П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2018 року м. Рівне

Апеляційний суд Рівненської області у складі :

головуючого - Григоренка М.П.,

суддів : Боймиструка С.В., Шимківа С.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1;

відповідач комунальний заклад «Рівненська обласна клінічна лікарня» Рівненської обласної ради,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 січня 2018 року в справі № 569/12075/17 за позовом ОСОБА_1 до комунального закладу «Рівненська обласна клінічна лікарня» Рівненської обласної ради про стягнення компенсації у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати, ухваленого під головуванням судді Ковальова І.М. об 11 год. 02 хв. в приміщенні Рівненського міського суду Рівненської області,

В С Т А Н О В И Л А :

04 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернувся в Рівненський міський суд Рівненської області з позовною заявою до КЗ «Рівненська обласна клінічна лікарня» Рівненської обласної ради про стягнення компенсації у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 23 березня 2016 року визнано незаконним та скасовано наказ КЗ «Рівненська обласна клінічна лікарня» від 12 березня 2015 року №44-ос про звільнення ОСОБА_1 з посади лікаря ультразвукової

_____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/461/2018 Головуючий у 1 інстанції : Ковальов І.М. Доповідач : Григоренко М.П.

діагностики на підставі ч.3 ст.40 КЗпП України, поновлено позивача на посаді лікаря ультразвукової діагностики КЗ «Рівненська обласна клінічна лікарня» з 12 березня 2015 року та стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 березня 2015 року по 1 лютого 2016 року в розмірі 31 877,04 грн.

На виконання даного рішення, 24 березня 2016 року ОСОБА_1 поновлено на посаді лікаря ультразвукової діагностики відділення УЗД КЗ «РОКЛ».

Середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 березня 2015 року по 01 лютого 2016 року був сплачений шляхом перерахування на рахунок ОСОБА_1 06 травня 2016 року.

У виплаті заробітної плати за період з 2 лютого 2016 року по 23 березня 2016 року (період з дати ухвалення рішення суду першої інстанції до проголошення рішення апеляційного суду) зі сторони відповідача було відмовлено з мотивів відсутності відповідних вказівок у рішенні суду.

Рішенням Рівненського міського суду від 5 липня 2016 року з КЗ «РОКЛ» на користь позивача стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 2 лютого 2016 року по 23 березня 2016 року, в розмірі 5192,64 грн., який останньому було виплачено відповідачем 02 серпня 2016 року.

Вважає, що у звязку з затримкою з боку відповідача виплати ОСОБА_1 заробітної плати, КЗ «Рівненська обласна клінічна лікарня» Рівненської обласної ради зобовязаний сплатити йому компенсацію за порушення термінів виплати заробітної плати за період з 25 березня 2015 року до 2 серпня 2016 року у розмірі 12425,38 грн.

Із цих підстав просив стягнути з КЗ «Рівненська обласна клінічна лікарня» Рівненської обласної ради на його користь компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати в розмірі 12425 грн. 38 коп.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 січня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до КЗ «Рівненська обласна клінічна лікарня» Рівненської обласної ради про стягнення компенсації у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати відмовлено.

Вважаючи вказане рішення незаконним, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність у нього права на отримання компенсації у звязку із порушеням строків виплати заробітної плати, за період з 25 березня 2015 року до 2 серпня 2016 року, оскільки таке його право гарантовано статею 2 Закону України « Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку із порушеням строків її виплати», а тому просив скасувати рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 січня 2018 року та задовольнити його позов.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує, що вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною, тому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що рішенням апеляційного суду Рівненської області від 23 березня 2016 року визнано незаконним та скасовано наказ КЗ «Рівненська обласна клінічна лікарня» від 12 березня 2015 року №44-ос про звільнення ОСОБА_1 з посади лікаря ультразвукової діагностики на підставі ч.3 ст.40 КЗпП України, поновлено позивача на посаді лікаря ультразвукової діагностики КЗ «Рівненська обласна клінічна лікарня» з 12 березня 2015 року та стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 березня 2015 року по 1 лютого 2016 року в розмірі 31 877,04 грн.

24 березня 2016 року ОСОБА_1 поновлено на посаді лікаря ультразвукової діагностики відділення УЗД КЗ «РОКЛ».

Середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 березня 2015 року по 01 лютого 2016 року був сплачений шляхом перерахування на рахунок позивача 06 травня 2016 року.

Рішенням Рівненського міського суду від 5 липня 2016 року з КЗ «РОКЛ» на користь позивача стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 5192,64 грн., який було виплачено позивачу 02 серпня 2016 року.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що Постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21 лютого 2001 року «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», яка прийнята на виконання положень Закону України « Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку із порушенням строків її виплати», визначено конкретний перелік доходів, що підлягають індексації у звязку із їх несвоєчасною виплатою, до якого не входить виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу за рішенням суду.

Даний висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, наявним у справі доказам та ґрунтується на законі.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновків оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення обґрунтувань заявлених вимог, які вказані у позовній заяві позивача, яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскаржуваному рішенні і колегія суддів повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням у даній цивільній справі.

Стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за рішенням суду, це є один із видів відповідальності роботодавця за допущене порушення трудових прав свого працівника, тобто, ця виплата має компенсаційний характер і не містить ознак доходу, в контексті п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України №159 від 21 лютого 2001 року «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати».

У разі неналежного виконання судового рішення щодо стягнення середнього заробітку, чинним законодавством України передбачено інші механізми відповідальності для осіб, які допустили таке невиконання, а не той, який обрав позивач у даному випадку.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в звязку із чим рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 січня 2018 року підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ч. 13 ст.7, ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382, 384, п.2 ч.3 ст.389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, з підстав неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, крім випадків, перелічених у частині 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : С.В. Боймиструк

ОСОБА_3