АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/387/18 Справа № 199/5748/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М, ОСОБА_2

при секретарі - Лященко С.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом дочірнього підприємства «Плюс» товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Приват-Плюс» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ДП «Плюс» ТОВ «Компанія «Приват-Плюс» звернулося з вищезазначеним позовом до суду посилаючись на те, що 31 серпня 2010 року між ним та ОСОБА_4 був укладений договір №003982 із додатками № 1, №2, №3, предметом якого є надання останньому послуг, спрямованих на придбання товару, а саме: будівельних матеріалів вартістю 100 000 грн., з умовою сплати щомісячних платежів.

Виконання зазначеного зобовязання було забезпечено договором поруки від 11 листопада 2010 року, укладеним між ДП «Плюс» ТОВ «Компанія «Приват-Плюс» та ОСОБА_5, і ОСОБА_3

Внаслідок неналежного виконанням ОСОБА_4 своїх зобовязань, станом на 21 липня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 172 913,95 грн., яку ДП «Плюс» ТОВ «Компанія «Приват-Плюс» просило стягнути солідарно з відповідачів.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 листопада 2015 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ДП «Плюс» ТОВ «Компанія «Приват-Плюс» заборгованість за договором № 003982 від 31 серпня 2010 року у сумі 172 913,95 грн, яка складається: 144 094,96 грн. залишкова сума заборгованості; 28 818,99 грн. штраф.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4В, ОСОБА_3 на користь ДП «Плюс» ТОВ «Компанія «Приват-Плюс» заборгованість за договором № 003982 від 31 серпня 2010 року у сумі 172 913,95 грн, яка складається: 144 094,96 грн. залишкова сума заборгованості; 28 818,99 грн. штраф.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ДП «Плюс» ТОВ «Компанія «Приват-Плюс» штраф у розмірі 1 005,56 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ДП «Плюс» ТОВ «Компанія «Приват-Плюс»» штраф у розмірі 1 005,56 грн.

Заочне рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_4Всвої зобовязання за укладеним договором належним чином не виконує, а тому слід стягнути солідарно з відповідачів заборгованість на користь позивача.

В апеляційній скарзі, поданій 07 червня 2017 року, ОСОБА_3 посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що основним договором передбачено виконання грошових зобовязань шляхом здійснення щомісячних платежів (згідно з графіком), а за договором поруки відповідальність поручителя настає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена основним договором, оскільки останній платіж був сплачений боржником у жовтні 2010 року, а з позовом ДП «Плюс» ТОВ «Компанія «Приват-Плюс» звернувся 28 липня 2015 року, то порука є припиненою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Рішення суду в інший частині задоволених вимог ніким не оспорено, тому на підставі ст.367 ЦПК України в іншій частині апеляційним судом не перевіряється.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогами не відповідає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судом встановлено, що 31 серпня 2010 року між ДП «Плюс» ТОВ «Компанія «Приват-Плюс» (адміністратор) та ОСОБА_4 (партнер) був укладений договір №003982 із додатками №1, № 2, №3, предметом якого є надання останньому послуг, спрямованих на придбання товару, а саме будівельних матеріалів вартістю 100 000 грн., з умовою сплати щомісячних платежів, на умовах програми діяльності Приват-Плюс.

Додатком №2 до договору визначено графік платежів 180 місяців та розмір щомісячного загального платежу 1 005, 56 грн.

Відповідно до п. 3.1.2. ст. 3 договору та п.п. 4.1., 4.2 ст. 4 Програми діяльності ПРИВАТ ПЛЮС (далі Програма) ОСОБА_4 з початку і до кінця графіку платежів зобовязався сплачувати до 20-го числа кожного місяця щомісячні загальні платежі.

11 листопада 2010 року між ТОВ «Компанія «Приват-Плюс» та ОСОБА_4 підписано додаток № 3 про використання права на отримання товару до договору № 003982 від 31 липня 2010 року, відповідно до якого визначена залишкова заборгованість партнера в сумі 117 650,52 грн. та термін її сплати до 30 липня 2020 року.

