АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
апеляційне провадження №22-ц/796/347/2018
справа №755/4277/17-ц
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2018 року м.Київ

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Шахової О.В., Болотова Є.В.

за участю секретаря судового засідання Амборської Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником ОСОБА_3, на рішення Дніпровського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Чех Н.А. 08 листопада 2017 року о 09 год. 54 хв. у м.Києві, у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Ганна Володимирівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

встановила:

В березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 20 травня 2016 року №1047, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. щодо звернення стягнення на автомобіль марки Volkswagen, модель Jetta, кузов НОМЕР_2, рік виробництва 2013, колір сірий, державний номер НОМЕР_1 на суму 394314,28 грн.

Вимоги обґрунтовує тим, що 06 лютого 2013 року між сторонами укладено Кредитний договір №50007312, відповідно до умов якого йому надано кредитні кошти у сумі 182312,24 грн., що еквівалентно 22369,60 доларам США, та суму додаткового кредиту у розмірі 61530,45 грн., що еквівалентно 7549,75 доларам США, за користування якими зобов»язався сплачувати проценти у розмірі 5% річних.

Кредитні зобов»язання забезпечені заставою згідно із Договором застави транспортного засобу №5007312 від 13 лютого 2013 року, предметом якої є транспортний засіб, що зазначений у позовних вимогах.

Зазначає, що унаслідок подій, які сталися в Україні, відбулось подорожчання іноземної валюти та у позивача виникла заборгованість за зобов»язаннями.

20 травня 2016 року приватним нотаріусом СеменовоюГ.В. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет застави, за яким відкрито виконавче провадження та наразі транспортний засіб знаходиться на відповідальному зберіганні у кредитора.

ОСОБА_2 зазначає, що під час вчинення виконавчого напису, нотаріусу не надано документів на підтвердження безспірності заборгованості, яку він би визнавав, та встановлюють прострочення зобов»язання, зокрема документів первинного бухгалтерського обліку.

Проте, ним не визнається сума боргу, що пред»явлена до стягнення, а також вважає про незаконність встановлення еквіваленту зобов»язання у іноземній валюті. На підтвердження доводів про те, що заборгованість є спірною, зазначає, що кредитор в лютому 2016 року звернувся до суду із позовом про стягнення кредитної заборгованості.

Вказує, що вимоги про погашення суми боргу із зазначенням її складових та повідомлення про позасудовий спосіб врегулювання спору не отримував.

З посиланням на п.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» вказує на заборону в односторонньому порядку вилучати продукцію у споживача.

Зазначає про недотримання обов»язку кредитора відповідно до ч.3 ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» зареєструвати в реєстрі відомості про звернення стягнення.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 08 листопада 2017 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі посилається на те, що відповідачем не спростовано доводів про не надсилання вимоги про усунення порушень зобов»язання. Документи, що надані нотаріусом, також не підтверджують вручення такого листа, оскільки Опис не містить відмітки відділення поштового зв»язку, не додано чеків з оплати відправлення та доказів про вручення.

Вказує на відсутність висновків суду щодо доводів позовної заяви про недотримання відповідачем ч.3 ст.24, ст.27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Вказує, що нотаріусу документи надані не у повному обсязі, а саме: надано тільки перший аркуш кредитного договору, без загальних умов, не надано графіку погашення кредиту та загальних умов кредитування, які є невід»ємною частиною договору. Документи про розмір заборгованості не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», не містять інформації про здійснені платежі по відсоткам та тілу кредиту.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "Порше Мобіліті" посилається на законність рішення суду першої інстанції та безпідставність доводів апеляційної скарги. Вказує, що боржник належним чином через кур"єрську службу отримав вимогу про усунення порушень зобов"язання. Зазначає, що відсутність у реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави не перешкоджає вчиненню виконавчого напису, оскільки інших заставодержателів, які мали б права щодо предмету застави, немає.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні представник відповідача Літвінов Є.В. проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції.

Позивач та третя особа в судове засідання не з"явились, про дату, часі і місце розгляду справи повідомлені належним чином, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ст.372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з»явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що 06 лютого 2013 року між сторонами укладено Кредитний договір №50007312, відповідно до умов якого позичальнику надано кредитні кошти у сумі 182312,24 грн., еквівалент 22369,60 доларів США, для придбання автомобіля та додатковий кредит в сумі 61530,45 грн., еквівалент 7549,75 доларів США, для оплати страхових платежів, на строк 60 місяців, за користування якими позичальник зобов»язався сплачувати проценти у розмірі 5% (змінна ставка).

Кредитні зобов»язання забезпечені заставою згідно із Договором застави транспортного засобу №5007312 від 13 лютого 2013 року, предметом якої є транспортний засіб - «Volkswagen», модель Jetta, державний номер НОМЕР_1. Відповідно до умов цього договору, заставодержатель має право задоволення своїх вимог у випадку невиконання (або часткового невиконання) заставодавцем своїх зобов'язань, шляхом добровільної передачі, чи звернення стягнення на предмет застави шляхом вчинення виконавчого напису чи за рішенням суду.

Відповідно до даних вимоги №50007312 від 05 жовтня 2015 року зазначено, що позичальнику необхідно протягом тридцяти днів достроково виконати боргові зобов'язання та сплатити заборгованість в сумі 312040,73 грн., що складається з суми: дострокового повернення суми кредиту - 11103,03 доларів США, еквівалент 234651,44 грн.; несплачених чергових платежів (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу) - 69190,02 грн.; штрафні санкції (п.8.3 договору) - 8199,27 грн. Зазначено, що заборгованість визначено в еквіваленті іноземної валюти, відповідно до умов договору, у зв'язку з чим сума боргу за кредитом у гривні ймовірно буде відрізнятися від вказаної у вимозі.

20 травня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. вчинено виконавчий напис, відповідно до якого звернуто стягнення на предмет застави з метою задоволення вимог кредитора за зобов»язаннями щодо несплачених чергових платежів (прострочених відсотків та простроченої суми основного боргу) 69190,02 грн., штрафних санкцій за вимоги щодо сплати за період з 01 травня 2015 року по 05 жовтня 2015 року 8199,27 грн., суми поточної заборгованості станом на 05 жовтня 2015 року 280462,54 грн., штрафу в розмірі 20% від суми кредиту 36462,45 грн., всього до стягнення 394314,28 грн.

23 червня 2016 року старшим державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області на підставі виконавчого напису відкрито виконавче провадження. 23 грудня 2016 року виконавцем винесено постанову про доручення Подільському PB ДВС ГТУЮ у м.Києві провести виконавчі дії щодо опису та арешту предмета застави. 23 грудня 2016 року державним виконавцем Подільського PB ДВС ГТУЮ у м.Києві винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою описано та накладено арешт на предмет застави та згідно Акту прийому-передачі від 23 грудня 2016 року предмет застави передано на зберігання ТОВ «Автосоюз».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав на те, що кредитором дотримано необхідно порядку: направлено вимогу, що підтверджено матеріалами справи; нотаріусу поданий необхідний перелік документів і нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів; вказав на відсутність необхідності при зверненні за вчиненням виконавчого напису реєструвати в реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави та відсутність впливу цієї процедури на чинність виконавчого напису; вказав на безпідставність посилання на п.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Проте повністю з такими висновками колегія суддів погодитися не може з таких підстав.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України від 02 вересня 1993 року №3425-ХІІ "Про нотаріат" (далі - Закон "Про нотаріат") нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов"язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.88 цього Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно із ст.89 цього Закону у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім'я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред'явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Згідно із ст.88 Закону України «Про нотаріат» підставою, за яких виконавчий напис видається - є безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

З матеріалів справи убачається, що для вчинення приватним нотаріусом Семеновою Г.В. виконавчого напису кредитором надано наступні документи: заява ТОВ «Порше Мобіліті» про вчинення виконавчого напису від 19 травня 2016 року, копія вимоги боржнику від 05 жовтня 2015 року щодо дострокового повернення суми кредиту; зведена облікова виписка з рахунку від 05 жовтня 2015 року; зведена облікова виписка з рахунку від 19 травня 2016 року; рахунки-фактури; підтвердження доставки відправлення накладних ОСОБА_2; Договір застави транспортного засобу; перша сторінка Кредитного договору, проте без додатку Загальних умов кредитування та Графіку погашення платежів, які є невід"ємною частиною цього Договору.

Відповідно до пункту 3 «Умови вчинення виконавчого напису» Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (пункт 3.2).

Відповідно до пункту 3.5 Порядку при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172.

Відповідно до цього Переліку для одержання виконавчого напису у випадку звернення стягнення на заставлене майно у зв"язку із простроченням боржником платежів за зобов"язаннями є необхідним надання оригіналів відповідних договорів (кредитного договору та нотаріально посвідченого договору, що передбачає право звернення стягнення на заставлене майно), а також засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в частині надання нотаріусу документів не у повному обсязі, а саме не надання Загальних умов кредитування та Графіку погашення платежів, які є невід"ємною частиною Кредитного договору № 50007312 від 06 лютого 2013 року. Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що виконавчий напис вчинено нотаріусом за відсутністю оригіналу чи належним чином посвідченої копії договору, що встановлює основне зобов"язання.

Перевіряючи доводи скаржника в частині відсутності документів на підтвердження безспірності заборгованості, колегія суддів зазначає наступне.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов"язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно із Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за №6-887цс17 викладено наступний правовий висновок:

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Зокрема, спростовує безспірність заборгованості боржника той факт, що на час вчинення нотаріусом виконавчого напису в суді розглядається по суті спір щодо розміру цієї заборгованості.

Проте не свідчить про наявність спору щодо заборгованості лише та обставина, що у виконавчому написі зазначена більша сума заборгованості, ніж у повідомленні, надісланому стягувачем боржнику в процедурі звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Системний аналіз наведеного вище законодавства, яким керується нотаріус при вчиненні виконавчого напису, дає підстави для висновку про те, законом не передбачено надання первинних бухгалтерських документів на підтвердження безспірності заборгованості.

