АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/30/18Головуючий по 1 інстанції Дьяченко Д.О. Доповідач в апеляційній інстанції Гончар Н.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області у складі:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Ювшина В.І.

секретар: Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач- ОСОБА_7 - правонаступник після смерті ОСОБА_6;

відповідач - сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Онопріївське»;

особа що подала апеляційну скаргу - сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Онопріївське»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Онопріївське» на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 29 серпня 2017 року ухваленого у складі судді Дьяченко Д.О. у справі за позовом ОСОБА_7, який є правонаступником після смерті ОСОБА_6 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Онопріївське» про визнання договору оренди землі недійсним, :

в с т а н о в и в :

В лютому 2017 року ОСОБА_6 звернулася в суд з позовом до СТОВ «Онопріївське» про визнання договору оренди землі недійсним.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що вона є власником земельної ділянки загальною площею 3,69 га з кадастровим номером НОМЕР_1, розташованої в межах Онопріївської сільської ради Тальнівського району Черкаської області та призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

18 вересня 2000 року між ОСОБА_6 та СТОВ «Онопріївське» був укладений договір оренди вищевказаної земельної ділянки строком на 5 років.

В подальшому, після отримання позивачем Державного акта на право власності на земельну ділянку, 15 березня 2005 року між сторонами був укладений договір оренди землі №74 строком на 5 років, який був зареєстрований у Тальнівському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Державному комітеті по земельних ресурсах» про, що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 14 листопада 2005 року за №69.

Наприкінці 2010 року між сторонами знову був укладений договір оренди тієї ж земельної ділянки строком на 5 років. При цьому позивач не отримала оригінал даного договору, передача земельної ділянки за актом прийому-передачі не відбулася. 24 лютого 2017 року вона отримала завірену копію даного договору у відділі Держкомзему у Тальнівському районі Черкаської області. Ознайомившись з даним договором позивач встановила, що даний договір оренди землі №74 від 19 вересня 2012 року, що укладений з відповідачем вона не підписувала, а також в договорі відсутні істотні умови договору, такі як розмір орендної плати та форми її платежу та відсутні дані щодо об'єкта оренди.

Просила визнати договір оренди землі № 74 від 19 вересня 2012 року укладений між ОСОБА_6 та СТОВ «Онопріївське» недійсним.

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 29 серпня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено. Ухвалено визнати недійсним договір оренди землі №74 укладений між ОСОБА_6 та СТОВ «Онопріївське» від 19 вересня 2012 року, який зареєстрований 24 грудня 2012 року у відділі Держкомзему у Тальнівському районі Черкаської області за № 09642.

Не погоджуючись з вказаним рішенням СТОВ «Онопріївське» подало апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду прийняте з порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вказував, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не було взято до уваги, що кадастровий номер земельної ділянки існував та був вказаний у договорі оренди прописом, від руки НОМЕР_2. Так само, у договорі прописано натуральна форма орендної плати. Суд не взяв до уваги, що в частині можливості внесення права оренди до статутного фонду діяла та діє пряма заборона встановлена ч. 14 Перехідних положень ЗК України, а тому дублювати її в договорі сенсу не було. Також, судом не враховано норму статті 218 ЦК України в частині того, що заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитись письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків.

Ухвалою від 21 листопада 2017 року провадження у справі було зупинено в зв»язку із смертю позивачки ОСОБА_6 та для залучення до участі у справі її правонаступників.

Ухвалою від 12 квітня 2018 року апеляційне провадження у справі поновлено. ОСОБА_7 як правонаступник ОСОБА_6 залучений до участі у справі в якості позивача.

Відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу VІІІ "Перехідних положень» ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає в повній мірі зазначеним вище вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач даний договір не підписувала, а також він не містить ряду істотних умов, визначених Законом України «Про оренду землі».

Однак, колегія суддів не може погодитися з даними висновками суду першої інстанції виходячи із наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,69 га з кадастровим номером НОМЕР_2, яка розташована в межах Онопріївської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серія НОМЕР_3.

19 вересня 2012 року між ОСОБА_6 та СТОВ «Онопріївське» було укладено договір оренди землі №74.

Відповідно до пункту 1 вищевказаного договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для сільськогосподарського використання, яка знаходиться в адміністративних межах Онопріївської сільської ради.

Відповідно до пункту 2 Договору оренди землі, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 3,69 га.

Згідно з пункту 8 даного договору, договір укладено на 10 (десять) років.

Відповідно до пункту 41 Договору оренди землі, цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Зазначені правовідносини регулюються ЦК України, ЗК України та ЗУ «Про оренду землі».

Частиною 4 статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов»язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

ЗУ «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до статті 13 ЗУ «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов»язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов»язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Об»єктом оренди є земельна ділянка.

Відповідно до статті 24 ЗУ «Про оренду землі» орендодавець зобов'язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статті 15 ЗУ «Про оренду землі» (в редакції чинній на момент укладення договору) істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови, зокрема якісний стан земельних угідь, порядок виконання зобов'язань сторін, порядок страхування об'єкта оренди, порядок відшкодування витрат на здійснення заходів щодо охорони і поліпшення об'єкта оренди, проведення меліоративних робіт, а також обставини, що можуть вплинути на зміну або припинення дії договору оренди, тощо.

Невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом. У разі якщо договором оренди землі передбачається здійснити заходи, спрямовані на охорону та поліпшення об'єкта оренди, до договору додається угода щодо відшкодування орендарю витрат на такі заходи. Договір оренди може передбачати надання в оренду декількох земельних ділянок, які знаходяться у власності одного орендодавця (а щодо земель державної та комунальної власності - земельних ділянок, які перебувають у розпорядженні одного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування).

Відповідно до частини першої ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням положень вказаних норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Отже, у справі про визнання недійсним договору оренди землі з підстав відсутності в договорі оренди землі певних істотних умов суд повинен установити: чи дійсно порушуються права орендодавця у зв»язку з відсутністю в договорі оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, а також з»ясувати, у чому саме полягає порушення його законних прав.

Оскільки при ухваленні оскаржуваного рішення про визнання недійсним договору оренди землі від 24 грудня 2012 року з підстав відсутності в договорі кадастрового номеру земельної ділянки, не зазначення розміру орендної плати, форми платежу та умови передачі земельної ділянки у заставу та внесення до статутного форду права оренди, а також відсутності плану або схеми земельної ділянки, судом першої інстанції не було встановлено, що в результаті цього були порушені права орендодавця ОСОБА_6, як не було встановлено в чому саме полягає порушення її законних прав, колегія суддів вважає, що висновок суду про визнання недійсним договору оренди землі з цих підстав є помилковим.

Приходячи до такого висновку колегія суддів приймає до уваги, що при зверненні в суд з позовом сама ОСОБА_6 також не вказувала які саме її права чи інтереси були порушенні в зв»язку з відсутністю в договорі оренди певних умов, які вона вважає істотними та плану або схеми земельної ділянки, як не вказала і те, в чому саме полягає порушення її законних прав та інтересів.

Відповідно до ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитись письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково вважав встановленою обставину про те, що позивачка спірний договір не підписувала, оскільки спірний договір сторонами підписаний та зареєстрований належним чином, а заперечення однією із сторін факту вчинення правочину відповідно до положень ст. 218 ЦПК України має доводитись саме письмовими доказами, які в матеріалах справи відсутні. Клопотання про надання таких доказів або їх отримання в порядку передбаченому цивільно-процесуальним законодавством, остання перед судом не ставила, а факт не підписання стороною правочину відповідно до положень вказаної статті не може доводитись показами свідків

Оскільки при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції були неповно з»ясовані обставини, що мають значення для справи, допущені порушення норм процесуального права та норм матеріального права, а також суд вважав встановленими обставини які не доведені матеріалами справи, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям у справі нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Онопріївське» - задовольнити.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 29 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_7, який є правонаступником після смерті ОСОБА_6 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Онопріївське» про визнання договору оренди землі недійсним - скасувати.

Прийняти у справі нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7, який є правонаступником після смерті ОСОБА_6 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Онопріївське» про визнання договору оренди землі недійсним - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Судді Н.І. Гончар

Ю.В. Сіренко

В.І. Ювшин

Повний текст постанови складений 26 квітня 2018 року.