АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2018 року

м. Рівне

Справа № 569/14244/17

Провадження № 22-ц/787/419/2018

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Першко О.О.

Рішення ухвалене в м. Рівне Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту рішення 22 січня 2018 року

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:головуючий суддя: Боймиструк С.В.

судді: Гордійчук С.О., Шеремет А.М.,

секретар судового засідання Пиляй І.С.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційні скарги КП "Рівнеелектроавтотранс", ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 січня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 до Комунального підприємства "Рівнеелектроавтотранс" Рівненської міської ради, третя особа: Публічне акціонерне товариство "Страхова компанія "Країна" про відшкодування моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, та стягнення витрат на спорудження надгробного пам'ятника,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до КП «Рівнеелектроавтотранс» Рівненської міської ради, третя особа: ПАТ «Страхова компанія «Країна», в якому просили стягнути з відповідача на користь кожного позивача по 100 000 грн. компенсації за завдану моральну шкоду та 15 805 грн. на користь ОСОБА_2 витрат на спорудження надгробного пам'ятника.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказували, що 23 листопада 2015 року на нерегульованому пішохідному переході по вулиці Соборна в м. Рівне, поблизу перехрестя вулиць Соборна та Пушкіна відбулася дорожньо-транспортна пригода під час якої ОСОБА_6, керуючи тролейбусом «Шкода ТР-9», бортовий номер 093, рухаючись по вулиці Соборна зі сторони вулиці Княгині Ольги у напрямку вулиці Чорновола, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8, яка від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці пригоди. ОСОБА_6, керуючи тролейбусом, перебував у трудових відносинах з відповідачем та виконував свої трудові обов'язки, тому саме відповідач несе відповідальність за завдану ним шкоду. ОСОБА_2 було споруджено ОСОБА_8 надгробний пам'ятник, вартість якого становить 15 805 грн., які має відшкодувати відповідач. Окрім того, внаслідок смерті ОСОБА_8 була завдана моральна шкода її дочкам - ОСОБА_2 та ОСОБА_4, чоловіку померлої - ОСОБА_3, оскільки трагічна смерть була надзвичайно великим переживанням, завдала душевних страждань для них та викликала зміни в їх житті. Також, моральна шкода була завдана ОСОБА_5 - батькові загиблої, так як він зазнав значний біль та страждання внаслідок втрати дочки.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 січня 2018 року позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 до Комунального підприємства «Рівнеелектроавтотранс» Рівненської міської ради, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» про відшкодування моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою та стягнення витрат на спорудження надгробного пам'ятника задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства «Рівнеелектроавтотранс» Рівненської міської ради на користь ОСОБА_2 70 000 гривень компенсації за завдану моральну шкоду.

Стягнуто з Комунального підприємства «Рівнеелектроавтотранс» Рівненської міської ради на користь ОСОБА_2 15 805 гривень витрат на спорудження надгробного пам'ятника.

Стягнуто з Комунального підприємства «Рівнеелектроавтотранс» Рівненської міської ради на користь ОСОБА_3 70 000 гривень компенсації за завдану моральну шкоду.

Стягнуто з Комунального підприємства «Рівнеелектроавтотранс» Рівненської міської ради на користь ОСОБА_5 70 000 гривень компенсації за завдану моральну шкоду.

Стягнуто з Комунального підприємства «Рівнеелектроавтотранс» Рівненської міської ради на користь ОСОБА_4 70 000 гривень компенсації за завдану моральну шкоду.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі Комунальне підприємство «Рівнеелектроавтотранс» Рівненської міської ради вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що відповідно до Постанови Правління фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 3 жовтня 2008 року №45 «Про витрати на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» граничний розмір витрат на виготовлення пам'ятника і огорож в Рівненській області складає 2500 грн. Тому, на думку Апелянта, суму відшкодування витрат на спорудження надгробного пам'ятника необхідно зменшити до 2 500 грн.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то просить врахувати той факт, що саме потерпіла ОСОБА_8, порушила п.п. а) та б) п. 4.14. Правил дорожнього руху України, а саме, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших почала раптово перебігати проїзну частину.

В постанові про закриття кримінального провадження щодо водія ОСОБА_6 від 31.03.2016 року вказано, що відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи №3.1.-129/16 від 24.03.2016 р. в умовах даної дорожньо-транспортної ситуації, водій тролейбуса не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода, а також те, що з технічної точки зору, дії водія не знаходяться у причинному зв'язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Дана постанова не оскаржувалась та є чинною на даний момент.

