Постанова

Іменем України

18 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 205/2450/16-ц

провадження № 61-2033св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого: Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

відповідач - Приватне акціонерне товариства «Страхова група «ТАС»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_4 та Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Посунся Н. Є., Баранніка О. П., Пономарь З. М.

В С Т А Н О В И В :

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» (далі - ПАТ «СК «ТАС») про відшкодування шкоди.

Позов мотивовано тим, що 09 березня 2015 року, о 08 год. 45 хв по вул. Набережна Заводська в м. Дніпропетровськ, ОСОБА_4, керуючи автомобілем Chevrolet Aveo, номерний знак НОМЕР_1 на перехресті з вул. Ударників, перед зміною напрямку руху ліворуч для повороту, не переконався в безпеці маневру, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем Toyota Corolla, номерний знак НОМЕР_2, який на праві власності належить ОСОБА_3, під керуванням ОСОБА_5., який рухався у зустрічному напрямку. Під час дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) автомобілі отримали механічні ушкодження, у зв'язку із чим ОСОБА_3 була завдана майнова шкода.

Постановою Мелітопольского міськрайонного суду Запорізької області від 08 квітня 2015 року, ОСОБА_4 визнаний винним в скоєнні вищезазначеного ДТП з притягненням його до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Відповідальність ОСОБА_4 була застрахована в Aкціонерному товаристві «Страховая Группа «TAC». Страховий ліміт за страховим полісом складав 50 000,00 грн.

Страхова компанія перерахувала ОСОБА_3 32490,00 грн на відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до висновку по визначенню вартості матеріальної шкоди транспортного засобу від 24 березня 2015 року № 89/3-15, у зв'язку із спричиненим ДТП, вартість матеріальної шкоди на момент проведення оцінки з урахуванням фізичної зносу автомобіля Toyota Corolla номерний знак НОМЕР_2 складає 72588,76 грн.

Ввважає, що ПАТ «СК «ТАС» не доплатив йому 17000 грн, виходячи з розміру страхового відшкодування з урахуванням франшизи. Просив стягнути зазначену суму з ПАТ «СК «ТАС» та з ОСОБА_4 - 23898,76 грн, в тому числі 80,00 грн. за проведення незалежної оцінки та 18000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2017 року, у складі головуючого-судді Федченко В. М., позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, суму 3000,00 грн. та франшизу в розмірі 510,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ДТП сталася 09 березня 2015 року , незалежну оцінку проведено 26 березня 2015 року за ініціативою позивача. Суд зазначив, що наданий позивачем висновок спеціаліста є неналежним доказом. Також позивачем не було надано суду докази реальних витрат, понесених ним на ремонт автомобіля.

Відмову у задоволенні позовних вимог до страхової компанії районний суд мотивував тим, що позивач звертався до ПАТ «СК «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування, згідно якої він погодився на виплату йому суми у розмірі 33000,00 грн за мінусом франшизи та отримав вже цю виплату.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ПАТ «СК «ТАС» та ОСОБА_4 про стягнення страхового відшкодування скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення. Стягнуто з ПАТ «СК «ТАС» на користь ОСОБА_3 17,000 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 22 588,76 грн. Виключено з рішення суду першої інстанції вказівку про загальну стягнуту суму 3 804,50 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що рішенням суду першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги висновок спеціаліста про визначення вартості матеріальної шкоди, оскільки він є належним доказом у розумінні положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та не був спростований у встановленому законом порядку відповідачами.

Крім того скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вимог до страхової компанії та стягуючи 17000,00 на відшкодування шкоди, суд дійшов висновку про те, що заява позивача про виплату страхового відшкодування у розмірі 33000,00 не містить умов про обмеження такого відшкодування конкретною сумою та згоду на це позивача. Також отримання потерпілим вказаної суми за його заявою не може бути підставою для позбавлення його права на встановлення вартості майнової шкоди та отримання її повної суми.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «СК «ТАС» просить скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що ПАТ «СК «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_3 у повному обсязі на підставі поданої ним заяви на виплату такого відшкодування у розмірі 32490,00 грн, а тому вважає позовні вимоги безпідставними.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати судове рішення апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, та справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права. Зокрема заявник зазначає про те, що суд апеляційної інстанції прийняв як належний доказ висновок вартості матеріальної шкоди. Однак ксерокопія такого документа має неналежний вигляд, оскільки усі аркуші його є забрудненими та нечитабельними.

22 січня 2018 року ухвалами Верховного Суду відкрите касаційне провадження в указаній справі за касаційними скаргами ОСОБА_4 та ПАТ «СК «ТАС».

Ухвалами Верховного Суду від 7 та 21 березня 2018 року справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ПАТ «СК «ТАС» про відшкодування шкоди, за касаційними скаргами ОСОБА_4 та ПАТ «СК «ТАС» призначена до судового розгляду.

17 лютого 2018 року ОСОБА_3 подав відзив на касаційні скарги ОСОБА_4 та ПАТ «СК «ТАС», вказуючи на те, що оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції є законним і обґрунтованим, всі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для його скасування немає.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга АТ «СГ «TAC» підлягає задоволенню, а касаційна скарга ОСОБА_4 задоволенню частково, оскільки апеляційним судом скасоване рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 09 березня 2015 року, о 08 год. 45 хв по вул. Набережна Заводська в м. Дніпропетровськ, ОСОБА_4, керуючи автомобілем Chevrolet Aveo, номерний знак НОМЕР_1 на перехресті з вулицею Ударників, перед зміною напрямку руху ліворуч для повороту, не переконався в безпеці маневру, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем Toyota Corolla, номерний знак НОМЕР_2, який на праві власності належить ОСОБА_3, під керуванням ОСОБА_5., який рухався у попутному напрямку, у результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Мелітопольского міськрайонного суду Запорізької області від 08 квітня 2015 року, ОСОБА_4 визнаний винним в скоєнні вищезазначеного ДТП з притягненням його до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП.

Згідно поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 17 червня 2014 року № АІ/6549624 відповідальність ОСОБА_4 була застрахована в АТ «СГ «TAC», страховий ліміт за яким складав 50000,00 грн.

За заявою ОСОБА_3 від 23 березня 2015 року страхова компанія перерахувала йому 32490,00 грн страхового відшкодування на відшкодування майнової шкоди.

Частинами першою та другою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Норми статей 1166, 1188 ЦК України передбачають презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначене презумпція не спростована, то вона є правовою підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Статтею 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов'язаний, зокрема, протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно статті 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності» (далі - Закон) (чинного на момент скоєння ДТП) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Договором страхування можуть бути встановлені також інші обов'язки страховика.

Відповідно до пункту 9.1 статті 9 Закону, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно із пунктом 36.2 статті 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування шкоди суд першої інстанції правомірно виходив із того, що страхове відшкодування саме у розмірі 33000 грн за мінусом франшизи, було визначено у заяві ОСОБА_3 про страхове відшкодування, що узгоджується з положенням передбаченим статтею 36 Закону.

Отже, потерпілий і страховик досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування, а останній в передбаченому законом порядку здійснив виплату страхового відшкодування, тобто належним чином виконав свої зобов'язання відповідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Установивши, що позивач звернувся до суду з позовом до страхової компанії та особи, яка завдала шкоди, й просив стягнути з них грошові кошти на відшкодування шкоди, завданої ДТП, апеляційний суд не врахував, що, звертаючись 23 березня 2015 року із заявою до страховика, ОСОБА_3 визначив розмір відшкодування (33000,00 грн), тобто погодився на відшкодування ПАТ «СК «ТАС» збитків саме у заявленому розмірі.

Крім того, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вдався фактично до переоцінки доказів, дійшовши неправильного висновку про те, що наданий позивачем висновок по визначенню вартості майнової шкоди від 24 березня 2015 року № 89/3-15, є належним та допустимим доказом, порушив вимоги статті 303 ЦПК України 2004 року. Судом першої інстанції була надана належна оцінка вказаному доказу без порушення норм процесуального права. При цьому суд першої інстанції зазначав, що позивач надав суду ксерокопію вищезазначеного висновку по визначенню вартості майнової шкоди завданої транспортному засобу, яка є заплямованою на кожному аркуші у більшій їх частині та є нечитабельною. Цей висновок було зроблено за ініціюванням самого позивача, без участі відповідачів. Також суд першої інстанції зазначив, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження понесених витрат на ремонт автомобіля.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову ОСОБА_3 та про стягнення з ОСОБА_4 на його користь моральної шкоди та суми франшизи й відмову у задоволенні позовних вимог до страхової компанії ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права та на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, а тому це рішення на підставі статті 413 ЦПК України необхідно залишити в силі, а рішення апеляційного суду - скасувати.

Керуючись статтями 141, 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» задовольнити.

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року скасувати.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2017 рокузалишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

Г.І. Усик