АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2908/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2018 року м. Київ

Справа № 760/16942/16

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання -Станішевської Б.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк»,

відповідач- Приватне акціонерне товариство «Ренесанс Життя»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» - Ірклієнка ЮріяПетровича

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 23 січня 2018 року, ухваленого у складі судді Кушнір С.І. в приміщенні Солом'янського районного суду м.Києва,

у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», Приватного акціонерного товариства «Ренесанс Життя» про визнання частково недійсним кредитного договору,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Платинум Банк», ПрАТ «Ренесанс Життя» про визнання частково недійсним кредитного договору зі страхуванням життя позичальника №460/43З8LPLCO від 04 вересня 2013 року.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 4 вересня 2013 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачами ПАТ «Платинум Банк», ПрАТ «Ренесанс Життя» було укладено кредитний договір зі страхуванням життя позичальника №460/4338LPLCO, п.п. 1.1, 1.2, 2.2., 2.4 якого передбачено щомісячну сплату позичальником комісії у розмірі 439 грн.

Встановлення у договорі обов'язку позичальника щомісячно сплачувати комісію за обслуговування кредиту прямо суперечить вимогам законодавства , а саме Закону України «Про захист прав споживачів», п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 23 січня 2018 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», Приватного акціонерного товариства «Ренесанс Життя» про визнання частково недійсним кредитного договору.

Визнано недійсним підпункт д) пункту 1.2. розділу 1, пункт 2.4 розділу 2 кредитного договору зі страхуванням життя позичальника №460/4338LPLCO укладеного 4 вересня 2013 року між ОСОБА_2, Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та Приватним акціонерним товариством «Ренесанс Життя».

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Платинум Банк» Ірклієнко Ю.П. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на його необґрунтованість та незаконність.

В апеляційній скарзі зокрема зазначив,що наявність підписів позивача на Заяві/Анкеті, на кредитному договорі та невід'ємних його додатках свідчить про те, що ОСОБА_2 отримав всю необхідну інформацію та погодився з нею, а отже було досягнуто згоди на укладення кредитного договору та всіх його істотних умов. Отже, кредитний договір, є дійсним в розумінні положень визначених ст. 203 ЦК України, а вимоги позивача безпідставними та не ґрунтуються на засадах закону.

На його думку, судом першої інстанції не було в повній мірі досліджено усіх обставин, що мають значення для справи, безпідставно було взято до уваги перекручені доводи позивача, не підтвердженні жодним належним доказом, а тому вважає, що при задоволенні позову було порушено норми матеріального та процесуального права, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення та ухвалення нового.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до п.8 ч. 1 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-УІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судове засідання сторони не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.109-112), від Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ПтБ» надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника ( а.с.113), інші учасники справи про причини своєї неявки не повідомили, у зв'язку з чим колегія вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення без змін, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 4 вересня 2013 р. між позивачем ОСОБА_2 та відповідачами ПАТ «Платинум Банк», ПрАТ «Ренесанс Життя» було укладено кредитний договір зі страхуванням життя позичальника №460/433 8LРLСО, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 43896,00 гривень на строк кредитування - 36 платіжних періодів з фіксованою процентною ставкою за користування кредитом 9,9900 % річних, комісія за надання кредиту - 0,00 грн.; комісія за обслуговування кредиту - 439,00 грн., цільове призначення - поточні потреби; дата повернення кредиту - 06 вересня 2016 р.

Згідно додатку № 1 до кредитного договору № 460/4338LPLCO від 4 вересня 2015 року сторонами погоджено графік платежів, в якому зазначено сума щомісячних платежів.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що при визначенні в кредитному договорі обов'язку боржника сплачувати щомісячну комісію не зазначено, за які саме послуги цю комісію встановлено, отже, позивач фактично був змушений сплачувати за послуги, що супроводжували кредит, а така умова договору не відповідає вимогам справедливості та суперечить Закону України «Про захист прав споживачів».

Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального закону.

Згідно із ч.ч.1,3 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 4 вересня 2013 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі (поточні потреби), особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями ч.5 ст.11, ч.ч. 1,2,5, 7 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України за угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168 банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Підпунктом «д» пункту 1.2 розділу 1 кредитного договору зі страхування життя позичальника передбачено, що за даним договором банк надає позичальнику грошові кошти на умовах, зокрема сплати комісії за обслуговування кредиту - 439 грн. Комісія за обслуговування кредиту нараховується та сплачується щомісяця починаючи з першої дати сплати заборгованості разом зі сплатою процентів та заборгованості за кредитом в дату сплати заборгованості ( п.2.4 розділу другого кредитного договору).

Умови кредитного договору не містять переліку послуг, які надаються позичальнику (споживачу) за рахунок суми комісії.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що умови договору про встановлення комісії за обслуговування кредиту в розмірі 439 грн. є недійсними, оскільки в договорі не зазначено, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу, а нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, за рахунок позивача, є незаконним.

Такі висновки відповідають правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що Постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» встановлена можливість включення комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням та обслуговуванням і погашенням кредиту, а умовами споживчого кредитування ПАТ "ПтБ» передбачено, що мається на увазі під обслуговуванням кредиту, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Пунктом 3.1 Правил надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, встановлено, що банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши, зокрема перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо.

Проте, ні умови кредитного договору, ні умови споживчого кредитування, які підписані позивачем, не містять переліку, розміру і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а тому відсутні підстави вважати, що умови договору щодо встановлення комісії за обслуговування кредиту відповідають положенням Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Солом'янського районного суду м.Києва ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст..375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

З урахуванням наведено, керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, -

Суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 23 січня 2018 року - залишити без змін.

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» - Ірклієнка Юрія Петровича - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус