Крата В. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

третя особа - ОСОБА_2,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1, яка підписана представником ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду Одеської області від 20 квітня 2016 року у складі суддів: Драгомерецького М. М., Парапана В. Ф., Громіка Р. Д.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») про визнання поруки припиненою.

Позовна заява мотивована тим, що 16 жовтня 2006 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №2006/13-2.06/849, згідно умов якого ПАТ «Укрсоцбанк» зобов'язався надати ОСОБА_2 кредит у сумі 102680 доларів США зі сплатою 12,45 % річних. Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 07-15/982 від 16 жовтня 2006 року.

Листом від 15 вересня 2009 року № 37-19/96-2859 ПАТ «Укрсоцбанк» повідомило ОСОБА_2 про підвищення відсоткової ставки за користування кредитом, згоди на яке ОСОБА_1, як поручитель, не надавала. Позивач вважала, що таким чином відповідачем порушені її законні права та інтереси як споживача і просила визнати поруку припиненою.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2015 року позов задоволено у повному обсязі. Договір поруки № 07-15/982 від 16 травня 2006 року визнано припиненим з 15 вересня 2009 року.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відсутність згоди ОСОБА_1 на збільшення обсягу її відповідальності внаслідок підвищення відсоткової ставки за користування кредитом є підставою для визнання договору поруки припиненим.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 20 квітня 2016 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2015 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що процентна ставка за кредитним договором № 2006/13-2.06/849 від 16 жовтня 2006 року не збільшувалась, а тому суд першої інстанції не повинен був застосовувати положення частини першої статті 559 ЦК України до цих правовідносин.

В січні 2016 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу у якій просить рішення апеляційного суду Одеської області від 20 квітня 2016 року скасувати та залишити в силі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2015 року. При цьому посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

На обґрунтування касаційної скарги вказує, що апеляційний суд свідомо послався як на доказ, на помилковий розрахунок, який не відповідає умовам договору. Підвищення відсоткової ставки відбулося без повідомлення і згоди позивача. ЦК України жодним чином не пов'язує припинення поруки з сплатою чи несплатою підвищених процентів за договором.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 12 грудня 2016 року справа № 522/9232/14-ц призначена до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК справа № 522/9232/14-ц передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 16 жовтня 2006 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 2006/13-2.06/849, згідно умов якого ПАТ «Укрсоцбанк» зобов'язався надати ОСОБА_2 кредит у сумі 102680 доларів США зі сплатою 12,45 % річних. Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 07-15/982 від 16 жовтня 2006 року.

Боржник ОСОБА_4 перестав виконувати свої зобов'язання за договором щодо повернення кредитних коштів у листопаді 2008 року, а щодо відсотків за кредитом - у березні 2009 року, внаслідок чого банк неодноразово направляв боржнику листи з пропозицією достроково погасити кредит.

Тлумачення частини першої статті 559 ЦК України дозволяє стверджувати, що порука припиняється за наявності факту зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. При цьому для припинення поруки достатнім є встановлення таких змін в основному зобов'язанні. Тому подальше фактичне виконання зобов'язання, в тому числі фактичний строк його виконання, відмова кредитора від вимоги щодо виконання зобов'язання в зміненому обсязі, не свідчать про збереження поруки, оскільки відбулися після настання правоприпиняючого факту (збільшення обсягу відповідальності).

Збільшення відповідальності може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобов'язання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення строку повернення кредиту.

Аналогічний висновок висловлений і Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15.

Суд апеляційної інстанції встановивши, що на підставі листа від 15 вересня 2009 року № 37-19/96-2859 не відбулося збільшення обсягу відповідальності поручителя, зробив обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, підписану представником ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 20 квітня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.П. Курило

В.І. Крат