Справа № 458/234/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

16 квітня 2018 року м.Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Кріль Л.М.

з участю секретаря: Синичич Г.З.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в місті Турці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про визнання права власності на житло за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила наступне.

Позивач проживає в житловому будинку, який належав її прадідові ОСОБА_4 та прабабі ОСОБА_5 в рівних частках, по 1/2 частки будинку у м.Турка по вул.Травнева, 71, Львівської області.

31.05.1983 року та 07.04.1980 року померли відповідно її прадід ОСОБА_4 та прабаба ОСОБА_5. Після їх смерті в житловому будинку залишились проживати із своєю сімєю її баба ОСОБА_6, яка померла в 1996 році. Друга дочка ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ОСОБА_7 після одруження в 1961 році перейшла жити до чоловіка і по даний час проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1.

Мати позивача - ОСОБА_8, яка змінила імя на «Якулькіна Юлія Павлівна» залишила житловий будинок в 1990 році, проживає та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Протягом останніх 28 років позивач проживає із своїми дітьми в житловому будинку у м.Турка по вул.Травнева, 71, Львівської області, веде домашнє господарство, підтримує будинок в належному стані, оплачує комунальні платежі, тобто добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за будинком та утримує його, постійно робить поточний та капітальний ремонт, оскільки постійно проживає в ньому.

Просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться у м.Турка по вул.Травнева, 71, Львівської області за набувальною давністю.

У підготовче засідання позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_9 не з'явились, хоч були належним чином судом повідомлені про дату, час та місце проведення підготовчого засідання відповідно до закону, що підтверджується розписками про вручення поштових відправлень. 16.04.2018 року подали через канцелярію суду спільну заяву, в якій просять суд розглядати справу без їх участі, позов підтримують у повному обсязі.

У підготовче засідання відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не з'явилися, хоч були належним чином судом повідомлені про дату, час та місце підготовчого засідання відповідно до закону, що підтверджується розписками про вручення поштових відправлень. 28.03.2018 року подали через канцелярію суду заяви про те, що позов визнають повністю, не заперечують проти його задоволення, просять суд справу розглядати без їх участі та не заперечують проти заочного її розгляду.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Справа розглядається на підставі ст.280 ЦПК України заочно.

Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв'язку з неподанням відповідачем відзиву та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих суду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.

Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються ст.47 Конституції України, ст.ст.39, 328, 344 ЦК України, відповідно до яких кожен має право на житло.

Згідно ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не предявив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через пятнадцять, а на рухоме майно - через пять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст.344 ЦК України, про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно п.п.9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом.

При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається.

Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК України, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей обєкт третіми особами за набувальною давністю.

Норми ст.344 ЦК України 2004 року про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності ЦК України 2004 року.

Згідно зі ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01.01.2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01.01.2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у звязку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п.5 ч.1ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Судом встановлено, що протягом останніх 28 років позивач із своєю сімєю проживає у житловому будинку, що знаходиться у м.Турка по вул.Травнева 71, Львівської області. За вказаною адресою веде домашнє господарство, підтримує будинок в належному стані, оплачує комунальні послуги, постійно робить поточний та капітальний ремонт.

Зазначений житловий будинок належав в рівних частках по ? частки будинку прадідові та прабабі позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що підтверджується довідкою №992, виданою 16.06.2017 року Самбірським міжміським бюро технічної інвентаризації.

Прадід та прабаба позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 31.05.1983 року та 07.04.1980 року відповідно померли.

Після їх смерті в житловому будинку залишились проживати із своєю сімєю баба позивача ОСОБА_6, яка померла в 1996 році. Друга дочка ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ОСОБА_3 (д.п.Яворська) ОСОБА_10 після одруження в 1961 році перейшла жити до чоловіка і по даний час проживає у ІНФОРМАЦІЯ_3.

Мати позивача - ОСОБА_8, яка змінила імя на «Якулькіна Юлія Павлівна» залишила житловий будинок в 1990 році, проживає та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Таким чином, протягом останніх 28 років, тобто з 1990 року, позивач ОСОБА_1 добросовісно, відкрито та безперервно володіє житловим будинком у м.Турка по вул.Травневій, 71, Львівської області і відповідно, на підставі ст.344 ЦК України набула право власності на це майно в порядку набувальної давності.

Таким чином, судом встановлено, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог і підтверджені нею письмовими доказами є достовірними, і сумніву у суду не викликають, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, та враховуючи визнання позову відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст.11, 15, 16, 344 ЦК України, керуючись ст.ст.12, 81, 200, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, РНОКПП: НОМЕР_1, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за набувальною давністю, розташований за адресою: м.Турка, вул.Травнева, 71, Львівська область.

Судові витрати залишити за позивачем.

Заочне рішення може бути переглянуте судом шляхом подання відповідачами заяви про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасникам справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: