Провадження № 2/229/96/2018
РІШЕННЯ

іменем України

17 квітня 2018 року м. Дружківка

Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Лопатко Н.В.

за участю секретаря судового засідання Пивовара В.О., Білик О.А.,

ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати сум при звільненні,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що працювала у Регіональній філії "Донецька залізниця" ПАТ «Українська залізниця» та з 17.07.2017р. на підставі наказу відповідача від 14.07.2017р. була звільнена з посади на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України (скорочення штату). Однак, з дня звільнення позивача відповідачем не виплачена заборгованість по заробітній платі, компенсація за невикористану відпустку. Посилаючись на діюче законодавство, просила суд стягнути з відповідача на її користь усю заборгованість та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні..

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 12 грудня 2017 року провадження по справі було відкрито та призначено судовий розгляд в загальному позовному провадженні (в редакції, яка діяла на момент надходження справи).

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 № 2147-VIII Цивільний процесуальний Кодекс викладено у новій редакції від 15.12.2017.

Приписами пункту 9 Розділу ХІІІ "ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ" Цивільного процесуального Кодексу (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи зазначене, справу слід розглядати у відповідності до норм цивільного процесуального Кодексу в редакції від 15.12.2017року.

09 лютого 2018 року від позивача до суду надійшла уточнена позовна заява, в якій вона, просить стягнути з відповідача нараховані, але не виплачені їй суми, які з урахуванням вже здійсненого утримання прибуткового податку з громадян й інших обов'язкових платежів становлять: заробітна плата 12439,43 грн. (лютий 2016 року 2998,45 грн., березень 2016 року 3431,42 грн., квітень 2016 року 1211,21 грн., червень 2016 року 2504,50 грн.) та остаточно вказує суму 7345, 43 грн. з урахуванням отриманої суми 5094,00 грн; компенсація за невикористану відпустку (28 днів) 2332,70 грн., заробітну плату за час вимушеного простою з 03.04.2017 року по 17.07.2017 року в розмірі 8461,32 грн.(з 03.04.2017 по 28.04.2017рр.- 2632,66 грн., з 03.05.2017 по 31.05.2017 рр.- 2632,66грн.,з 14.06.2017 по 30.06.2017рр.-1316,00 грн., з 03.07.2017 по 17.07.2017рр.-1880,00 грн.).Вказує, що суму заборгованості зарплати за березень 2017 року у розмірі 1800 грн. отримала.Її середньоденна заробітна плата з урахуванням вже здійсненого утримання прибуткового податку з громадян й інших обов'язкових платежів складає 169,23 грн. З відповідача також підлягає стягненню сума середнього заробітку за час затримки виплати належних сум при звільненні за кожен день затримки у сумі 27040 грн. (а.с.53-54).

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав зазначених нею в уточненій позовній заяві, просила їх задовольнити в повному обсязі

Представник відповідача ПАТ "Українська залізниця" будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, відповідно до відзиву та в судових засіданнях позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що первинні документи для нарахування заробітної плати на ОСОБА_2 відсутні. З 16.03.2017 р. у звязку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного та автомобільного сполучення, відповідно до Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 р. «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15.03.2017 р. № 62/2017, нарахування заробітної плати було припинено. Наслідком вищевказаного рішення є відсутність звязку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», а також передачі з непідконтрольної території первинних документів. Згідно з листом №286-ДН/ДОН Донецької дирекції залізничних перевезень від 16.09.2017року, з березня 2017року нарахування заробітної плати позивачу не здійснювалося через відсутність первинних документів. Вказує, що відповідно до довідки заборгованість складає 6871,16 грн., а не 7345, 43 грн., як зазначає позивач.Просить в позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК).

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3,4 ст.77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 03.09.1991 року прийнята учнем прийому сдатчика вантажу та багажу, потім переведена старшим прийомосдатчиком вантажу та багажу, що підтверджується записами в її трудовій книжці (а.с.7-8). В 2009 році Станція Донецьк переіменована на станцію Донецьк ДП «Донецька залізниця». 02.03.2012 року ОСОБА_2 переведена агентом комерційним господарства вантажної та комерційної роботи. 15.06.2016 року згідно наказу №101/ос від 15.06.2016 року ОСОБА_2 переведена агентом комерційним станції Мушкетове ДП « Донецька залізниця» (а.с.8).

В трудовій книжці позивача мається запис, що «Державне підприємство Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», з посиланнями на Закон України від 23.02.2012 року № 4442- IV та Постанову КМУ від 25.06.2014 року №200 (а.с.8). Згідно Наказу №303 ПАТ «Укрзалізниця» від 15.04.2016 року відокремлений підрозділ станція Донецьк ДП «Донецька залізниця» реорганізовано у виробничий підрозділ «Станція Донецьк» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (а.с.8-9)

17.07.2017 року згідно наказу № 9028/ДК- ос від 10.07.2017 року ОСОБА_2В звільнена у зв'язку із скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» (а.с.9).

Вказані обставини підтверджується копією трудової книжки, долученої до матеріалів справи.

Відповідно до розрахунку, представленого позивачем, розмір нарахованої заробітної плати з урахуванням вже здійсненого утримання прибуткового податку з громадян й інших обов'язкових платежів становить 12439,43 грн., з яких (лютий 2016 року 2998,45 грн., березень 2016 року 3431,42 грн., квітень 2016 року 1211,21 грн., червень 2016 року 2504,50 грн.)

На підтвердження проведених розрахунків позивачем надані табуляграми з яких вбачається, що в лютому 2016 року ОСОБА_2 було нараховано заробітну плату у розмірі 4936,37 грн. та сума до виплати нарахована позивачу з урахуванням вже здійсненого утримання прибуткового податку з громадян й інших обов'язкових платежів складає: 4936,37 -1937,92 = 2998,45 грн.(а.с.56), в березні 2016 року ОСОБА_2 було нараховано заробітну плату у розмірі 4236,32 грн. та сума до виплати нарахована позивачу з урахуванням вже здійсненого утримання прибуткового податку з громадян й інших обов'язкових платежів складає: 4236,32 -80,490 = 3431,42 грн.(а.с.55), в квітні 2016 року ОСОБА_2 було нараховано заробітну плату у розмірі 1495,32 грн. та сума до виплати нарахована позивачу з урахуванням вже здійсненого утримання прибуткового податку з громадян й інших обов'язкових платежів складає: 1495,32 284,11 = 1211,21 грн.(а.с.55), в травні 2016 року ОСОБА_2 було нараховано заробітну плату у розмірі 2831,91 грн. та сума до виплати нарахована позивачу з урахуванням вже здійсненого утримання прибуткового податку з громадян й інших обов'язкових платежів складає: 2831,91 538,06 = 2293,85 грн.(а.с.56), в червні 2016 року ОСОБА_2 було нараховано заробітну плату у розмірі 3092,00 грн. та сума до виплати нарахована позивачу з урахуванням вже здійсненого утримання прибуткового податку з громадян й інших обов'язкових платежів складає: 3092,00 587,4 = 2504,5 грн.(а.с.57). Також позивачем надано індивідуальні відомості Пенсійного Фонду України про застраховану особу (форма ОК 5) від 19.12. 2017 року, з яких вбачається, що розмір нарахованої заробітної плати за лютий - червень 2016 року збігається з сумою заробітку, вказаною в табуляграмах(а.с.29) .

Також ОСОБА_2 долучено виписку із карткового рахунку, на який їй нараховувалася та виплачувалася заробітна плата, де 08,17, 24 лютого та 14 квітня 2016 року безготівково зараховано на рахунок заробітної плати 1915,39 грн., 500 грн., 500 грн. та 100 грн. у подальшому по листопад 2016 року не відбулося безготівкового зарахування на рахунок заробітної плати № 0040-5224 (а. с. 60-62).

Ухвалою суду від 16.01.2018 року в порядку ст.84 ЦПК України витребувано у Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"довідку про довідку про розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати ОСОБА_2за період з 01.02.2016 року по 17.07.2017 року, середньоденну та середньомісячну заробітну плату, довідку про розмір компенсації за невикористану відпустку.

