пр. № 2/759/2600/18
21 березня 2018 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді П'ятничук І.В.,
при секретарі Медвідчук В.В.,
у відсутності сторін:
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну за позовом Моторного транспортного бюро України до ОСОБА_1 про стягнення коштів в порядку регресу,-
Представник позивача Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) Давиденко Н.О. звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення коштів в порядку регресу.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22.10.2015 р. по вул.Мостицькій в м.Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів, а саме: автомобіля «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля марки «Сітроен», державний номерний знак НОМЕР_2, власником якого є Приватне підприємство «ЯН».
Внаслідок ДТП автомобіль ПП «ЯН» марки «Сітроен», державний номерний знак НОМЕР_2, отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою ДАІ, постановою Подільського районного суду м. Києва від 18.12.2016 р. про притягнення до адміністративної відповідальності.
Відповідача ОСОБА_1 було визнано винним у спричиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, згідно постанови Подільського районного суду м. Києва від 18.02.2016 р.
Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача перед третіми особами на момент вчинення ДТП не була застрахована, потерпіла особа звернулась до МТСБУ з повідомленням про настання ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування.
На підставі звіту про оцінку транспортного засобу «Сітроен», державний номерний знак НОМЕР_2, був складений наказ №2310 про виплату страхового відшкодування потерпілій особі.
24.03.2016 р. позивачем на адресу відповідача було направлено лист про досудове врегулювання спору. Оскільки відповідач не сплатив страхове відшкодування в добровільному порядку, то позивач МТСБУ змушений звернутись за захистом своїх порушених справ до суду.
В судове засіданні представник позивача МТСБУ не з'явився, про дату та час судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином. Представником позивача МТСБУ подано заяву, в якій вимоги позову підтримав в повному обсязі, проти розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи, причину неявки суд не повідомляв. Судова повістка про виклик відповідача в судове засідання в порядку ст. 130 ЦПК України не вручена з відміткою - "за закінченням встановленого строку зберігання".
Будь-яких заяв клопотань, а також відзиву на позов зі сторони відповідача на адресу Деснянського районного суду м. Києва не надходило.
Зі згоди представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог частини 4 ст. 223 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 280 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
22.10.2015 р. по вул.Мостицькій в м.Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів, а саме: автомобіля «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля марки «Сітроен», державний номерний знак НОМЕР_2, власником якого є Приватне підприємство «ЯН».
Внаслідок ДТП автомобіль ПП «ЯН» марки «Сітроен», державний номерний знак НОМЕР_2, отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою ДАІ, постановою Подільського районного суду м. Києва від 18.12.2016 р. про притягнення до адміністративної відповідальності.
Відповідача ОСОБА_1 було визнано винним у спричиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, згідно постанови Подільського районного суду м. Києва від 18.02.2016 р.
Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача перед третіми особами на момент вчинення ДТП не була застрахована, потерпіла особа звернулась до МТСБУ з повідомленням про настання ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування.
На підставі звіту про оцінку транспортного засобу «Сітроен», державний номерний знак НОМЕР_2, був складений наказ №2310 про виплату страхового відшкодування потерпілій особі.
Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно ст.1191 ЦК України та п.38.2.1 ст.38 ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» після проведення виплати потерпілому у Моторного (транспортного) страхового бюро виникло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача.
24.03.2016 р. позивачем на адресу відповідача було направлено лист про досудове врегулювання спору. Однак відповідачем не було сплачено страхового відшкодування в добровільному порядку.
Згідно ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників здійснюється обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності.
Згідно ст. 6 вказаного Закону України страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до п.п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.
Згідно ст. 29 даного Закону України у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Статтею 1187 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за завдання шкоди особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
З приписів частини 1 статті 1191 Цивільного кодексу України вбачається, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
З статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов'язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.
Відповідно до підпункту «а» пункту 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
На підставі ч. 1ст. 1191 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» після сплати страхового відшкодування до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, винної у вчиненні ДТП, що стало причиною заподіяння збитків, тобто до відповідача.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
У відповідності до вимог ст. ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову МТСБУ у повному обсязі.
Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 1600 грн.
На підставі вищевикладеного та ст.ст.1166, 1187, 1191 ЦК України, ст.ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 280, 281 ЦПК України, суд -
Позов Моторного транспортного бюро України до ОСОБА_1 про стягнення коштів в порядку регресу - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя І.В.П'ятничук