Згідно акту прийому-передачі до договору № 003982 від 10 листопада 2010 року позивач оплатив товар для ОСОБА_4, а останій його отримав.

Згідно з п. 11.2. ст. 11 Програми якщо партнер, який отримав товар не сплатить послідовно два або більше щомісячних загальних платежів, то такий партнер втрачає право виконання своїх платіжних зобовязань за договором шляхом внесення щомісячних платежів згідно з графіком платежів і зобовязаний повністю одним платежем достроково сплатити всі несплачені щомісячні загальні платежі, що передбачені договором та додатками до нього, протягом десяти календарних днів, з дня отримання ним платіжної вимоги від адміністратора.

З метою забезпечення виконання зобовязань, 11 листопада 2010 року між ДП «Плюс» ТОВ «Компанія «Приват-Плюс» та ОСОБА_5, ОСОБА_3 укладено договір поруки № 2754, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, за умовами якого поручителі зобовязалися відповідати перед кредитором, кожен окремо, за виконання боржником його зобовязань.

Відповідно до пункту 4 договору поруки, у випадку невиконання боржником своїх обовязків, передбачених договором та/або додатками до нього, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

У випадку неналежного виконання або невиконання боржником своїх обовязків, передбачених договором та додатками до нього, кредитор направляє на адресу поручителя та боржника письмову вимогу із зазначенням невиконаного обовязку боржника (п. 5 договору поруки).

У звязку із неналежним виконанням ОСОБА_4 своїх зобовязань, станом на 21 липня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 172 913,95 грн.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема договорів.

Сторонами у зобовязанні є боржник і кредитор (стаття 510 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк термін (частина перша статті 530 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

За пунктом 11.3 ст. 11 Програми у випадках невиконання або неналежного виконання боржником вимоги, останній сплачує штраф у розмірі 20% від суми несплачених щомісячних загальних платежів, які залишилися до сплати згідно графіку платежів, передбачених додатком № 2 до договору.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки повязане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Виконання сторонами зобовязання це здійснення ними дій з реалізації прав і обовязків, що випливають із зобовязання, передбаченого договором. Отже, основне зобовязання це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обовязки сторін кредитного договору.

Як встановлено судом, боржник, а відтак і поручителі, взяли на себе зобовязання повернути суму кредиту до 30 липня 2020 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобовязання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, можна зробити висновок, що в разі неналежного виконання боржником зобовязань за договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як слідує з п. 3.1.2. ст. 3 договору та п. 4.1. ст. 4 Програми з початку і до кінця графіку платежів позивач зобовязався сплачувати до 20-го числа кожного місяця щомісячні загальні платежі у сумі 1 005, 56 грн.

Пунктом 3 договору поруки визначено, що кожен поручитель діє окремо та відповідає перед кредитором за виконання боржником його зобовязань за договором та додатками до нього, в тому ж розмірі, що і сам боржник.

Відповідно до пункту 4 договору поруки відповідальність поручителів наступає у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобовязання за кредитним договором.

Судом встановлено, що останній платіж за договором ОСОБА_4 був сплачений 21 жовтня 2010 року, в той час, як наступний строк платежу був визначений до 20 листопада 2010 року (включно), який він не здійснив, тому з 21 листопада 2011 року несплачена заборгованість вважається простроченною, та протягом шести місяців, починаючи з цієї дати позивач повинен був пред»явити позов до поручителя, але даний позов пред»явлений до суду лише 28 липня 2015 року.

За таких обставин, переглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів дійшла висновку, що заявлені вимоги в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ДП «Плюс» ТОВ «Компанія «Приват-Плюс» не підлягають задоволенню, оскільки не знайшли своє підтвердження за розглядом справи у суді, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3

На підставі ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 925 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 листопада 2015 рокув частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_3 та судових витрат скасувати.

У задоволенні позовних вимог дочірнього підприємства «Плюс» товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Приват-Плюс» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором та судових витрат, відмовити.

Стягнути з дочірнього підприємства «Плюс» товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Приват-Плюс» на користь ОСОБА_3 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 925 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_7

ОСОБА_2