Тому, звертає увагу суду апеляційної інстанції на необґрунтовані висновки суду першої інстанції в частині визначення судом розміру шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів, та як наслідок порушення в цій частині рішення вимог матеріальної та процесуальної права щодо об'єктивності, справедливості та неупередженості розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Крім того зазначає, що позивачі, пред'явивши вимоги про стягнення з відповідача компенсацію за заподіяну їм моральну шкоду не надали належних та допустимих доказів в обґрунтування її наявності та розміру, а суд першої інстанції безпідставно та без необхідних засобів доказування задовольнив навіть частково розмір грошового відшкодування моральної шкоди, що становить 70 000 грн. для кожного позивача.

Враховуючи викладене просить рішення суду першої інстанції змінити:

- в частині стягнення з КП «Рівнеелектроавтотранс» РМР на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 заподіяну моральну шкоду у розмірі 70 000 грн. кожному та ухвалити рішення, яким зменшити розмір відшкодування моральної шкоди, з врахуванням вимог розумності, виваженості та справедливості;

- в частині стягнення з КП «Рівнеелектроавтотранс» РМР на користь ОСОБА_2 відшкодування витрат на спорудження надгробного пам'ятника 15 805,00 грн. та ухвалити рішення, яким зменшити розмір відшкодування витрат на спорудження надгробного пам'ятника до 2 500,00 грн.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вважаютьйого незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення спору та є підставою для скасування зазначеного судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Зазначають, що вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_2 слід враховувати, що внаслідок смерті матері у позивача порушено звичайний для них спосіб життя. Смерть матері була надзвичайно великим переживанням. ОСОБА_2 і її мама мали дуже сильний емоціональний зв'язок, любили проводити час разом, між ними завжди була присутня взаємоповага та взаєморозуміння. Трагічний випадок викликав великі зміни в житті доньки і мав істотний вплив на погіршення життєвої ситуації в родині.

Крім цього слід врахувати, що у сім'ї ОСОБА_3 до ДТП панували дружні теплі відносини, члени сім'ї не мали між собою ніяких конфліктів. У результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 23 листопада 2015 року Позивач втратив свою дружину. В один момент його життя цілком змінилось. До аварії це була щаслива сім'я, де кожен вносив свою лепту у добробут родини. Після трагічної загибелі ОСОБА_8 родина втратила моральний дух. Позивач дуже тяжко пережив смерть дружини. Переживання та страждання, які виникли у нього після смерті дружини тривають і до сьогоднішнього дня. Позивачу не вистачає загиблої, її тепла, турботи та ласки. Із врахуванням вищевикладених обставин, а також особи Відповідача, що сума коштів в розмірі 100 000 грн. є достатньою для компенсації та полегшення моральних страждань, понесених у зв'язку із смертю дружини - ОСОБА_8.

Також вказують, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 втратила матір - ОСОБА_8. Позивач дуже тяжко пережила смерть матері. З матір'ю у доньки склались особливі відносини, вони дуже любили один одного . Переживання і біль після трагічної звістки від втрати матері були настільки великими, що тривають до сьогоднішнього дня. Смерть близької людини - це велика трагедія, яка назавжди залишиться у пам'яті. Після перенесеного стресу, пережитого горя від втрати найріднішої людини - матері, вона стала замкнутою, її душить біль, невичерпне горе. Після втрати матері виникли психо-травматичні фактори, що стали джерелом негативних емоцій і переживань. Важко оцінити у грошовому еквіваленті ті моральні страждання, які принесла страшна звістка про загибель матері. Фактом залишається лише те, що поряд з ним вже більше ніколи не буде її матері, життя якої трагічно та раптово обірвалось. Із врахуванням вищевикладених обставин, а також особи Відповідача, сума коштів в розмірі 100 000 грн. буде достатньою для компенсації та полегшення моральних страждань ОСОБА_9, понесених у зв'язку із смертю матері - ОСОБА_8

Зазначають, що вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд взяв до уваги, що шкода спричинена внаслідок необережності загиблої ОСОБА_8 при цьому в діях відповідача не вбачається невідповідностей вимогам ПДР України. Однак ця обставина не повинна враховуватись судом, оскільки не стосується розміру моральних страждань, завданих позивачам унаслідок загибелі ОСОБА_8.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві КП «Рівнеелектроавтотранс» Рівненської міської ради зазначає про те, що апеляційна скарга позивачів не підлягає задоволенню.

Зазначають, що лише слова позивачів, без надання жодних доказів (експертиза психолога, рецепти та чеки на заспокійливе тощо) та пояснень щодо заявленого ними розміру компенсації моральної шкоди, не є достатнім обґрунтуванням позовних вимог, а отже немає підстав для задоволення апеляційної скарги. Оскільки, у відповідності до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинне буди законним та обґрунтованим.

Просять відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12.01.2018 року в повному обсязі.

Сторони, третя особа та їх представники в судове засідання не з'явились, хоч завчасно у встановленому законом порядку повідомлялись про час і місце розгляду справи.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі в результаті ДТП зазнали, як моральних, так і впливу інших негативних факторів і вони мають для них незворотній характер, а отже мають право на відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд врахував глибину душевних страждань позивачів, які викликані втратою близького родича, яка має незворотній характер, а також взяв до уваги, що шкода спричинена внаслідок необережності загиблої ОСОБА_8, при цьому в діях ОСОБА_6 не вбачається невідповідностей вимогам ПДР України, і виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачів в якості відшкодування моральної шкоди по 70 000 грн. 00 коп. на кожного, а також відшкодував витрати на спорудження надгробного пам'ятника.

Такі висновки місцевого суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, водій ОСОБА_6 23 листопада 2015 року керував тролейбусом «Шкода ТР-9», бортовий номер 093, виконуючи свої трудові обов'язки як працівник КП «Рівнеелектроавтотранс» Рівненської міської ради, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8, яка від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці пригоди.

Зазначені обставини ДТП встановлені постановою слідчого СУ ГУНП в Рівненській області від 31 березня 2016 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0000230 від 23 листопада 2015 року, і сторонами не оспорюються (а.с.17-18).

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до роз'яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ даних в п. 4 постанови від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Отже, хоч вини водія в згаданому ДТП немає, однак, оскільки шкода позивачам заподіяна внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, тому вона підлягає до відшкодування незалежно від вини відповідача з яким водій тролейбуса перебував в трудових відносинах.

Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та спорудження надгробного пам'ятника.

Згідно накладної фізичної особи-підприємця ОСОБА_10 № 01 від 25 лютого 2016 року позивачем ОСОБА_2 було сплачено 15 805 грн. за виготовлення та встановлення надгробного пам'ятника (а.с.25), які місцевий суд обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача ОСОБА_2.

Посилання апелянта на граничний розмір відшкодування на ритуальні послуги в розмірі 2500 грн. передбачений Постановою Правління фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 3 жовтня 2008 року №45 «Про витрати на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» є не коректним. Згадана Постанова не стосується потерпілої ОСОБА_8 - вона не потерпіла від нещасного випадку на виробництві і розмір відшкодування встановлений для виконавчих дирекцій фонду, а не для особи яка понесла витрати на поховання.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 позивач ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_8 (а.с.14).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу від 25 серпня 1976 року позивач ОСОБА_3 є чоловіком ОСОБА_8 (а.с. 21).

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є дітьми ОСОБА_8 та ОСОБА_3, що підтверджується їх свідоцтвами про народження (а.с.23,24) та свідоцтвом про шлюб, де є відмітка про зміну дошлюбного прізвища ОСОБА_11 на ОСОБА_4 (а.с.10).

Оскільки внаслідок ДТП їм було завдано матеріальної та моральної шкоди спричиненої смертю та витратами на поховання близької людини, то відповідно до ст.11 ЦК України та ст.3 ЦПК України (в попередній редакції) вони і звернулись до суду за захистом порушеного права.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Згідно ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення що місячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Вирішуючи питання наявності моральної шкоди та розміру її відшкодування, суд першої інстанції вірно керувався п.3 та 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".

При цьому місцевий суд врахував, незворотність втрати позивачами близької людини, глибину душевних страждань позивачів, спричинена шкоди внаслідок необережності самої загиблої, і виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачів в якості відшкодування моральної шкоди по 70 000 грн. 00 коп. на кожного.

Підстав для зменшення сум відшкодування моральної шкоди, як того просить КП "Рівнеелектроавтотранс" або збільшення цих сум, як того просять ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись вимог норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданих апеляційних скарг, виходячи з меж їх доводів, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги КП "Рівнеелектроавтотранс", ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складений 06 квітня 2018 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

А.М. Шеремет