Постанова

Іменем України

18 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 759/10602/17

провадження № 61-1356св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва у складі судді Болотова Є. В. від 22 серпня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18 липня 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору. З урахуванням того, що позивачем не надано жодного обґрунтування звільнення його від сплати судового збору, а наданий Витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна не свідчить про його майновий стан, позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: сплати судового збору.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25 липня 2017 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу на підставі частини другої статті 121 ЦПК України.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про звільнення його від сплати судового збору. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 25 липня 2017 року залишено без руху, оскільки апеляційна скарга не відповідала вимогам статей 121, 297 ЦПК України

(2004 року), а саме: не сплачено судовий збір, та надано строк для усунення вказаного недоліку апеляційної скарги.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 25 липня 2017 року визнано неподаною та повернуто позивачу.

Визнаючи неподаною та повертаючи заяву, апеляційний суд виходив з того, що оскільки у встановлений судом строк ОСОБА_2 вимоги ухвали Апеляційного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року не виконав, апеляційна скарга у відповідності до вимог статей 121, 297 ЦПК України 2004 року, повертається заявнику.

26 грудня 2017 року ОСОБА_2 подавдо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд необґрунтовано відмовив йому у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору з огляду на те, що постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві (далі - ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві) накладено арешт на все його майно, що підтверджено Витягом про реєстрацію у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 09 червня 2015 року № 47163497.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

26 грудня 2017 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з пунктом 2 статті 297 ЦПК України 2004 року до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 ЦПК України, а також у разі несплати суми судового збору, застосовується положення статті 121 ЦПК України.

Згідно з частинами першою, другою статті 121 ЦПК України 2004 року суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Згідно з підпунктом 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги на ухвалу суду фізичною особою ставка судового збору складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб визначається відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року № 1801-VIІІ розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2017 року складає 1 600 грн.

Частиною першою статті 8 ЗУ «Про судовий збір», частинами першою, третьою статті 82 ЦПК України встановлено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК України 2004 року повинна навести і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку.

Надавши належну оцінку поданій ОСОБА_2 копії Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, з якої вбачається, що постановою державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві накладено арешт на майно ОСОБА_2, апеляційний суд дійшов висновку, що вказана обставина та додана вказана копія витягу не можуть підтверджувати того, що майновий стан ОСОБА_2 перешкоджав (перешкоджає) сплаті ним судового збору у встановленому законодавством порядку.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав, установлених статтями 121, 297 ЦПК України 2004 року, для визнання неподаною та повернення апеляційної скарги, оскільки заявником не виконано належним чином вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, не сплачено судовий збір в сумі 320,00 грн.

Доводи касаційної скарги щодо порушення прав заявника на доступ до правосуддя є необґрунтованими, оскільки в силу положень статей 121, 297 ЦПК України 2004 року, повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню з такою скаргою, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваної ухвали апеляційного суду відсутні.

Згідно з частиною 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає без задоволення касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 389, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.М. Коротун

В.П. Курило