Провадження № 22-ц/773/352/18 Категорія: 33 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Концевич Я.О.

з участю: представника відповідача Забожчук О.В.,

представника відповідача Романішиної Т.Л.

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Державної казначейської служби України, Головного управління національної поліції у Волинській області, Прокуратури Волинської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_4 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 лютого 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_4 звернулась в суд з указаним позовом покликаючись на такі обставини.

В ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000119 від 12.07.2016 року за фактом вимагання та одержання неправомірної вигоди заступником начальника УДАБІ у Волинській області ОСОБА_8, який є родичем позивача та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, слідчим СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 проведено огляд банківського сейфа № 12 у приміщенні філії Волинського обласного управління АТ «Ощадбанк» та вилучено грошові кошти в сумі 10 160 Євро та 80 380 дол. США. Частина з цих коштів - в сумі 5 000 дол. США належить позивачу, однак органом досудового розслідування їй не повернуті.

Просила суд стягнути на її користь за рахунок Державного бюджету України з Державної казначейської служби України матеріальну шкоду в розмірі 5 000 дол. США, завдану незаконними діями СУ ГУНП у Волинській області та прокуратури Волинської області, які полягають у не поверненні їй тимчасово вилученого майна .

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 лютого 2018 року закрито провадження у цивільній справі.

Не погоджуючись з ухвалою суду позивач ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу в якій, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм процесуального права, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши представників учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Закриваючи провадження у даній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд першої інстанції виходив з того, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. При цьому у порушення вимог частини 1 статті 256 ЦПК України не повідомив заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таих справі.

Такий висновок суду зроблений з порушенням норм процесуального права , що є підставою для скасування даної ухвали.

Відповідно до статті 15 ЦПК України в редакції, чинній на час звернення до суду,суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин крім справ, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочиснтва.

Згідно з положеннями статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин крім справ, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України, Господарським процесуальним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України, або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесені до компетенції адміністративних, господарських судів, кримінального провадження чи до провадження в справах адміністративні правопорушення.

Відповідно до положень частини першої статті 3 ЦПК України в редакції, що діяла на день подання позовної заяви, та згідно з положеннями ч.І статті 4 чинного ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Приписами пункту 8 частини 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди.

Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач звернулася до суду з вимогами про стягнення 5000 гривень, визначивши ці кошти як шкоду, заподіяну незаконним неповерненням їй вилучених коштів та вважає, що саме указані нею відповідачі повинні здійснити відшкодування. Тобто позивач звернулася за захистом порушеного, на її думку, цивільного права. ОСОБА_4 не оскаржує неправмірних, на її думку, дій чи бездіяльності, або ж процесуальних рішень слідчого чи прокурора.

Системний аналіз положень статтей 3, 4, 11 ЦПК України в редакції, чинній на час звернення з позовом до суду та статтей 4, 5, 13 чинного ЦПК України дає підстави для висновку, що позивачеві належить право вибрати передбачений законом або договором спосіб захисту порушеного права.

Позивач ОСОБА_4 на власний розсуд визначила спосіб захисту порушеного права, звернувшись з вимогами про захист цивільного права шляхом відшкодування шкоди, а в позовній заяві послалась на норми матеріального права, які на її думку підлягають до застосування до спірних правовідносин та навела обгрунтування, з яких слідує, що такий спосіб захисту передбачений законом, а тому у суду не було підстав для висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а отже, і підстав для закриття провадження у справі.Також суд залишив поза увагою вимоги пункту 4 частини першої статті 264 ЦПК України, згідно з яким питання, яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд вирішує під час ухвалення рішення.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, та дійшов помилкового висновку, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (ст. 379 ЦПК України).

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367-369, 371, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 лютого 2018 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до Луцького міськрайонного суду Волинської області

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту даної постанови.

Головуючий

Судді: