РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/13140/17

пр. № 2/759/2127/18

29 березня 2018 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва: у складі головуючого судді Миколаєць І.Ю., при секретарі: Шелудько В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 дофізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач засобами поштового зв»язку 04.09.2017 року звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду та ненадання відповіді на досудову претензію - вимогу позивача про порушення прав споживача та зобов'язання надати на неї письмову відповідь, а також з вимогою відшкодування моральної шкоди в розмірі 25600,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 14.02.2017 року позивачем на адресу відповідача була направлена досудова претензія - вимога про порушення прав споживача та відшкодування спричиненої шкоди від 14.02.2017 року. Відповідач вимогу отримав особисто 17.02.2017 року. Як зазначив позивач, всупереч чинному законодавству України, відповідач грубо порушуючи права споживача на інформацію, жодної відповіді на претензію позивач не отримав, чим спричинив позивачу моральну шкоду, яку позивач оцінює в розмірі 25600,00 грн. На підставі наведеного позивач просив задовольнити заявлені ним вимоги.

26.09.2017 року ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, залишено без руху та надано час для усунення недоліків зазначених в ухвалі суду (а.с.24-25).

10.10.2017 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків, зазначених відповідно до ухвали суду 26.09.2017 року (а.с.28).

17.10.2017 року ухвалою суду у справі провадження відкрито, та справа призначена до розгляду на 29.01.2018 року (а.с.41).

Разом з тим, 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції. Так, згідно п.п.11 п.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу.

У зв'язку з чим, ухвалою суду від 29.01.2018 року, продовжено розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін). Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву, позивачу роз'яснено право подати відповідь на відзив, та відповідачу право а подання заперечень на відповідь на відзив (а.с. 45-46).

26.02.2018 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, за якою відповідач проти вимог позивача заперечував, зазначивши при цьому, що жодним нормативним актом України не передбачено обов'язок відповідача надавати відповідь на пропозицію досудового врегулювання спору , а ненадання відповіді на претензію - вимогу не є перешкодою для звернення до суду. Окрім того, зазначив, що 11.10.2017 року в приміщенні кафе «Кашемір» проводилась позапланова перевірка ГУ Держпроспоживслужба в м. Києві за заявою ОСОБА_1, та жодних порушень прав споживачів зі сторони закладу встановлено не було.

23.02.2018 року зазначений відзив на позовну заяву направлено відповідачем на адресу позивача ОСОБА_1, рекомендованим листом.

12.03.2018 року до суду від відповідача надійшло доповнення на відзив, та додаткові докази, а саме: акт № 1440 перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів від 17.10.2017 року.

Станом на дату розгляду справи 29.03.2018 року на адресу суду від позивача ОСОБА_1, відповідь на відзив не надходила.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач та/або позивач до суду не подавали.

Судом не встановлено необхідності розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до п. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд,розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

14.02.2017 року позивачем на адресу відповідача була направлена досудова претензія - вимога про порушення прав споживача та відшкодування спричиненої шкоди, за якою ОСОБА_1 пропонував шляхом перемовин без звернення до суду врегулювати питання відшкодування йому шкоди матеріальної та моральної спричиненою 23.12.2016 року підчас відвідування ресторану «Кашемір»(а.с. 8-13).

Відповідач вимогу отримав особисто 17.02.2017 року (а.с.16).

Дані обставинами учасниками процесу не оспорювались.

Як зазначив позивач, всупереч чинному законодавству України, відповідач грубо порушуючи права споживача на інформацію, жодної відповіді на претензію позивач не отримав, чим спричинив позивачу моральну шкоду, яку позивач оцінив в розмірі 25600,00 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, не заперечував про те, що ним не було надано відповіді на претензію позивача від 14.02.2017 року. Однак зазначив, що жодним нормативним актом України не передбачено обов'язок відповідача надавати відповідь на пропозицію досудового врегулювання спору, а також те, що ненадання відповіді на претензію - вимогу не є перешкодою для звернення до суду.

11.10.2017 року в приміщенні кафе «Кашемір» проводилась позапланова перевірка ГУ Держпроспоживслужба в м. Києві за заявою ОСОБА_1, та жодних порушень прав споживачів зі сторони закладу встановлено не було (акт № 1440 перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів від 17.10.2017 року).

02.11.2017 року за № 06-5/14693, ОСОБА_1 було повідомлено ГУ Держпроспоживслужбою в м. Києві про розгляд його звернення, щодо перевірки ресторанного господарства «Кашемір» ФОП ОСОБА_2 із зазначенням про відсутність порушень у діяльності ФОП.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Таким чином, виходячи з вимог чинного законодавства, порушення прав позивача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість його свідомого і компетентного вибору мало бути до придбання товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування.

Інформація про продукцію може бути розміщена у місцях, де вона реалізується, а також за згодою споживача доводитися до нього за допомогою засобів дистанційного зв'язку.

Таким чином, позивачем не доведено порушення його прав, як споживача передбачених ст.ст.4, 15 ЗУ «Про захист прав споживачів», як своєчасність інформації про продукцію, що може вплинути на свідомий і компетентний його вибір.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» основні терміни, що вживаються в цьому Законі: під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Як вбачається з досудової претензії - вимоги про порушення прав споживача та відшкодування спричиненої шкоди від 14.02.2017 року, вона не є зауваженнями, скаргою чи пропозицією в розумінні Закону України «Про звернення громадян».

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про інформацію» у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до ст.. 10 Закону України «Про інформацію» за змістом інформація поділяється на такі види: інформація про фізичну особу; інформація довідково-енциклопедичного характеру; інформація про стан довкілля (екологічна інформація); інформація про товар (роботу, послугу); науково-технічна інформація; податкова інформація; правова інформація; статистична інформація; соціологічна інформація; інші види інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про інформацію» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, посадові особи зобов'язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Як вбачається з досудової претензії - вимоги про порушення прав споживача та відшкодування спричиненої шкоди від 14.02.2017 року, вона не є пропозицією (зауваженням) в розумінні Закону України «Про інформацію» та не стосується інформації про товар (роботу, послугу) чи є будь-яким іншим видом інформації, а є нічим іншим, як претензією з метою врегулювання спору, та ніяким чином не надання відповіді на дану претензію не позбавляє права позивача на звернення до суду.

Таким чином судом не встановлено порушення прав позивача зі сторони відповідача, що передбачене законодавством п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 4 Закону України « Про захист прав споживачів», ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 20 Закону Україну «Про звернення громадян», та ст. 5, ч.2 ст.7 Закону України «Про інформацію».

Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд також приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За правилом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з'ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, зокрема така правова позиція відображена у п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.

Окрім того, зважаючи на те, що позивач звертається до суду в межах Закону України «Про захист прав споживачів», зі змісту п.5 ч.1 ст.4 цього Закону випливає, що можливість вимагати відшкодування моральної шкоди настає тільки у разі завдання такої шкоди внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Оскільки вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від встановлення порушеного права, а судом не встановлено порушення права, то вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 74 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6, ч. 7 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладено та керуючись п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 4 Закону України « Про захист прав споживачів», ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 20 Закону Україну «Про звернення громадян», та ст. 5, ч.2 ст.7, 31 Закону України «Про інформацію», ст. ст. 23, 1167 ЦК України, ст. ст. 2,. 13, 89, 74, 76, 79, 80, 81, 141, 258,259,263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів та відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду м. Києва, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Повний текст рішення складено 10.04.2018 року.

Суддя І.Ю.Миколаєць