Справа № 371/1212/16-ц Головуючий у І інстанції Поліщук А. С.
Провадження № 22-ц/780/1209/18 Доповідач у 2 інстанції Кулішенко
Категорія 58 04.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 квітня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Кулішенка Ю.М.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Сушко Л.П.,

за участю секретаря: Марченка Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 05 січня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_1, заінтересована особа: державний виконавець Миронівського районного відділу державної виконавчої служби Голового територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 на повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Миронівського районного суду Київської області із вказаною скаргою.

Просив визнати незаконним та скасувати повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання за заявою ОСОБА_1 від 03 листопада 2017 року про примусове виконання виконавчого листа, виданого Миронівським районним судом Київської області 30 жовтня 2017 року у цивільній справі № 371/1212/16-ц щодо стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 103 тис. 900 грн. та зобовязання державного виконавця розпочати примусове виконання зазначеного судового рішення на підставі вказаного виконавчого листа.

Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 24 листопада 2017 року відкрито провадження по вказаній скарзі.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 05 січня 2018 року провадження по скарзі закрито.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою ОСОБА_1, подав апеляційну скаргу та просив скасувати ухвалу і направити справу для продовження розгляду, посилаючись на неповне зясування обставин, та неправильність встановлення їх судом, порушення застосування судом норм законодавства.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав:

Закриваючи провадження по справі, суд першої інстанції виходив із того, що скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду у звязку із діями державного виконавця Миронівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, які полягають у повідомленні його про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання.

З вказаним висновком не погоджується колегія суддів виходячи з наступного:

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Миронівського районного Київської області від 02 серпня 2017 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 28 вересня 2017 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 100000 грн. моральної шкоди та 3900 грн. витрат на правову допомогу.

На виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист про стягнення зазначених грошових коштів.

Відповідно до повідомлення державного виконавця Миронівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Київській області ОСОБА_2 від 08 листопада 2017 року виконавчий лист повернуто без прийняття до виконання у звязку із ненаданням підтвердження сплати авансового внеску.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судове рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Стаття 14 ЦПК України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 2 Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Положеннями ч 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до вимог ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За правилами ЦПК України можуть розглядатися лише скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, що були ними допущені під час виконання окремого рішення по цивільній справі.

Закриваючи провадження по справі, суд першої інстанції не врахував, що фактично протиправні дії та бездіяльність, на які посилається ОСОБА_1 в обґрунтування своїх вимог, як вбачається зі змісту заяви, були вчинені державним виконавцем під час проведення виконавчих дій щодо виконання судового рішення.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення про закриття провадження у справі, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що дана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, оскаржувана ухвала постановлена судом з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, а тому підлягає скасуванню і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 379, 381, 382, 383, 384, ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 05 січня 2018 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: