АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 року м. Херсон

справа № 766/10175/16-ц

провадження № 22-ц/791/222/18

Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Пузанової Л.В.,

суддів: Склярської І.В.,

Чорної Т.Г.,

секретар Рябченко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 листопада 2017 року у складі судді Прохоренко В.В. в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист прав споживача, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист прав споживача, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, зазначаючи, що 06 травня 2016 року уклав з відповідачем усний договір про виготовлення та монтаж металопластикових вікон, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався в строк до 22 травня 2016 року виконати роботу по виготовленню та монтажу у його (позивача) будинку металопластикових вікон у кількості 9 штук, загальною вартістю 14 372 грн.

У підтвердження факту укладення договору з відповідачем надано квитанцію до прибуткового касового ордера № 0712 від 06.05.2016 року на суму 12 000 грн., сплачену ним (позивачем) в рахунок оплати послуг.

Посилаючись на невиконання відповідачем умов договору у визначений строк, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь сплачену за вказаним вище замовленням передплату у розмірі 12 000 грн., а також моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, завданих йому внаслідок невиконання відповідачем зобов'язань за договором, в розмірі 5000 грн.

Рішенням суду від 30 листопада 2017 року позов частково задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову суму у розмірі 12 000 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В інший частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, зазначаючи, що висновки суду щодо наявності між сторонами договірних відносин за відсутності належних доказів, підтверджуючих факт отримання грошових коштів, не відповідають обставинам справи та суперечать нормам чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач її доводи не визнав, висновки суду у спірних правовідносинах вважає правильними та обґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 351 ЦПК України судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Згідно із пунктом восьмим Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, в межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Враховуючи, що наразі апеляційні суди в апеляційних округах не утворені, справа підлягає розгляду Апеляційним судом Херсонської області, в межах територіальної юрисдикції якого перебуває Херсонський міський суд Херсонської області, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Суд встановив, що 06 травня 2016 року ОСОБА_3 замовив у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 виготовлення та монтаж металопластикових вікон у кількості дев'яти штук вартістю14372 гривні.

В цей же день ОСОБА_3 передав у рахунок оплати за вікна та їх монтаж аванс у розмірі 12000гривень.

В обумовлений строк наведене замовлення виконано не було.

ОСОБА_2 заперечує факт укладення ним будь-якого договору з ОСОБА_3 та досягнення ними домовленостей щодо виготовлення і монтажу металопластикових вікон, а також - факт отримання авансу у розмірі 12000гривень.

У підтвердження своїх доводів ОСОБА_3 надав суду квитанцію до прибуткового касового ордера №07012 від 6 травня 2016 року, на якій факт отримання «ПП Нечаєв» авансу в сумі 12000грн. за вікна в кількості 9 шт. скріплено печаткою за відповідним номером, яку відповідач визнав як свою печатку, а також програму розрахунку вікон із зазначеною в ній характеристикою, розмірами та ціною замовлених у «ПП Нечаєв» вікон, на останньому аркуші якої зроблена відмітка про передоплату в сумі 12000гривень (а.с.6-9).

Позивач пояснив, і це підтверджується програмою розрахунку вікон, що замовлення зроблено ним у офісному приміщенні за адресою: м. Херсон, вул. Гагаріна, 121. При цьому умови договору погоджувалися ним з працівником, який діяв від імені фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та прийняв на його (ОСОБА_2.) рахунок 12000грн. як аванс за отримане замовлення.

В процесі розгляду справи судом, в тому числі судом апеляційної інстанції, відповідач ОСОБА_2 підтвердив, що використовував офісне приміщення за наведеною вище адресою для здійснення підприємницької діяльності. Зокрема, за його дорученням в цьому приміщенні знаходився ОСОБА_4, який виконував комп'ютерні роботи та забезпечував рекламу його підприємницької діяльності. Серед іншого, він планував приймати замовлення на виготовлення та монтаж металопластикових виробів (вікон), для чого ОСОБА_4 повинен був відслідкувати наявність попиту на таку послугу. Приймати замовлення на виготовлення та монтаж металопластикових вікон він ОСОБА_4 не уповноважував, грошових коштів від нього не отримував. Пізніше стало відомо про те, що ОСОБА_4 приймав такі замовлення, безпідставно отримуючи грошові кошти та привласнюючи їх, про що повідомлено правоохоронні органи. Передачу печатки ОСОБА_4 відповідач заперечує і її використання останнім пояснити не може.

Відповідно до наданої відповідачем суду апеляційної інстанції інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець із такими видами діяльності: покрівельні роботи, інші спеціалізовані будівельні роботи, діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту, інші види роздрібної торгівлі поза магазинами (основний), будівництво житлових і нежитлових будівель.

Згідно із ст.865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Статтею 866 ЦК України передбачено, що договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору.

Відсутність у замовника цього документа не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов.

Аналогічні положення щодо форми договору містить ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів».

Отже, враховуючи встановлені судом обставини справи та наведені вище норми матеріального права, колегія суддів вважає обґрунтованим посилання позивача на те, що спірні правовідносини витікають із договору побутового підряду, який був укладений 06 травня 2016 року між позивачем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, від імені якого діяв ОСОБА_4

Обговорюючи питання щодо повноважень ОСОБА_4 у спірних правовідносинах, колегія суддів виходить із пояснень відповідача з цього приводу, зокрема про те, що він доручив ОСОБА_4 вчиняти відповідні дії щодо реклами його підприємницької діяльності та моніторингу ринку надання послуг із виготовлення та монтажу металопластикових виробів та для цього забезпечив останнього робочим місцем у офісному приміщенні, в якому міститься вивіска «ПП Нечаєв» і, оскільки інше не встановлено,- передав свою печатку.

Відповідно до положень ст.1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності можуть бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними (ст.1003 ЦК України).

ОСОБА_2 не надав суду договору доручення або виданої на підставі цього договору довіреності, тому його пояснення щодо об'єму повноважень ОСОБА_4, який до участі в справі, в тому числі за заявою відповідача, залучений не був і для якого встановлені судовим рішенням обставини не мають юридичних наслідків при розгляді інших позовів (ч.2 ст.54 ЦПК України), колегія суддів вважає недоведеними.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що правочин, вчинений від імені ОСОБА_2 у спірних правовідносинах, створив для нього цивільні права та обов'язки, в тому числі обов'язок виготовити та встановити металопластикові вікна на замовлення позивача відповідно до умов, викладених у програмі розрахунку вікон.

Відповідно до вимог частини першої статті 872 ЦК України, якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду, він має право вимагати за своїм вибором: виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості або розірвання договору та відшкодування збитків.

Аналогічні положення містить ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Оскільки обидві сторони у спірних правовідносинах визнають неможливість продовження договірних правовідносин та виконання відповідачем умов договору про виготовлення та монтаж металопластикових вікон, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що ОСОБА_2 зобов'язаний відшкодувати завдані ОСОБА_3 збитки, якими є втрачені ним грошові кошти в сумі внесеного на рахунок відповідача авансу у розмірі 12000гривень.

Висновки суду відповідають обставинам справи в межах наданих сторонами і досліджених в судовому засіданні доказів та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Так, заперечення відповідачем наявності договірних правовідносин із позивачем спростовані наведеними вище обставинами щодо вчинення правочину від його імені особою, яка отримала від нього повноваження на вчинення відповідних юридичних дій, в тому числі і щодо пропозицій виготовлення та встановлення металопластикових виробів, та мала доступ до печатки відповідача як особи, яка займається підприємницькою діяльністю.

Наведені обставини підтверджені самим ОСОБА_2, який дійсність печатки на квитанції до прибуткового касового ордера про прийняття від позивача грошових коштів в сумі 12000гривень не спростував.

Апеляційний суд в межах наданих йому ст.367 ЦПК України повноважень з'ясовував, чи звертався ОСОБА_2 до правоохоронних органів із відповідними заявами щодо наведених ним неправомірних дій ОСОБА_4 та дослідив надану відповідачем відповідь слідчого СВ Херсонського ВП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_5 від 07.11.2016 року за № 36/71-708, із якої вбачається, що в провадженні останнього знаходилось кримінальне провадження за відповідним номером від 30.06.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України (привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем). Слідчий повідомив, що 30.07.2016 року процесуальним керівником на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження було закрито ( за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення).

Наведене процесуальне рішення в кримінальному провадженні ОСОБА_2 в установленому законом порядку не оскаржував, про залучення ОСОБА_4 до участі в даній цивільній справі не заявляв, належних доказів, які б свідчили про неправомірність дій останнього у спірних правовідносинах не надав.

Не доведена відповідачем та не встановлена судом також та обставина, що позивач як замовник діяв недобросовісно або необачно та міг і повинен був передбачити, що представник відповідача вчиняв правочин поза межами наданих йому повноважень.

Таким чином, колегія суддів, керуючись визначеним ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства щодо справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, дійшла висновку, що рішення ухвалено судом з дотриманням основних засад цивільного судочинства та цивільного законодавства з врахуванням встановленого факту порушення прав позивача та відповідності закону обраного ним способу захисту цього права.

Підстав для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову колегія суддів не вбачає і вважає, що наведені відповідачем заперечення стосуються його правовідносин із ОСОБА_6, які не впливають на права позивача у даному спорі та підлягають вирішенню відповідно до діючого в Україні законодавства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367, 374, 375 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: І.В. Склярська

Т.Г. Чорна

Повний текст постанови складено 10 квітня 2018 року

Суддя Л.В. Пузанова