Справа №621/96/18
18 квітня 2018 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді- Шахової В.В.,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Змієві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_2 ВіталіяСергійовича про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач звернувся до суду із позовною заявою в якій просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком №68 по вул. Шевченко в с. Лиман, Зміївського району Харківської області.
В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_2 зазначив, що він є власником будинку №68 по вул. Шевченко в с. Лиман, Зміївського району Харківської області на підставі рішення суду. Відповідач ОСОБА_3 є племінником позивача сином брата, який помер 12.07.2011 року. Відповідач зареєстрований у вказаному будинку з 1994 року зі згоди колишнього власника вказаного будинку ОСОБА_4, яка померла 04.01.1997 року та була прабабусею відповідача. Реєстрація відповідача носила формальний характер, у будинку він ніколи не проживав та разом із своїми батьками проживав з народження у іншому житловому будинку в с. Лиман, на який не були оформлені правовстановлюючі документи, внаслідок чого, його реєстрація в будинку була неможлива. Наявність реєстрації відповідача порушує право власності позивача та перешкоджає вільному розпорядженню, володінню та користуванню житлом. У звязку із тим, що відповідач ОСОБА_3 ніколи не проживав в будинку, не був та не є членом сімї позивача, спільним побутом не повязаний з ним, договорів найму житлового приміщення не укладав, позивач звернувся до суду із вказаним позовом про захист своїх порушених прав.
Учасники справи в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.
Позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат ОСОБА_5 надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягали в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечували. На фіксуванні судового засідання технічними засобами не наполягали.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідач ОСОБА_3 повторно не з'явився у судове засідання, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов та заяв про розгляд справи за його відсутності не надавав, тому зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у ній даних і доказів.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 18.04.2018 року було постановлено про заочний розгляд справи.
У зв'язку з неявкою учасників судового засідання, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису.
Суд, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, дійшов до наступного висновку.
Із копії рішення Зміївського районного суду Харківської області від 03.02.2017 року по справі №621/2422/16-ц, в якому міститься відмітка про набрання ним законної сили вбачається, що за позивачем ОСОБА_2 визнано в порядку спадкування за законом право власності на будинок №68 в с. Лиман Зміївського району Харківської області по вул. Шевченко. (а.с. 7-8)
Зазначене підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №82400644 від 14.03.2017 року. (а.с. 9)
Актом обстеження №4 від 04.01.2018 року, складеному депутатом Лиманської сільської ради ОСОБА_6 та довідкою секретаря сільської ради №02-19/1036 від 28.11.2017 року підтверджується факт реєстрації відповідача ОСОБА_3, а також факт його не проживання в будинку позивача, за адресою: Харківська область, Зміївський район, с. Лиман, вул. Шевченко, буд. №68. (а.с. 17-18)
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
У зв'язку з тим, що в будинку позивача зареєстрований відповідач, який фактично там не проживає, позивач, як власник, не може повною мірою реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та законом на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно зі ст. 317 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засаді суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.
Виходячи з вказаних положень Конституції України та Цивільного кодексу України, позивач, як власник майна має право безперешкодно користуватись своєю власністю та таке право гарантується державою. Тобто, у разі порушення права власника держава, зокрема, в особі судів, забезпечує захист права власності від порушень з боку іншої особи.
Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу відповідно до положень Цивільного кодексу України.
У разі створення перешкод у користуванні власністю, позивач може звернутися до суду з вимогою про вчинення дій, необхідних для відновлення порушеного права власності, а саме усунути перешкоди у здійсненні позивачем права власності та визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.
Враховуючи, що відповідач є сторонньою особою власника будинку ОСОБА_2, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, що є підставою для визнання його такими, що втрати право користування цим приміщенням.
Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути 704 грн. 80 коп. судового збору.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР, ст. ст. 15, 16, 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 12, 81, 247, 263-265, 280-284, 288, 289 ЦПК України, суд, -
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 18.04.2018 року.

Головуючий: