Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2018 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Нікандрової С.О., секретаря судового засідання Гончарової К.Ю., за участю представника відповідача адвоката ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Василівка в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2018 року до Василівського районного суду звернулося ПАТ КБ «Приватбанк» із позовом до Ємел`янової (Карпій) І.Л. про стягнення заборгованості. У позовній заяві зазначено, що відповідно до укладеного договору б/н від 31 грудня 2010 року відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором, станом на 21.01.2018 року відповідач має заборгованість у сумі 23387 грн. 05 коп., яка складається з наступного: 6070,21 грн. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 8725,17 грн. - відсотки за користування кредитом; 7001,81 грн. - пеня; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1089,86 грн. - штраф (відсоткова складова), і яку позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк».

Ухвалою Василівського районного суду від 02 березня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судові засідання представник позивача ОСОБА_4 не з`явилася, до позовної заяви надала клопотання про розгляд справи за відсутністю представника позивача, просила задовольнити позовні вимоги та вирішити позов на підставі долучених до позову доказів, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.

Представник відповідача ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, мотивуючи тим, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження позовних вимог, а надані докази, а саме: розрахунок заборгованості, копія анкети позичальника, умови та правила надання банківських послуг, правила користування платіжною карткою, розрахунок заборгованості станом на 31.05.2015 року, розрахунок заборгованості станом на 21.01.2018р.; та витяг тарифів банку не можуть підтверджувати наявність боргу відповідача. Розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування боргу оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших фінансових операцій. Суми заборгованості, зазначені в розрахунку є надуманими, оскільки у ньому зазначені суми, які не відповідають сумі позовних вимог. Копія анкети позичальника не може підтверджувати існування боргу оскільки вона є лише пропозицією укласти договір (офертою) в розумінні Цивільного кодексу України і для укладення

договору обовязковим елементом процедури такого укладення є прийняття цієї пропозиції (акцепт), відсутність якого підтверджується матеріалами справи. В зазначеній анкеті відсутні будь-які умови, які є істотними для кредитного зобовязання: в анкеті відсутні дні про кредитний ліміт, строк надання грошових коштів та строк повернення цих коштів відповідачем, відсутні будь які посилання на вид картки, яка надана відповідачу, та дані про фактичне отримання цієї картки відповідачем. Умови та правила надання банківських послуг, а також правила користування платіжною карткою не можуть підтверджувати факт існування боргу оскільки в цих документах немає жодного посилання на відповідача, а також вони не підписані відповідачем. Аналогічний висновок викладено у правовій позиції Верховного Суду України (постанова №6-16цс15 від 11.03.2015р.), за яким Умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази про отримання відповідачем кредитної картки або відкриття рахунку. До позовної заяви додані витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 50 днів пільгового періоду», «Універсальна Контракт», «Універсальна Голд», які містять різні умови кредитування. Одночасно з цим, позовна заява та долучені до неї докази не містять інформації, які саме тарифи застосовуються до відповідача. Крім того, в анкеті-заяві від 31.12.2010 року відповідач виявила бажання отримати на своє імя зарплатну карту та сберкнижку (депозит), щодо оформлення інших видів карток дані відсутні. За таких обставин, просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

У позовній заяві ПАТ КБ «ПриватБанк» вказано, що між сторонами укладено договір б/н від 31 грудня 2010 року, за яким відповідач отримала кредит у розмірі 300 грн.

у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між сторонами договір про надання банківських послуг. Пунктом 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.7 цих Умов передбачено обовязок позичальника погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором; слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту. Пунктом 2.1.1.12.2 Умов установлено, що в разі непогашення боргових зобовязань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійсненні трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік. Згідно п.2.1.1.12.2.1 Умов, у разі виникнення прострочених зобовязань за кредитом, клієнт сплачує банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування. При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п.2.1.1.12.6.1 Умов на суму від 100 грн. клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості.

Відповідно до ст.81 КПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що окрім копії анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, копії Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», копії Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, розрахунку заборгованості за договором б/н від 31.12.2010 року, укладеного між «ПриватБанком» та Ємел`яновою (Карпій) І.Л. станом на 31.05.2015 року, розрахунку заборгованості за договором б/н від 31.12.2010 року, укладеного між «ПриватБанком» та Ємел`яновою (Карпій) І.Л. станом на 21.01.2018 року, та копії паспортів на імя відповідача, не міститься будь-якого належного та допустимого доказу на підтвердження факту отримання відповідачем вказаних кредитних коштів у спосіб та в обсязі, зазначених в позовній заяві. Так, в своїй позовній заяви ПАТ КБ «Приватбанк» зазначає, що надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого на картковий рахунок кредитного ліміту. Разом із тим, матеріали цивільної справи не містять ані відомостей про отримання відповідачем платіжної картки кредитка «Універсальна»/Gold, ані номеру вказаної картки, ані підтвердження того факту, що відповідач наданою Банком можливістю розпоряджатися кредитними коштами взагалі скористався.

Такими доказами, зокрема, може бути складена у відповідності до вимог діючого законодавства довідка про рух коштів по рахунку відповідача, підписана відповідальною особою банку, розписка відповідача у отриманні кредитної банківської картки, оригінал кредитного договору, виписки за картковим рахунком, докази отримання відповідачем кредиту чи перерахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача, тощо, але за час розгляду справи судом, незважаючи на неодноразові відкладення розгляду цивільної справи, представник позивача таких доказів на підтвердження заявлених позовних вимог суду не надав.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що відповідно до Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 31 грудня 2010 року, в розділі «Ознакомившись с Условиями и Правилами предоставления банковских услуг, Тарифами ПриватБанка, изьявляю желание оформить на свое имя», вказано, що відповідач бажає оформити зарплатну карту та сберкнижку (депозит), дані щодо волевиявлення відповідача в оформленні інших видів карток, а саме: кредитки «Універсальна», «Пенсійної», «Gold», «Ідентифікація з паспортом» «Дебетова особиста карта» відсутні. Також в анкеті-заяві не заповнено відповідні розділи щодо кредитного ліміту по платіжній картці кредитка «Універсальна»/ Gold. Таким чином, з доданої Анкети-заяви неможливо встановити, що сторони погодили надання банківської послуги щодо користування кредитною карткою «Універсальна»/Gold.

Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи обслуговування кредитних карт не містять підпису відповідача. Суду не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що долучені до позовної заяви Умови були складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мала на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, та відповідно брала на себе зобовязання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобовязання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, вищевказані документи, долучені до позовної заяви, не є достатніми доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про укладення між сторонами кредитного договору.

Крім того, судом досліджений розрахунок заборгованості за договором б/н від 31.12.2010 року, укладеного між «ПриватБанком» та Ємел`яновою (Карпій) І.Л. станом на 21.01.2018 року, з якого вбачається, що за період з 01.06.2015 року по 03.05.2016 року відповідачу одночасно нараховувалися відсотки за двома процентними ставками 2,7 % та 3,5%; заборгованість за наданим кредитом в сумі 20793,58 грн., зазначена в графі 19 розрахунку, не відповідає сумі, яка наведена у підсумку розрахунку і позовній заяві в сумі 21797,19 грн; загальне сальдо за нарахованими відсотками (графа 10) не відповідає сумі, наведеній у підсумку в розмірі 8725,17 грн., тобто неможливо встановити яким чином утворилася заборгованість по відсоткам за користування кредитом на вказану суму; загальне сальдо за нарахованою пенею за прострочення зобовязання (графа13) не відповідає сумі, наведеній у підсумку в розмірі 7001,81 грн., тобто неможливо встановити яким чином утворилася заборгованість по пені; крім того, застосована в розрахунку пеня в розмірі 2% не передбачена жодними умовами Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», долучених до позову. Таким чином, суд позбавлений можливості з`ясувати чи відповідає застосований банком спосіб обчислення заборгованості за відсотками та пенею умовам договору, якими умовами договору передбачений розмір відсотків, пені та зміна кредитором в односторонньому порядку розміру відсоткової

ставки та яким чином до позичальника була доведена інформація про такі зміни.

Відповідно положень ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, оскільки ані в позовній заяві, ані в документах, що долучені до неї, не міститься відомостей щодо укладення між сторонами кредитного договору, способу виконання позивачем умов кредитного договору з надання кредиту у розмірі та в спосіб, визначений Умовами та Договором, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору є необґрунтованими, не доведеними, а тому не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений і підписаний 18 квітня 2018 року.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_6