АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2895/18 Справа № 175/83/18 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Єлізаренко І.А., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро

апеляційну скаргу заступника начальника Головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2

на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2018 року

по цивільній справі за скаргою ОСОБА_3 на неправомірне рішення начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И Л А:

В порядку пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про судоустрій і статус суддів від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті Голос України повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п.6 ст. 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів).

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на неправомірне рішення начальника УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_2

Скарга мотивована тим, що 02.10.2014 року на підставі виконавчого листа № 2-6510/2011, який надійшов із Кіровського ВДВС Дніпропетровського районного управління юстиції, постановою державного виконавця ВДВС Дніпропетровського районного управління юстиції ОСОБА_4 відкрито виконавче провадження № 44936519 із примусового виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.11.2012 року по справі № 2-6510/201, а саме: «Зобовязати фізичну особу-підприємця ОСОБА_5 повторно виконати роботи з виготовлення та монтажу металопластикових виробів відповідно до Договору № ДК 06/12-10 від 02.12.2010 року та чинного на момент виконання сертифікату відповідності таких виробів». 27.11.2017 року, як стягувач у виконавчому провадженні № 44936519, у порядку, передбаченому ст. 74 Закону України Про виконавче провадження (№ 1404-VIII), скаржник звернувся до начальника УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_6 зі скаргою на постанову начальника Дніпровського районного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_7 від 08.11.2017 року. Листом від 22.12.2017 року за вих. № Л-503/02-3 виконувач обовязків начальника УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_8 повідомила про те, що за результатами розгляду його скарги від 27.11.2017 року прийнята постанова № 150/8/1/2017 від 22.12.2017 року. 28.12.2017 року скаржник звернувся до начальника УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_6 із заявою, в якій на підставі ст. 19, ч.4 ст. 28 Закону України Про виконавче провадження (№ 91404-VIII), просив направити йому електронною поштою постанову виконувача обовязків начальника УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_8 від 22.12.2017 року про результати перевірки виконавчого провадження № 44936519, проведеної за результатами розгляду його скарги від 27.11.2017 року. Листом від 04.01.2018 року за вих. № 34293/02-64/51 начальник УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_6 повідомив скаржника про те, що в задоволенні його заяви відмовлено на підставі положень Закону України Про виконавче провадження та Інструкції з примусового виконання рішень, якими, не передбачено направлення постанови про результати перевірки виконавчого провадження сторонам виконавчого провадження. Заявник вказував на неправомірність прийнятих рішень.

Ураховуючи викладене, заявник просив суд: визнати неправомірним рішення начальника УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_2 від 04.01.2018 року у виконавчому провадженні № 44936519 про відмову направити стягувачу ОСОБА_3 копію постанови виконувача обовязків начальника УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_8 № 150/8/1/2017 від 22.12.2017 року про результати перевірки законності виконавчого провадження № 44936519, проведеної за скаргою ОСОБА_3 від 27.11.2017 року; зобовязати начальника УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_2 або іншу особу, яка буде виконувати обовязки начальника УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, направити ОСОБА_3 копію постанови виконувача обовязків начальника УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_8 № 150/8/1/2017 від 22.12.2017 року про результати перевірки законності виконавчого провадження № 44936519, проведеної за скаргою ОСОБА_3 від 27.11.2017 року.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2018 року скаргу задоволено.

Визнано неправомірним рішення начальника УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_2 від 04.01.2018 року у виконавчому провадженні № 44936519 про відмову направити стягувачу ОСОБА_3 копію постанови виконувача обовязків начальника УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_8 № 150/8/1/2017 від 22.12.2017 року про результати перевірки законності виконавчого провадження № 44936519, проведеної за скаргою ОСОБА_3 від 27.11.2017 року.

Зобовязано начальника УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_2 або іншу особу, яка буде виконувати обовязки начальника УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, направити ОСОБА_3 копію постанови виконувача обовязків начальника УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_8 № 150/8/1/2017 від 22.12.2017 року про результати перевірки законності виконавчого провадження № 44936519, проведеної за скаргою ОСОБА_3 від 27.11.2017 року.

В апеляційній скарзі заступник начальника Головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби начальник Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу, заявник ОСОБА_3 просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що рішення начальника УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Пятницького A.B. від 04.01.2018 року про відмову направити скаржнику копію постанови виконувача обовязків начальника УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Храмової Н.Б. № 150/8/1/2017 від 22.12.2017 року прийнято всупереч вимогам ст.ст. 7, 8 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (№ 1403-VIII), п.1 ч.1 ст. 8 Закону України Про державну виконавчу службу (№ 889-VIII), абзаців 1, 4 ч.3 ст. 74 Закону України Про виконавче провадження (№ 1404-VIII), пунктів 2, 7 розділу XII Інструкції з організації примусового виконання рішень, ч.1, ч.4 ст. 28 Закону України Про виконавче провадження (№1404-VIII).

Задовольняючи скаргу ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця були вчинені не у відповідності до вимог закону та призвели до порушення прав стягувача у виконавчому провадженні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обовязковість судового рішення.

За статтею 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до статті 1 Закону України Про виконавче провадження, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України Про виконавче провадження визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу. Інші органи, установи, організації і посадові особи провадять окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до статті 5 цього Закону, на вимогу чи за дорученням державного виконавця. При цьому вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обовязкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Виходячи із засад цивільного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення є сферою регулювання статті 6 Конвенції. Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав і обовязків. Таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань, та правомірне очікування на виконання ухваленого рішення.

Згідно з частиною 1 статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах № 6 від 7 лютого 2014 року, виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобовязати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку обґрунтовано, згідно з процесуальним і матеріальним законом, постановив ухвалу про задоволення скарги ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що ухвала постановлена з неповним зясуванням судом обставин справи, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки не спростовують висновки суду та встановлені ним обставини, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення заявником норм права.

Відповідно до вимог статті 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни ухвали суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Судові витрати у звязку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 147, п.3 розділом XII Прикінцевих та Перехідних положень Закону України Про судоустрій і статус суддів, ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу заступника начальника Головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 17 квітня 2018 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: І.А. Єлізаренко

ОСОБА_9