н/п 2/490/1176/2018 Справа № 490/9743/17
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

05 квітня 2018 р. Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Черенкової Н.П.,

при секретарі Сасік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів, третя особа Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, третьої особи про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Відповідач свідомо з 2008 року з часу народження дитини ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. Байдуже ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків та долі дитини змусило її звернутися до суду з даним позовом.

Позивач вимоги позову підтримала, просила про розгляд справи у її відсутності.

Відповідач до судового засідання не зявився. 23.12.2017 року на адресу суду з Державної установи "Південна виправна колонія (№51)" надійшла заява відповідача ОСОБА_2, відповідно до змісту якої він заперечує проти стягнення аліментів та судових витрат, оскільки з 01.01.2012 року знаходиться у виправній колонії.

Представник третьої особи Служби у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради до судового засідання не зявився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, підтримавши висновок органу опіки та піклування 20.03.2018 про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з урахуванням висновку про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином сторін.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 08.10.2009 року шлюб між сторонами розірвано.

22.02.2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено шлюб, внаслідок чого ОСОБА_5А змінила прізвище на «Белицька».

Дитина зареєстрована за місцем проживання/реєстрації позивачки та має позитивний стан здоров'я, її вихованням займається мати ОСОБА_1

На даний час тягар утримання дитини покладений на позивачку, як матір дитини.

Згідно довідкою від 13.11.2017 року №2/17-5123, виданої Державною установою «Південна виправна колонія (51)», ОСОБА_2 з 01.01.2012 року відбуває покарання в даній установі за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 31.10.2012 року. Кінець строку покарання: 2024 рік.

Відповідно до чч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідач є працездатною особою, проте матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

Відповідач з сином не спілкується, матеріально не допомагає, станом його здоров'я не цікавиться, не доглядає, не піклується про фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти тощо. Дитина повністю знаходиться на утриманні матері, відповідач байдуже ставиться до її долі.

Позивачка жодних перешкод спілкуванню батька з дитиною не чинить.

Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради надала до суду Висновок органу опіки та піклування № 547/02.02.01-22/22/14/18 від 20.03.2018 року про доцільність позбавлення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

ОСОБА_6 навчається, має позитивну характеристику, а його мати цікавиться навчанням дитини та відповідально ставиться до його виховання в сімї.

Жодних доказів про те, що дитиною займаються батько, матеріали справи не містять.

Згідно статті 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Всупереч закону та моральним засадам суспільства відповідач жодного з покладеного законом на батька обов'язків не виконує з народження дитини: він не спілкується з дитиною, не проявляє до неї батьківської турботи, не цікавится її долею, не турбується про фізичний та духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на виховання, тобто останній у цілому ігнорує факт споріднення з дочкою.

Оскільки вказані факти, як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються судом як ухилення відповідача та свідомим нехтуванням батьківськими обов'язками, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення батьківських прав відносно його малолітнього сина.

Окрім того, позивач просить змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Одночасно з позбавленням батьківських прав, відповідно до ч.2 ст. 166 СК України, суд може на вимогу позивача або за власної ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Згідно статті 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як встановлено в ході розгляду справи, не досягли.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.12.2015 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.10.2015 року і до повноліття дитини.

Відповідно до ст. 192 ч. 1 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положення п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за доцільне змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, з ? частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до ? частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини.

Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Окрім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 коп., від сплати яких позивач була звільнена при зверненні до суду з даною позовною заявою про зміну розміру аліментів відповідно до Закону України «Про судовий збір».

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 148, 150, 157, 159, 164, 165, 166, 171, 180, 181, 184, 191 СК України, ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 280, 352 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів, третя особа Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Змінити розмір аліментів, які стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, за рішенням Центрального районного суду від 01.12.2015 року.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 704,80 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 354 - 355 ЦПК України.

Дата складення повного тексту рішення: 05.04.2018 року.

Суддя Н.П. Черенкова