АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2997/18 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2018 року місто Київ

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Панченка М.М.

при секретарі Маличівській Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 01 лютого 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору недійсним в частині інвестора, визнання інвестором та визнання права власності.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2017 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 про визнання договору недійсним в частині інвестора, визнання інвестором та визнання права власності.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 03 серпня 2017 року відкрито провадження у справі.

30 січня 2018 року представником позивача ОСОБА_3 подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майнові права на квартиру АДРЕСА_1

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 01 лютого 2018 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_5 про визнання договору недійсним в частині інвестора, визнання інвестором та визнання права власності.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції представник позивача подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нової ухвали, якою заяву про забезпечення позову задовольнити, накласти арешт на майнові права на квартиру АДРЕСА_1

В обгрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції необгрунтовано відмовив у вжитті заходів забезпечення позову, оскільки існує реальна загрози, що під час розгляду даної справи ОСОБА_5 в будь-який момент може розпорядитися спірними майновими правами на квартиру АДРЕСА_1 а відтак, невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист порушених прав позивача. Судом першої інстанції не враховано, що цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах - п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VІІІ .

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

У судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_3 підтримали доводи апеляційної скарги. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи судом повідомлений у встановленому законом порядку. У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторінабо інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутність.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що правові підстави для задоволення заяви відсутні.

З таким висновком суду першої інстанції повністю погодитись не можна. Суд першої інстанції допустив неповноту з'ясування обставин, що мають значення для вирішення даного питання.

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Порядок розгляду заяви про забезпечення позову визначений статтею 153 ЦПК України.

Із матеріалів справи вбачається, що матеріально-правова вимога позивача до відповідача щодо якої він просить ухвалити рішення зводиться до визнання недійсним в частині інвестора договору про участь у будівництві об'єкту нерухомості від 25 травня 2016 року, укладеного між Науково-виробничою фірмою «Стромкомплект» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, від імені якого на підставі договору доручення № 3/10 від 03 жовтня 2014 року діє Приватне акціонерне товариство «Позняки-жил-буд» та ОСОБА_5, визнавши інвестором за вказаним договором ОСОБА_4, а також до визнання за ним, ОСОБА_4, право власності на майнові права на квартиру АДРЕСА_1

Згідно із ст. 190 ЦК майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права визнаються речовими правами.

Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

У поданій заяві про забезпечення позову представник позивача просив накласти арешт на майнові права на квартиру АДРЕСА_1 обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову тим, що відповідач в будь-який момент може відчужити майнові права на нерухоме майно, що є предметом спору, оскільки вже вчинялись аналогічні дії під час судового розгляду.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з мотивів необґрунтованості позивачем необхідності виду забезпечення позову, не надання позивачем належних та допустимих доказів, які б підтверджували те, що відповідачем чи іншою особою вчинялись дії направлені на відчуження вказаного майна.

Разом з тим, судом першої інстанції не враховані положення статті 153 ЦПК України, за змістом яких суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін - частина 4 статті 153 ЦПК України.

Аналіз вказаної норми свідчить про те, що для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, а також у випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, участь заявника під час розгляду судом його заяви є обов'язковою в силу закону.

Встановивши, що заявником не надано жодного доказу існування високої ймовірності утруднення чи неможливості виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову, про що йдеться в його заяві, суд першої інстанції всупереч вимогам статті 153 ЦПК України не здійснив виклик заявника для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, чим допустив неповноту з'ясування фактичних обставин щодо поданої заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову.

Таким чином, судом першої інстанції не досліджено усіх передбачених нормою процесуального права юридичних (доказових) фактів, наявність яких впливає на остаточний результат вирішення питання про забезпечення позову.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що ухвалу суду не можна вважати законною та обґрунтованою, вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 379 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 задовольнити часткового.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 01 лютого 2018 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: