АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2018 року

м. Рівне

Справа № 569/8580/15-ц

Провадження № 22-ц/787/131/2018

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Тимощук О.Я.

Рішення ухвалене в м. Рівне Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту 26 листопада 2015 року

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Боймиструк С.В.

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.,

секретар судового засідання Москалик Т.В.,

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 листопада 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року ПАТ "УкрСиббанк" звернулось до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 24 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк", та ОСОБА_5 укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 50 тис. доларів США зі сплатою 13,4 % річних за користування кредитом на строк до 23 жовтня 2017 року.

Кредитні зобов'язання позичальника забезпечені порукою ОСОБА_3, про що 24 жовтня 2007 року між банком і поручителем укладено відповідний договір.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником та поручителем умов договорів та не реагуванням на вимоги, ПАТ "УкрСиббанк" просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року у розмірі 28 266 доларів 71 цент США та 35 958 грн. 60 коп.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 листопада 2015 року позов ПАТ "УкрСиббанк" задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованість за кредитом та процентами за договором про надання споживчого кредиту від 24 жовтня 2007 року у розмірі 28 266 доларів 71 цент США та 35 958 грн. 60 коп. пені. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 31 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано. Позов ПАТ "УкрСиббанк" задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_3 на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 24 жовтня 2007 року, а саме: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 19 535 доларів 47 центів США, заборгованість за процентами у розмірі 3 356 доларів 61 цент США, пеню за кредитом у розмірі 21 498 грн. 34 коп., пеню за процентами у розмірі 12 526 грн. 38 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 24 жовтня 2007 року, а саме: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 5 066 доларів 66 центів США, заборгованість за процентами у розмірі 307 доларів 97 центів США, пеню за кредитом у розмірі 1 227 грн. 80 коп., пеню за процентами у розмірі 706 грн. 08 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017 року рішення Апеляційного суду Рівненської області від 31 жовтня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_3 вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що без погодження з позичальником та поручителем банком змінено процентну ставку в сторону збільшення, не попереджено споживача про валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором, що несе споживач у разі надання кредиту в іноземній валюті, не надано інформації щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, що протирічить п.п.3.5; 3,8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, та не затверджених Постановою Нацбанку України № 168 від 10.05.2007 року.

Стверджує, що пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом та процентами, пені, банк відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання і зобов'язаний був пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців з цієї дати, проте банк звернувся до суду до боржника та поручителя в липні 2015 року, тобто після спливу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Вважає, що зобов'язання за договором поруки припинились. Доводить, що споживчий кредит виданий не в іноземній валюті, а в національній валюті України гривні.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ "УкрСиббанк" просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник ОСОБА_5 - ОСОБА_3 та адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

Представник ПАТ "УкрСиббанк" ОСОБА_4 просила апеляційну скаргу відхилити, покликаючись на подані заперечення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки відповідно до умов кредитного договору банк надав ОСОБА_5 кредит в іноземній валюті в сумі 50000,00 доларів США, а відповідач ОСОБА_5 зобов'язався перед банком повернути зазначений кредит у повному обсязі не пізніше 23.10.2017 року зі сплатою процентів за користування кредитом, однак взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту окремими платежами не виконав, допустив заборгованість за договором, яка і підлягає стягненню достроково. Оскільки відповідно до договору поруки ОСОБА_3, як поручитель, зобов'язалась відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов'язань, то сума заборгованості була стягнута солідарно з відповідачів.

Такий висновок місцевого суду не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Згідно зі ст.ст. 1054, 1050, 526, 530, 599 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_5 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 50 тис. доларів США зі сплатою 13,4 % річних за користування кредитом на строк до 23 жовтня 2017 року (т.1 а.с.4-14).

До матеріалів справи долучено графік платежів та сукупної вартості кредиту №0 (т.1 а.с.119-121), що спростовує відповідне твердження апелянта про відсутність інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

За клопотанням сторони ОСОБА_3, колегією суддів з банку було витребувано кредитну справу з якою сторона відповідачів мала можливість детально ознайомитись.

Графік платежів, що знаходиться в матеріалах кредитної справи повністю відповідає тому, що знаходиться в матеріалах справи (т.1 а.с.119-121) та обидва містять підписи позичальника. В зв'язку з цим заперечення представниками підпису позичальника через два з половиною роки після відкриття провадження в справі та їх клопотання про призначення почеркознавчої експертизи в стадії апеляційного провадження є надуманим та спрямованим на затягування розгляду справи. Можливість спростовувати вимоги позову та подавати свої заперечення ОСОБА_5 та його представник мали під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги, що банк в односторонньому порядку збільшив процентну ставку в сторону збільшення за користування кредитом спростовуються умовами договору, а саме п.1.3, де зазначено, що за використання кредитних коштів у межах установленого строку кредитування процентна ставка установлюється в розмірі 13,4 % річних. По закінченню 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту та кожного наступного місяця кредитування, процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п.10.2 договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку, передбаченому п.10.2 договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому періоді. З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що розмір процентної ставки складав 13,4 % річних.

