ПОСТАНОВА

Іменем України

19 квітня 2018 року м. Кропивницький

справа № 394/1155/14-ц

провадження № 22-ц/781/621/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - доповідача Голованя А.М.,

суддів: Мурашка С.І., Черненко В.В.,

за участю секретаря Діманової Н.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1;

відповідач - ОСОБА_2;

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 23 червня 2016 року у складі судді Запорожець О.М.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що з 02 вересня 2000 року по 20 жовтня 2014 року він перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 Фактичне припинення шлюбних відносин відбулося у грудні 2013 року і з цього часу вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. За час шлюбу за спільні кошти ними було набуто нерухоме майно - будівлю магазину міні-маркет «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1, яка оформлена на ОСОБА_2 Згоди про поділ вказаного нерухомого майна вони не дійшли.

Ураховуючи викладене ОСОБА_1 просив суд поділити спільне майно подружжя, виділивши у власність кожному з них по 1/2 частині об'єкту нерухомого майна - будівлі магазину міні-маркет «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1, стягнути з ОСОБА_2 на його користь понесені ним судові витрати.

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 пред'явила зустрічний позов до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що з 02 вересня 2000 року по 20 жовтня 2014 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1

За час шлюбу за спільні кошти ними було набуто нерухоме майно - житловий будинок по АДРЕСА_2 та інше майно. Також зазначала, що з 2002 року вона зареєстрована як фізична особа-підприємець.

У 2004 році нею як приватним підприємцем за 30000 грн. була придбана будівля магазину міні-маркет «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1 для здійснення підприємницької діяльності.

У період з вересня 2004 року по вересень 2008 року будівля магазину була нею повністю відремонтована, перебудована і облаштована під торгівельні зали за кошти приватного підприємця ОСОБА_3 (її дочки). Указувала, що ОСОБА_1 за період їх спільного проживання фактично не вкладав кошти у бюджет сім'ї, його доходи були мінімальними, тривалий час він не працював, сім'ю всі роки подружнього життя фактично утримувала вона, тому просила відступити від рівності часток подружжя при поділі житлового будинку.

Вважала, що відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про поділ будівлі магазину міні-маркет «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1 у зв'язку з тим, що ця будівля є її особистою приватною власністю як фізичної особи-підприємця, була придбана, зареєстрована, будується до цього часу як об'єкт підприємницької діяльності і тому магазин не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_2 просила суд: визнати за нею право власності на 9/10 частину будинку АДРЕСА_2; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/10 частину вказаного будинку; зі спільного майна подружжя, яке підлягає поділу, просила виділити їй у власність наступне майно: холодильник LG вартістю 15000 грн.; духову шафу вартістю 6500 грн.; блендер зі скляною чашкою вартістю 675 грн.; витяжку кухонну вартістю 1800 грн.; бойлер (водонагрівач) вартістю 4200 грн.; хлібопічку вартістю 650 грн.; пральну машину «Рейнфорд» вартістю 4000 грн.; жалюзі на сім вікон вартістю 1500 грн.; дерев'яне ліжко вартістю 3200 грн.; матрац вартістю 1500 грн., на загальну суму 39 025 грн.

Просила виділити у власність ОСОБА_1 зі спільного майна подружжя: кухню вбудовану вартістю 24000 грн., поверхню індукційну вартістю 2500 грн., кавоварку вартістю 350 грн., гриль вартістю 275 грн., душову кабіну вартістю 2500 грн., телевізор Самсунг вартістю 1800 грн., комп'ютер вартістю 3900 грн., мікрохвильову піч вартістю 1500 грн., люстру на п'ять плафонів вартістю 700 грн., люстру круглу вартістю 1500 грн., на загальну суму 39025 грн.

Ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 4 листопада 2016 року позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 об'єднано в одне провадження.

Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 23 червня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

У порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним на 1/2 частину будівлі магазину міні-маркет «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташований по АДРЕСА_1 Кіровоградської області. У решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено частково. У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 Кіровоградської області за кожним.

Зі спільного майна подружжя виділено ОСОБА_2 у власність: холодильник LG вартістю 15000 грн.; духову шафу вартістю 6500 грн.; блендер зі скляною чашкою вартістю 675 грн.; витяжку кухонну вартістю 1800 грн; бойлер (водонагрівач) вартістю 4200 грн.; хлібопічку вартістю 650 грн.; пральну машину «Рейнфорд» вартістю 4000 грн.; жалюзі на сім вікон вартістю 1500 грн.; дерев'яне ліжко вартістю 3200 грн.; матрац вартістю 1500 грн., на загальну суму 39025 грн.

Зі спільного майна подружжя виділено ОСОБА_1 у власність: кухню вбудовану вартістю 24000 грн., поверхню індукційну вартістю 2500 грн., кавоварку вартістю 350 грн., гриль вартістю 275 грн., душову кабіну вартістю 2500 грн., телевізор Самсунг вартістю 1800 грн., комп'ютер вартістю 3900 грн., мікрохвильову піч вартістю 1500 грн., люстру на п'ять плафонів вартістю 700 грн., люстру круглу вартістю 1500 грн., на загальну суму 39025 грн. У решті зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 9 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 23 червня 2016 року в частині поділу будівлі магазину скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поділ будівлі магазину міні-маркет «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1 відмовлено. Рішення суду в частині поділу житлового будинку АДРЕСА_2 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 6 лютого 2018 року ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 9 вересня 2016 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині часткового задоволення позову, а саме про визнання права власності на ? частину будівлі магазину за кожним з подружжя та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. Скасувати рішення в частині часткового задоволення зустрічного позову про поділ майна подружжя, а саме щодо визнання права власності за кожним з подружжя на ? частину будинку по вул. Радянській в смт. Новоархангельськ та ухвалити нове рішення, яким визнати за ОСОБА_2 право власності на 9/10 частин, а за ОСОБА_1 право власності на 1/10 частину вказаного будинку (т.2, а.с.1-7).

В частині розподілу між сторонами побутової техніки та іншого рухомого майна рішення суду не оскаржено, а тому відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України в цій частині не переглядається.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 підтримала доводи апеляційної скарги.

ОСОБА_1, який був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання апеляційного суду не з'явився, подав письмову заяву у якій просив суд розглянути справу без його участі.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що з 02 вересня 2000 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. Дітей від шлюбу не мають.

Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 20 жовтня 2014 року шлюб між сторонами розірвано (т.1,а.с.223)..

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що придбання майна в період шлюбу і реєстрація цього майна лише на одного з подружжя, не позбавляє права власності на це майно іншого з подружжя, оскільки діє презумпція спільності майна подружжя, набутого за час шлюбу, оформлення договорів купівлі-продажу спірних об'єктів нерухомості відбувалося відповідно до положень статті 65 СК України, вони вчинялись в інтересах сім'ї. Спірна будівля магазину була придбана ОСОБА_2 як фізичною особою, а використання отриманих у кредит коштів для облаштування об'єктів нерухомості, нею не доведено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Зміст статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Належність майна до об'єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Тобто за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об'єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім'ї, а не власні, не пов'язані з сім'єю інтереси одного з подружжя.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17.

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 13 вересня 2002 року ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець (том 1, а.с.20).

13 серпня 2004 року ОСОБА_2 придбала на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу незакінчене будівництвом приміщення (цегляна будівля), процент готовності якого складає 95 %, по АДРЕСА_1 Кіровоградської області.

23 вересня 2008 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності на магазин міні - маркет «ІНФОРМАЦІЯ_1» та почала використовувати спірне приміщення для здійснення підприємницької діяльності, а отримані доходи - на сім'ю.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 ЦК України).

Судом встановлено, що шлюбний договір сторонами не укладався, домовленості щодо поділу майна відсутні.

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України.

Одним із видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (стаття 320 ЦК України).

Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України.

Так, згідно зі статтею 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме йому при поділі цього майна.

Отже, майно фізичної особи-підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичною особою-підприємцем) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Використання одним із подружжя зазначеного майна для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано при обранні способу поділу цього майна.

Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути об'єктом спільної власності подружжя і предметом поділу між ними з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення спільного майна подружжя та способів поділу його між ними.

Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України).

При цьому відповідно до частини третьої статті 71 СК України речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-21цс15.

Вирішуючи спір в частині поділу будівлі магазину, слід врахувати доводи ОСОБА_1 про те, що спірна будівля була придбана ними за час шлюбу за спільні кошти подружжя і лише формально зареєстрована на ім'я ОСОБА_2 як на фізичну особу.

До того ж, він зазначав, що його батьки давали кошти їм у позику для придбання спірного магазину, він за час шлюбу працював на посаді менеджера за трудовим договором із фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2, а з вересня 2012 року зареєстрований як фізична особа - підприємець, тому також мав доходи і вкладав їх в сімейний бюджет.

При цьому відсутні підстави вважати доведеними доводи ОСОБА_2 про те, що отримані нею у позику кошти були витрачені саме на придбання та ремонт будівлі магазину, оскільки відповідних належних та допустимих доказів згідно вимог статей 57 - 59 ЦПК України 2004 року того, що позичені та кредитні кошти були витрачені саме з цією метою нею суду надано не було.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 лютого 2016 рок встановлено, що розписки від 8 липня 2004 року та 18 серпня 2006 року, в яких вказано цільове призначення позичених коштів (придбання та ремонт спірної будівлі магазину), були видані ОСОБА_2 як фізичною особою-підприємцем і з цих підстав у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики було відмовлено.

Крім того, згідно експертного висновку №147 від 16.11.2015 року (том 2, а.с. 76-88) ці розписки були виконані вінший часовий проміжок, ніж зазначено у розписках, тому вони не можуть бути належним доказом того, що спірна будівля магазину була придбана за особисті кошти ОСОБА_2

Розписка від 15 листопада 2012 року на суму 400000 грн. не містила цільового призначення вказаної суми і була видана ОСОБА_2 через чотири роки після отримання свідоцтва про право власності на спірну будівлю.

Відтак, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що магазин міні-маркет «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1 придбано та відремонтовано за спільні кошти подружжя - сторін у справі, а тому він є їхньою спільною власністю.

Отже, установивши, що спірне майно відноситься до правового режиму спільної сумісної власності подружжя, суд дійшов обґрунтованого висновку про його поділ між сторонами відповідно до заявлених вимог та положень ст. ст. 60, 70-71 СК України.

Факт придбання житлового будинку по АДРЕСА_2 в період шлюбу та за спільні кошти подружжя, сторонами не заперечується.

Указавши на те, що спірний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо можливості поділу такого майна.

Відступити від засади рівності часток при вирішенні спору про поділ майна, суд може у випадках, передбачених ч.2 і ч.3 ст.70 СК України. Зокрема, це має місце за обставин, що мають істотне значення, якщо один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Разом з тим, відповідач належних та допустимих доказів такої поведінки позивача не надала ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду. Тому, за таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність передбачених законом підстав для відступлення від засади рівності часток. .

Такий висновок узгоджується зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Доводи апеляційної скарги висновків суду щодо поділу спірних магазину та жилого будинку не спростовують.

Суд першої інстанції ухвалив рішення в частині визнання права власності за кожним із сторін на ? частину спірного майна з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду в цій частині залишається без змін.

За таких обставин відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України рішення суду в частині вирішення вимог про поділ нерухомого майна зміні чи скасуванню не підлягає як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Апеляційний суд Кіровоградської області,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 23 червня 2016 року в частині поділу будівлі магазину міні-маркет «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1 та жилого будинку АДРЕСА_2 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання її повного тексту.

Повний текст рішення виготовлено 23 квітня 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді: