05.04.2018 Провадження по справі № 2/380/138/18
Справа № 380/185/18
Рішення

Іменем України

5 квітня 2018 року Тетіївський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді : Косович Т.П.

при секретарі : Козуб І.С.

з участю представників

позивача: адвоката ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дібрівка-Агросервіс», відділу з надання адміністративних послуг у сфері державної реєстрації Тетіївської районної державної адміністрації про визнання недійсним договору оренди землі,

встановив:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, площею 2,8335га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Тетіївської міської ради, укладений між нею, ОСОБА_4 та СТОВ «Дібрівка-Агросервіс», який було зареєстровано за №04786 в управлінні Держкомзему у Тетіївському районі Київської області. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що даний договір не відповідає вимогам ст.15 Закону України «Про оренду землі», зокрема, в договорі не зазначено дати укладення, відсутні умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, що є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди а також визнання договору недійсним.

В судовому засіданні представники позивача адвокат ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять їх задовольнити.

Представник відповідача сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дібрівка-Агросервіс» ОСОБА_3 позовних вимог не визнав, посилаючись на відзив на позовну заяву (а.с.33-34).

Представник відповідача відділу з надання адміністративних послуг у сфері державної реєстрації Тетіївської районної державної адміністрації в судове засідання не прибув, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності їхнього представника, заперечень проти позову не мають (а.с.30).

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_4 є власницею земельної ділянки площею 2.8335 га, розташованої на території Височанської сільської ради Тетіївського району, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №873664 (а.с.7).

03.09.2012 року між ОСОБА_4 та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Дібрівка-Агросервіс» укладено договір оренди земельної ділянки строком на 10 років. Даний договір зареєстрований в управлінні Держкомзему у Тетіївському районі Київської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 21.09.2012 року за №04786 (а.с.8-9).

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правові відносини повязані з орендою землі регулюються Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до ч.3 ст.640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час договірних правовідносин), істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом.

Відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час договірних правовідносин), відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6,11,17,19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Судом встановлено, що спірний договір оренди земельної ділянки не містить передбаченої ст.15 ЗУ «Про оренду землі» умову передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Тобто, суд повинен встановити, чи дійсно порушує право орендодавця відсутність у договорі оренди умов, передбачених ст.15 Закону України «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, а також з'ясувати, у чому саме полягає порушення законних прав орендодавця.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 25 грудня 2013 року в справах № 6-78цс13 та № 6-94цс13. При розгляді даних справ, Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, однією з обов'язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв'язку із його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається лише на формальне порушення закону, у суду немає правових підстав для задоволення позову і визнання правочину недійсним.

При розгляді справи, представники позивача не надали суду доказів, що відсутність вказаної умови договору призвела до порушення законних прав позивача, що свідчить про відсутність підстав для захисту прав позивача, які не порушені.

Посилання представників позивача на відсутність невідємних частин договору, передбачених ст.15 ЗУ «Про оренду землі», зокрема: плану або схеми земельної ділянки, яка передається в оренду, кадастрового плану земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акту приймання-передачі обєкта оренди; проекту відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом, спростовуються наданими представником відповідача СТОВ «Дібрівка-Агросервіс» письмовими доказами (схема розташування земельної ділянки; кадастровий план земельної ділянки; акт визначення меж земельної ділянки та передачу орендарю на зберігання межових знаків в межах Височанської сільської ради Тетіївського району Київської області від 03.09.2012 року; акт прийому-передачі земельної ділянки від 21.09.2012 року - а.с.53-56).

Отже, судом встановлено, що на даний час спірний договір оренди земельної ділянки виконується сторонами, є чинним з моменту його державної реєстрації, а саме, з 21.09.2012 року. Під час укладення договору, волевиявлення позивача ОСОБА_4 було спрямоване на укладання вказаного договору, оскільки, як в момент підписання договору, так і надалі, позивач не пред'являла претензій щодо відсутності у неї волевиявлення на його укладання, в тому числі не зверталася за захистом своїх прав до суду. Крім того, з 2012 року сторони належним чином виконують умови договору, в тому числі позивач отримує орендну плату.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, враховуючи, що позивачем не доведено і належними доказами не підтверджено, чи дійсно порушено її право відсутністю у договорі оренди земельної ділянки таких умов, як передача у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, їх істотність, суд вважає, що правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, відсутні, тому, в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.15,16,210,640,792 Цивільного кодексу України, Законом України «Про оренду землі», ст.ст.10, 12, 76,81,82,141, 264-268,354 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дібрівка-Агросервіс», відділу з надання адміністративних послуг у сфері державної реєстрації Тетіївської районної державної адміністрації про визнання недійсним договору оренди землі, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Київської області.

Суддя: Т.П.Косович