Кредитні зобов'язання позичальника забезпечені порукою ОСОБА_3, про що 24 жовтня 2007 року між банком і поручителем укладено відповідний договір (т.1 а.с.15-16).

Відповідно до ч. 1 ст. 553, ч.1, 2 ст.554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та договорами поруки відповідачі належним чином не виконували, на вимоги банку не реагували, у зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором.

Боржник узяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами, сплачуючи її частинами (щомісячними ануїтетними платежами).

Таким чином, умовами кредитного договору установлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами.

Отже, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 припинив оплату чергових платежів з червня 2014 року (а.с. 19). Вимоги банку позичальнику ОСОБА_5 та поручителю ОСОБА_3 були відправлені 4 березня 2015 року, в яких зазначено, що у випадку не усунення порушень на 32 день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги - з 41 календарного дня з дати відправлення позичальнику повідомлення про дострокове повернення кредиту ПАТ «УкрСиббанк» змушений вимагати виконання зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 24 жовтня 2007 року в повному обсязі. Тобто, вимога про виконання основного зобов'язання фактично вступила в дію з 14 квітня 2015 року. Позов банку в місцевому суді зареєстрований 17 червня 2015 року.

В Ухвалі ВСС України від 1 листопада 2017 року (т.2 а.с.95-97) суд касаційної інстанції послався на правову позицію висловлену в постанові Верховного Суду України від 29 березня 2017 року № 6-1996цс16 та зробив висновок, що позивач пропустив строк, у межах якого він міг звернутись до суду з вимогою про стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до діючої на час постановлення в даній справі Ухвали ВСС України від 1 листопада 2017 року ч.4 ст.338 ЦПК України та в новій редакції ч.1 ст. 417 ЦПК України, висновки і мотиви з яких скасовано рішення, вказівки, що містяться в постанові є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Отже, за таких обставин позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом до поручителя ОСОБА_3, а тому відсутні підстави для солідарної відповідальності поручителя разом з позичальником.

Що стосується вимог кредитора до позивальника ОСОБА_5, то в даному випадку передбачений ст. 257 ЦК України трьохрічний строк позовної давності з часу припинення оплати чергових платежів не пропущено, а тому сума заборгованості за кредитом на користь банку має бути стягнута саме з нього.

На час звернення банку до суду заборгованість ОСОБА_5 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів склала 28 266,71 дол. США - заборгованість по кредиту та процентам і 35 958,60 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, з яких: заборгованість по кредиту строкова - 18,407.51 дол. США, заборгованість по кредиту прострочена - 6,194.62 дол. США, заборгованість по процентах строкова - 0.20 дол. США, заборгованість по процентах прострочена - 3,664.38 дол. США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності - 22,726.14 гривень, заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів - 13,232.46 гривні. (т.1 а.с.27,28).

Згідно п. 10.9. кредитного договору банк самостійно веде облік і здійснює розрахунки заборгованості позичальника відповідно до вимог НБУ та умов договору.

У випадку наявності суперечок між сторонами в якості письмових доказів невиконання зобов'язань позичальника, що мають пріоритетне значення, приймаються виписки про стан, первинні документи, дані балансу, надані Банком і т.д., якщо позичальник не доведе недійсність наданих банком документів або не надасть інших доказів виконання своїх зобов'язань за договором.

Позичальник ОСОБА_5 та його представники по справі не довели недійсність розрахунку заборгованості наданої банком та не надали доказів виконання своїх зобов'язань за договором.

Твердження ОСОБА_5 та його представників, що зобов'язання позичальника перед банком виконане, тобто станом на травень 2014 року сплачено 67607 доларів США заборгованість за кредитом та 22701 доларів США відсотків (т.1 а.с.92) і з того часу припинено оплату платежів за кредитним договором є хибним.

Як вбачається з кредитного договору, він укладений строком на 10 років і позичальник мав повертати суму кредиту з відповідними процентами, сплачуючи її частинами (щомісячними ануїтетними платежами по 760 доларів США), тобто всіх платежів мало б бути 120. (т.1 а.с.5).

Згідно графіку платежів, станом на жовтень 2017 року позичальником мало бути сплачено суму позики 50000 доларів США, 40799 доларів США процентів за користування кредитом, а абсолютне подорожчання кредиту, враховуючи всі виплати за умовами договору склало б 45400 доларів США, тобто загальну сума яка мала б бути виплачена позичальником банку склала б 95400 доларів США (т. 1 а.с.118-121).

Як вбачається з долучених відповідачем до апеляційної скарги копій платіжних документів, які у встановленому порядку мали бути подані в суді першої інстанції до початку розгляду справи по суті, по кредиту ОСОБА_5 погашав кредиторську заборгованість платежами по 760 доларів США з 26 листопада 2007 року по січень 2009 року, в якому суму платежу сплачено трьома частинами, в лютому - квітні 2009 року сплатив заборгованість еквівалентно в гривнях, а з травня 2009 року знову сплачував в доларах США до березня 2014 року, а за березень - травень 2014 року сплатив еквівалент в гривні. (т.1 а.с.150-172).

Посилання апелянта, що кредит був фактично виданий не в доларах, а еквівалентно в гривні 252500 грн. і ця сума повністю погашена, не заслуговує на увагу. Якщо саме цю суму отримав позичальник за валютним кредитом, а не відмовився від неї, то це було його волевиявлення.

Згідно кредитного договору № 0 від 24 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_5 він укладений в іноземній валюті - 50000 доларів США та мав погашатись в тій же валюті по 760 доларів США щомісячно.

Посилання апелянта, що він розраховував і у нього не було жодного сумніву, що проценти за кредитом будуть нараховуватись саме з суми 252500 грн. є його нічим не підтвердженим припущенням та спростовується умовами кредитного договору.

Оскільки, позичальником без проведення звірки та розрахунків з банком, в односторонньому порядку припинено сплату кредиту в червні 2014 року, то фактично ним сплачено 80 ануїтетних платежів (приблизно 60800 доларів США), а не сплативши ще 40 платежів, погасити заборгованість перед банком неможливо, тому колегія суддів не може взяти до уваги розрахунок ОСОБА_5, оскільки він суперечить умовам договору та є хибним. (т.1 а.с. 117-118).

Що стосується висновків за результатами проведення судово-економічної експертизи від 7 вересня 2016 року, то вони фактично не стосуються предмету доказування, виходять за його межі та спростовуються іншими доказами в справі, а тому колегія суддів не бере цей висновок до уваги, як неналежний доказ.

Слід зазначити, що ОСОБА_5 в межах іншого провадження звертався до суду за захистом порушеного права споживача фінансових послуг де оспорював кредитний договір №0 від 24 жовтня 2007 року між банком та ним, його умови та розрахунки.

Рішенням Рівненського міського суду від 3 листопада 2017 року, яке залишено без змін Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 18 січня 2018 року, в задоволенні позову ОСОБА_5 до ПАТ «УкрСиббанк» про захист порушеного права споживача та визнання недійсним договору № 0 від 24 жовтня 2007 року про надання споживчого кредиту відмовлено (т.2 а.с.157-159).

Клопотання сторони відповідача про долучення до матеріалів справи укладеного в той же день 24 жовтня 2007 року договору про надання споживчого кредиту № 0 та роз'яснень особливостей споживчого кредитування колегією суддів відхилено, як безпідставне та таке, що немає відношення до даного предмету спору.

На час укладення кредитного договору № 0 від 24 жовтня 2007 року ПАТ «УкрСиббанк» мав всі необхідні ліцензії для здійснювати валютних операцій (т.1 а.с.41-44).

Згідно роз'яснень даних в п. 12 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК».

На день ухвалення даної постанови курс НБУ за 1 долар США складає 26,27 грн.. Еквівалент в гривні 28 266,71 доларів США - заборгованість по кредиту та процентам складає 742566,47 грн.

За таких обставин, місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог щодо поручителя ОСОБА_3 та про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_5

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України та роз'яснень даних в п.35 Пленуму ВССУ « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10 , враховуючи, що ОСОБА_5 як інвалід другої групи звільнений від сплати судового збору, судові витрати банку в сумі 3654 грн. компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (Постанова від 27 квітня 2006 року №590).

Керуючись ст.ст. 367, п.2 ч.1 ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 листопада 2015 року - скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) на користь ПАТ "УкрСиббанк" (рахунок № 0113 в АТ «УкрСиббанк», м. Харків, МФО 351005, код Банку 09807750) за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 24 жовтня 2007 року в розмірі 28 266 (двадцять вісім тисяч двісті шістдесят шість) доларів США 71 цент - заборгованість по кредиту та процентам (еквівалент 742566,47 грн.) та 35 958 (тридцять п'ять тисяч дев'ятсот п'ятдесят вісім) гривень 60 копійок - пені за несвоєчасне погашення заборгованості.

В частині позовних вимог ПАТ "УкрСиббанк" до ОСОБА_3 відмовити.

Витрати Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" зі сплати судового збору 3654 грн. компенсувати за рахунок держави.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст складений 03 травня 2018 року

Головуючий : С.В. Боймиструк

Судді : С.О. Гордійчук

С.С.Шимків