Разом з тим, з матеріалів справи убачається, що в провадженні Димитрівського міського суду Донецької області з листопада 2016 року перебуває справа за позовом ТОВ "Порше Мобіліті" до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, по якій станом на теперішній час судове рішення не ухвалено.

Окрім того, в лютому 2017 року ОСОБА_2 звертався до суду з позовом про визнання часткового недійсним Додатку до Кредитного договору та Графіку погашення кредиту. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду міста Києва від 16 січня 2018 року, у задоволенні цих позовних вимог відмовлено.

Відтак, колегія суддів уважає, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такої, а подальші дії обох сторін дають підстави для висновку про наявність спору щодо заборгованості та її розміру.

Окрім того, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в тій частині, що відсутні докази направлення боржнику належного повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень.

Відповідно до пп.2.3 п.2глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року та зареєстрований у міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Пунктом 1-1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, передбачено подання нотаріусу оригіналу розрахункового документа про надання послуг поштового зв"язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов"язання.

Поряд з цим, відповідно до пункту 9.4 Загальних умов кредитування (що є додатком до Кредитного договору № 50007312 від 06 лютого 2013 року) визначено, що будь-які повідомлення та вимоги, передбачені Загальними умовами кредитування, повинні бути надіслані у письмовій формі рекомендованим поштовим відправленням на адресу Сторони, вказаному в Кредитному договорі (або іншу адресу, про яку сторона повідомить у письмовій формі); відправлене таким чином повідомлення вважатиметься отриманим Стороною на 3-й робочий день з дня відправлення.

Аналогічні положення містить пункт 7.3. Договору застави транспортного засобу №50007312 від 13 лютого 2013 року.

Тобто, в даному випадку належним направленням відповідного повідомлення є направлення боржнику рекомендованим поштовим відправленням із наданням оригіналу розрахункового документу про надання послуг поштового зв"язку та опису вкладення.

З матеріалів справи убачається, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису надано лист №146-9 від 27 квітня 2016 року компанії з доставки ТОВ «Експерес Мото Україна» за підписом менеджера по роботі з клієнтами, в якому зазначено про здійснення доставки відправлення 19 квітня 2016 року.

Разом з тим, умовами укладеного між сторонами договору передбачено здійснення листування виключно у письмовій формі рекомендованим поштовим відправленням.

За Правилами надання послуг поштового зв"язку, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270, рекомендоване поштове відправлення визначено як реєстрований лист, який подається для пересилання до об"єкта поштового зв"язку з одержанням розрахункового документа, що підтверджує приймання та вручається адресатові під розпис.

Висновок суду першої інстанції про вручення ОСОБА_2 повідомлення 19 квітня 2016 року о 12.00 кур"єрською доставкою не підтверджений належними та допустимими доказами, оскільки відсутні відомості про направлення поштового відправлення рекомендованим листом, не надано відповідний розрахунковий документ, що підтверджує приймання, а наявна в матеріалах справи роздруківка (том 1 а.с. 90) не посвідчена належним чином, нотаріусу не надавалась, не відповідає вказаним вище вимогам, за дотримання яких повідомлення уважається належним, відтак не може уважатися належним доказом на підтвердження вказаних обставин.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на відсутність висновків суду щодо доводів позовної заяви про недотримання відповідачем ч.3 ст.24, ст.27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18.11.2003 №1255-ІУ є помилковим, оскільки рішення суду такі висновки містить.

Доводи скаржника про те, що в порушення ч.3 ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» кредитор до початку процедури звернення стягнення не зареєстрував в Державному реєстрі обтяжень відомості про звернення стягнення не впливають на порядок вчинення виконавчого напису.

Проте колегія суддів зауважує наступне.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Повідомлення повинно містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником; 2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов'язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов'язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Тобто, цим Законом також встановлено обов"язок обтяжувача надіслати боржнику письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання, яке надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Відсутність доказів на підтвердження виконання вимог ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» підтверджує обґрунтованість доводів скаржника щодо необізнаності про наявність вимоги про усунення порушення.

Посилання скаржника на порушення п.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» №3682-ХІІ від 15 грудня 1993 року (в редакції на час спірних правовідносин), який вказує на заборону в односторонньому порядку вилучати продукцію у споживача, є помилковими, оскільки в даному випадку автомобіль не є продуктом послуг кредитора.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції помилково уважав про вчинення такого на підставі належного пакету документів, не врахував не подання нотаріусу повного тексту Кредитного договору, не з"ясував належним чином чи встановлена безспірність вимог, обмежившись лише перевіркою дотримання нотаріусом формальної процедури, не перевірив дотримання повідомлення заставодателя належним чином у відповідності до встановлених вимог, що призвело до ухвалення помилкового рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового є неповне з"ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381, 383, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 08 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Визнати виконавчий напис від 20 травня 2016 року №1047, вчинений Семеновою Ганною Володимирівною приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, щодо звернення стягнення на автомобіль марки «Volkswagen», модель Jetta, кузов НОМЕР_2, рік виробництва 2013, колір сірий, державний номер НОМЕР_1 на суму 394314,28 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 квітня 2018 року

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді О.В. Шахова

Є.В. Болотов