Однак, відповідач витребувані докази суду не надав, виконав вимоги ухвали частково, пояснивши, що у зв'язку з відсутністю первинної документації на підконтрольній Україні території не має можливості надати наступні документи: довідку про нарахування заробітної плати, довідку про середній заробіток позивача (денний та місячний); довідку про графік роботи за період лютий червень 2016 року, березень-липень 2017 року. Разом з тим, відповідач надав пояснення з яких вбачається, що за інформацією структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії « Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» (лист №17-Дон/ДНД від 17.01.2017року(а.с.50) середньоденна зарплата позивача складає -213,12 грн., середньомісячна зарплата 4422,24 грн.

Крім того, за період з 1 по 15 березня 2017 р. позивачу було нараховано та виплачено 04.09.2017 р. через касу в м. Лиман суму у розмірі 1837,44 грн. з урахуванням утриманих податків та обовязкових зборів.

Виплата вказаних грошових коштів не оспорювалась позивачем. За змістом ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 94 Кодексу законів про працю України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідност. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати, а саме: основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати - виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені встатті 116 КЗпП України.

Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Суд враховує практику Європейського суду з прав людини (зокрема справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «ОСОБА_3 Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП,Законам України «Про оплату праці», а позивач знаходилась з виробничим підрозділом «Станція Донецьк» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» у трудових відносинах до 17.07.2017, виконувала свої трудові обов'язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримала заробітну плату за період з лютого 2016 по червень 2016 року, березня 2017 по липень 2017 майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні прецедентної практики Європейського Суду, ст. 1 Протоколу №1.

На підставі ч.2 ст.80 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідачем не заперечується той факт, що позивач ОСОБА_2 знаходилась з ПАТ «Українська залізниця» в трудових відносинах та з нею не проведено остаточного розрахунку при звільненні.

З наведеного позивачем розрахунку щодо заборгованості по заробітній платі за період роботи з 01.02.2016 року по 30.06.2016 року з урахуванням вже здійсненого утримання прибуткового податку з громадян й інших обов'язкових платежів, зробленого за помісячними розрахунковими листами заробітної плати, яка була нарахована, але не виплачена позивачу та становить: лютий 2016 року 2998,45 грн., березень 2016 року 3431,42 грн., квітень 2016 року 1211,21 грн., червень 2016 року 2504,50 грн.) та остаточно вказана сума 7345, 43 грн. з урахуванням отриманої суми 5094,00 грн.

Цей розрахунок спростовується відповідачем, а саме з довідки про стан заборгованості по заробітній платі за період з 01.02.2016 року працівникам, що переведені з ДП « Донецька залізниця», видно, що сума прийнятої заборгованості ОСОБА_2 складає 11965,46 грн, сума виплаченої заборгованості- 5094,30 гр., залишок до виплати - 6871, 16 грн.(а.с.79). За цих обставин розмір стягнення заробітної плати за період з 01 лютого 2016 року по 30 червня 2016 року складає 6871,16 грн.

Суд відхиляє посилання відповідача на неможливість вивезти первинні документи, як підставу для відмови у виплаті позивачу заробітної плати за період з березня 2017 по липень 2017. Оскільки обов'язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов'язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, тим більше, що відповідачем не надано суду жодних доказів того, що він у будь-який спосіб намагався виправити цю ситуацію.

Крім того, суд звертає увагу на ті обставини, що структурний підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» здійснює господарську діяльність на підконтрольній Україні території починаючі з квітня 2016 року, а позовні вимоги про стягнення заробітної плати заявлені позивачем в цій частині починаючи з березня 2017 року.

Щодо вимог позивача про стягнення грошової компенсації за не використані дні щорічної відпустки, суд зазначає наступне.

Положеннями статтей 83 КЗпПУкраїни, 24 Закону України «Про відпустки» передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про відпустки» порядок обчислення заробітної плати працівникам за час відпусток, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, та компенсації за невикористані відпустки встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із п. 2.2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року №5, фонд додаткової заробітної плати включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До складу фонду додаткової заробітної плати входять, зокрема, оплата, а також суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток та додаткових відпусток працівникам, які мають дітей, у розмірах, передбачених законодавством. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що компенсація за невикористану відпустку має бути виплачена у день звільнення працівника. Ствердження позивача ОСОБА_4 про те, що станом на день звільнення 17.07.2017 року і по теперішній час відповідачем не було проведено з нею розрахунку компенсації за невикористану щорічну відпустку (28 календарних днів) у розмірі 2232,7 грн. не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивач не довела цю обставину, а відповідач її не спростував. Наказу про звільнення ОСОБА_2 від 10.07.2017 року № 9028/ДК-ос (відповідно до запису в трудовій книжці а.с.9) суду не надано.

З матеріалів справи видно, та не заперечується сторонами, що на підприємстві було встановлено простій відповідно наказу № 384/Н від 15.03.2017 року, оплата за який проводилась згідно ст. 113 КЗпПУкраїни в розмірі 2/3 від посадового окладу працівника.

Відповідно до вимог ст. 34 КЗпП України простій це зупинення роботи, викликане вiдсутнiстю органiзацiйних або технiчних умов, необхiдних для виконання роботи, невiдворотною силою або iншими обставинами.

Статтею 113 КЗпП України встановлено, що час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб. Час простою з вини працівника не оплачується.

З розяснень п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам розяснено, що необхідно враховувати, що норми і гарантії оплати праці, визначені законодавством для працівників підприємств, установ, організацій усіх форм власності, є мінімальними державними гарантіями і тому при договірному регулюванні вони не можуть бути погіршені. Йдеться як про мінімальний розмір заробітної плати, так і про норми оплати праці, зокрема за час простою.

Як вбачається з листа Міністерства праці та соціальної політики України від 23.10.2007 N 257/06/187-07 «Щодо організації роботи під час простою на підприємстві», необхідність присутності або відсутності на роботі працівників у разі простою може бути обумовлена у Правилах внутрішнього трудового розпорядку підприємства. Якщо простій має цілодобовий (тижневий) характер, власник або уповноважений ним орган повинен у наказі обумовити необхідність присутності або відсутності працівника на роботі. Суд вважає, що належним доказом щодо простою не з вини позивача є наказ №384-Н від 15.03.2017 року в.о. начальника регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" ОСОБА_5 «Про встановлення простою для всіх працівників структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ "Укрзалізниця" з 16 березня 2017 року», в якому причиною простою зазначено відсутність організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування (а.с.80). Під час простою було встановлено провеси оплату за час простою не з вини працівників з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду(окладу) за весь час простою в робочі дні (зміни) згідно графіку роботи.

Припинення переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного та автомобільного сполучення, як обставина, на яку посилається відповідач для обґрунтування причин не нарахування заробітної плати позивачу, не спростовує можливість підтримання звязку із структурним підрозділом підприємства для передання відомостей про виконану роботу працівників.

Відповідачем також не надано доказів порушення з боку позивача встановленого режиму роботи при простої з 16.03.2017 року по 17 липня 2017 року день звільнення у відповідні робочі дні. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повинен був здійснити оплату за час простою позивачу з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою, тобто з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року(а.с.80).

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку про те, що заборгованість відповідача перед позивачем за час простою складає 9276,99 грн., з розрахунку за квітень, травень, червень 2017 року по 2632,66 грн. в місяць (3949,00 х 2/3) в загальному розмірі 7897,98 грн., з 1 по 17 липня 2017 року грн. (2632,66 / 21 робочий день в липні 2017 р. х 11 робочих днів) в загальному розмірі 1379,01 грн.

Як вбачається з табуляграми (а.с.58) оплата простою в березні 2017 року була нарахована. Та з пояснень наданих відповідачем сума 1837,44 грн. позивачем була отримана 04 вересня 2017 року у каіс «Донецької дирекції» м.Лиман, що позивачем не заперечується, тому ця сума стягненню не підлягає, оскільки вже отримана позивачем

Проте, суд наголошує що з урахуванням вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач ОСОБА_2 просить стягнути з відповідача заробітну плату за час простою тільки з 03 квітня 2017 року та в розмірі 8461,32 грн.

Враховуючи заявлені позивачем вимоги, суд приходить до висновку, що підлягає стягненню з відповідача заробітна плата за час вимушеного простою з 03.04.2017 року по 17.07.2017 року в сумі 8461,00 грн.

Суд не приймає доводи відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду і відповідно щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і моральної шкоди.

На підставі ч. 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

На підставі ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з частиною першою статті 233 Кодексу працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

З огляду на наведене Конституційний Суд України в рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237 1 цього кодексу 22 лютого 2012 року у справі N 4-рп/2012 дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Судом встановлено, що відповідач не провів повний розрахунок з позивачем в день звільнення, має перед ним заборгованість, тобто наявні підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до п. 2 р. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. За змістом останнього абзацу пункту 4 цього Порядку в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

З пояснень наданих представником відповідача вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача складає 213, 12 грн., середньомісячна заробітна плата складає 4422,24 грн. (а.с.49).

Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року (з подальшими змінами та доповненнями) розділ ІV пункт 8, передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Листами Міністерства соціальної політики від 20 липня 2015 року N 10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік», від 05 серпня 2016 р. N 11535/0/14-16/13 затверджені норми тривалості робочого часу на 2016, 2017 роки відповідно.

Розрахований на підставі даних листів час затримки розрахунку з дня звільнення 17 липня 2017 року по 17 квітня 2018 року (день ухвалення рішення суду), складає 190 днів , тобто розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку буде складати 40492,8 грн. (213,12 х 190).

Але на підставі ч.2 ст.117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Отже при частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Суд може зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, за таких умов: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, як належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у звязку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Враховуючи заявлені позивачем вимоги, суд приходить до висновку, що підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку у розмірі 27040 грн. Відповідно до п.2 ч.1ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

На виконання наведеного з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 підлягає стягненню середньомісячна заробітна плата у розмірі 4422,24 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Позивач при зверненні до суду судовий збір не сплачував. Від його сплати він звільнений на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір». Позовна заява була подана до суду 01 грудня 2017 року, предмет позову вимоги майнового характеру.

Відповідно до п/п 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір», в редакції, яка діяла на час звернення до суду з позовом, у разі подання позовної заяви майнового характеру справлявся судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та за подання позовної заяви немайнового характеру справлявся судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року № 1801-VIII прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2017 року складав 1 600 грн.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача в доход держави належить стягнути судовий збір в сумі 640 грн. (1600 х 0,4).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4,5,12,14,76-81,141,263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати сум при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (м. Київ, вул. Тверська, 5, ) на користь ОСОБА_2 (що зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1) заборгованість по заробітній платі у розмірі 43965 (сорок три тисячі девятсот шістдесят пять) грн.75 коп. з них за заборгованість по заробітній платі за період з 01 лютого 2016 року по 30 червня 2016 року у розмірі 6871 (шість тисяч вісімсот сімдесят одна) грн. 00 коп., за період з 01 березня 2017 року по 31 березня 2017 року у розмірі 1593 (одна тисяча пятсот девяносто три) грн. 66 коп., заробітну плату за час вимушеного простою з 03.04.2017 року по 17.07.2017 року в розмірі 8461 (вісім тисяч чотириста шістдесят одна) грн.32 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку 27040 (двацять сім тисяч сорок) грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (м. Київ, вул. Тверська, 5, ) на користь держави, отримувач коштів: ГУК у м.Києві /м.Київ/22030106, , банк отримувача Головне управління Державної казначейської служби України у м.Києві, МФО 820019, на рахунок отримувача 0001, код класифікації доходів бюджету 22030106, судовий збір у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень 00 копійок).

Рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи ( вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 23 квітня 2018 року.

Суддя: Н.В.Лопатко