Постанова

Іменем України

11 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 183/1693/16-ц

провадження № 61-3400св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І., КурилоВ. П.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6,

відповідач - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпропетровська,

представник відповідача - Торяник Тетяна Миколаївна, Осипенко Дмитро Григорович,

треті особи: Міністерство Оборони України, Генеральний штаб Збройних Сил України, Гвардійська селищна рада Новомосковського району Дніпропетровської області,

представник Міністерства Оборони України - Матвєєнко Галина Миколаївна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі судді Дубовенко І. Г. від 13 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Пищиди М. М., Глущенко Н. Г., Каратаєвої Л. О., від 23 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2016 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу

м. Дніпропетровська (далі - КЕВ м. Дніпропетровська), треті особи: Міністерство Оборони України, Генеральний штаб Збройних Сил України, Гвардійська селищна рада Новомосковського району Дніпропетровської області, про визнання протиправним та скасування рішення, визнання права на приватизацію та зобов'язання вчинення дій.

Позовна заява мотивована тим, що вони на підставі ордеру від 01 серпня

1997 року № 140 виданого ОСОБА_3 та членам її сім'ї - чоловіку ОСОБА_4 та дочці ОСОБА_5, проживають та зареєстровані в квартирі АДРЕСА_2. ОСОБА_3 зверталась до КЕВ м. Дніпропетровська з заявою про передачу їй вказаної квартири у приватну власність у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». КЕВ м. Дніпропетровська як органом приватизації прийнято рішення від 22 січня 2015 року № 358, яким відмовлено в приватизації вищезазначеної квартири, з підстав того, що військове містечко, в якій розташована квартира, включене до числа закритих та у зв'язку із чим, житлові приміщення, які розташовані в ньому, не підлягають приватизації. Крім того, квартира у якій мешкає позивач є військовим майном, яке не передано у власність територіальної громади. Документів на надання повноважень розпоряджатися майном не надходило.

Посилаючись на те, що такі дії та рішення відповідача є неправомірними та такими, що не відповідають Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», з урахуванням викладеного та уточнених позовних вимог, позивачі просили задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2016 року, позов задоволено.

Визнано незаконними рішення КЕВ м. Дніпропетровська від 22 січня 2015 року

№ 358.

Визнано право на приватизацію ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язано КЕВ м. Дніпропетровська як орган приватизації, вжити заходи щодо приватизації квартири, яка використовується ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5 на умовах найму на території відкритого військового містечка за адресою: АДРЕСА_1, згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке затверджено наказом Міністра з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивачі є особами, які мають право на приватизацію квартири АДРЕСА_1, оскільки вказана квартира підлягає приватизації відповідно до положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», як жиле приміщення, яке згідно Наказу Міністерства оборони України від 15 вересня 2011 року № 569 «Про безоплатну передачу військового майна в комунальну власність територіальних громад» підлягало передачі у комунальну власність територіальної громади

смт. Гвардійське.

26 грудня 2016 рокуКЕВ м. Дніпропетровська подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки усім доказам наявним у матеріалах справи.

20 березня 2017 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відзив на касаційну скаргу, в якому зазначили, що судові рішення є законними і обґрунтованими.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

23 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає без задоволення касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог частини 1 статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що згідно з ордером від 01 серпня 1997 року № 140 ОСОБА_3 та її членам сім'ї - чоловіку ОСОБА_4 та доньці ОСОБА_5, надано право на вселення в квартиру АДРЕСА_1 з сім'єю, в якій вони зареєстровані та постійно проживають.

03 вересня 2010 року Начальником Генерального штабу - Головнокомандуючим Збройних сил України затверджений «Перелік закритих військових містечок, які мають у своєму складі житловий фонд», смт. Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області не було включене до цього переліку.

Наказом Міністра оборони України від 15 вересня 2011 року № 569 «Про безоплатну передачу військового майна в комунальну власність територіальних громад» визначено перелік майна, що безоплатно передається у комунальну власність територіальної громади смт. Черкаське та смт. Гвардійське, в який включено, зокрема військове містечко № 3, житлові фонди.

Рішеннями сесії Черкаської селищної ради від 31 березня 2011 року № 01,

від 15 грудня 2011 року № 1-9, від 19 квітня 2012 року № 1-12 надавалася згода на прийняття у комунальну власність територіальної громади об'єктів житлового комунального фонду та соціальної сфери. На протязі 2011-2012 років рішеннями Черкаської і Гвардійської селищної ради були прийняті до комунальної власності ряд об'єктів військового майна згідно з Наказом Міністра оборони України

від 15 вересня 2011 року № 569.

Відповідно до Положення, затвердженого наказом Міністра оборони України

від 21 квітня 2011 року № 215 та наказу Міністра оборони України від 03 липня 2013 року № 448 визначення «закрите військове містечко» та коло осіб, які мають право затверджувати перелік закритих військових містечок виключені.

13 жовтня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до КЕВ м. Дніпропетровська з заявою про передачу їй квартири у приватну власність у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Рішенням КЕВ м. Дніпропетровська від 22 січня 2016 року № 358 позивачу було відмовлено в приватизації квартири та повідомлено про відсутність повноважень Начальника КЕВ м. Дніпропетровська щодо оформлення передачі квартири у приватну власність. Підставою відмови в приватизації спірного житла зазначено те, що військове містечко, в якому розташована квартира, включене до числа закритих, у зв'язку із чим, житлові приміщення не підлягають приватизації, окрім того квартира, в якій мешкають позивачі є військовим майном та не передано у власність територіальної громади.

Також, встановлено, що будинок АДРЕСА_1 перебуває на балансі будинкоуправління АДРЕСА_1 яке є структурним підрозділом КЕВ м. Дніпропетровська.

Статтею 47 Конституції України закріплено право громадянина України на житло.

Громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду (стаття 9 ЖК УРСР).

Статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Як встановлено статтею 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у гуртожитках та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (у яких неможливо забезпечити проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до вимог статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку) житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Таким чином, задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 10, 60 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи), встановивши, що займане позивачами приміщення, а саме - квартира АДРЕСА_1 Дніпропетровської області наказом Міністра оборони України від 15 вересня 2011 року № 569, який є чинним, передана безоплатно в комунальну власність територіальної громади смт. Гвардійське, дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірна квартира у відповідності до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» може бути приватизована її мешканцями.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Враховуючи те, що спір по суті судами першої та апеляційної інстанцій вирішено правильно і законно, а рішення не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України), колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає без задоволення касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 389, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області

від 13 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області

від 23 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: В. І. Журавель

В.М. Коротун

В.І. Крат

В.П. Курило