22-ц/775/127/2018(м)
Головуючий в 1 інстанції Якішина О.М.
Доповідач Лопатіна М.Ю.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 квітня 2018 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Лопатіної М.Ю.,

суддів Биліни Т.І., Принцевської В.П.

при секретарі Зал Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Великоновосілківського районного нотаріального округу Кисельова Олена Володимирівна про визнання договору міни земельної ділянки недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_5, на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 13 грудня 2017 року, повний текст якого складено 18 грудня 2017 року,

в с т а н о в и в:

29 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що на праві власності має земельну ділянку площею 13,18 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий НОМЕР_1, що розташована на території Октябрської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області. У січні 2017 року йому стало відомо про те, що на підставі ухвали Мар'їнського районного суду Донецької області від 15 березня 2017 року право власності на належну йому земельну ділянку було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 За його апеляційною скаргою ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 13 вересня 2017 року ухвала Мар'їнського районного суду Донецької області від 15 березня 2017 року була скасована, а справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції. Після цього, маючи намір скасувати запис про право власності на земельну ділянку за відповідачем ОСОБА_2, він звернувся до Відділу реєстрації Великоновосілківської селищної ради Великоновосілківського району Донецької області, де йому було відмовлено в цьому з тих підстав, що 31 серпня 2017 року приватним нотаріусом Кисельовою О.В. проведено реєстрацію права власності на належну йому земельну ділянку за іншим відповідачем ОСОБА_3 на підставі договору міни земельних ділянок.

Вважає, що укладений між відповідачами договір міни земельних ділянок повинен бути визнаний недійсним, а рішення приватного нотаріуса Великоновосілківського районного нотаріального округу Кисельової О.В. про його державну реєстрацію - таким, що підлягає скасуванню, з огляду на те, що ухвала Мар'їнського районного суду Донецької області від 15 березня 2017 року, що слугувала підставою для внесення запису про державну реєстрацію прав та обтяжень, була скасована, а тому відповідач ОСОБА_2 не мала права розпоряджатися його земельною ділянкою. Крім того, цей договір міни земельних ділянок суперечить вимогам земельного законодавства, адже укладений в період дії мораторію на продаж земельних ділянок, а тому є недійсним з моменту його укладення. Також зазначив, що за даним договором був здійснений обмін земельними ділянками з різним цільовим призначенням. Просив визнати недійсним договір міни земельних ділянок, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Крім того просив витребувати у відповідача ОСОБА_3 на його користь належну йому на праві власності земельну ділянку.

Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 13 грудня 2017 року вищевказаний позов задоволено. Визнано недійсним договір міни земельних ділянок, укладений 31 серпня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований приватним нотаріусом Великоновосілківського районного нотаріального округу Кисельовою О.В. в реєстрі за № 1410. Скасоване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 36850267 від 31серпня 2017 року та індексний номер: 36851213 від 31 серпня 2017 року. Витребувано у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 13,1832 га, кадастровий НОМЕР_1, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Керменчицької сільської ради Великоновосілківського району Донецької області.

Розподілено судові витрати та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 1250,42 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 1250,42 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду відповідач ОСОБА_2 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, відповідач зазначила, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає вимогам закону, у зв'язку з заявленим у позові про визнання правочину недійсним (негаторного позову) вимоги про віндикацію, тому що одночасне пред'явлення вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння та окремих вимог про визнання недійсним правочину із застосуванням реституції, тобто застосування статей 215, 216 та 388 ЦК України, є помилковим. При цьому суд першої інстанції, визнавши договір міни недійсним, фактично повернув сторони в початковий стан, згідно якого власником спірної земельної ділянки стала ОСОБА_2, але при цьому суд безпідставно витребував дану земельну ділянку від іншого відповідача ОСОБА_3 Також, згідно розписки від 19 травня 2011 року, справжність підпису ОСОБА_1 на якій засвідчено секретарем сільради, позивач отримав від відповідача грошові кошти у сумі 55 000 грн. за продану ним земельну ділянку та передав відповідачу державний акт на право приватної власності на землю. Крім того, в той же день позивач склав заповіт, посвідчений сільрадою, згідно якого заповідав спірну земельну ділянку позивачу. Всі ці обставини спростовують твердження позивача про те, що він загубив державний акт на землю та не передавав спірну земельну ділянку відповідачу ОСОБА_2 з власної волі.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що позивачу, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 від 10 травня 2001 року, належала на праві власності земельна ділянка, площею 13,18 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий НОМЕР_1, що розташована на території Октябрської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, НОМЕР_3, п. НОМЕР_4 (а.с. 10).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 94657821 від 16 серпня 2017 року, 27 березня 2017 року реєстратором Великоновосілківської селищної ради Великоновосілківського району Донецької області на підставі ухвали Мар'їнського районного суду Донецької області від 15 березня 2017 року було зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий НОМЕР_1 за ОСОБА_2 (а.с. 11-12).

31 серпня 2017 року між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір міни земельних ділянок, за яким ОСОБА_3 обміняв належну йому земельну ділянку, надану для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1 га, кадастровий НОМЕР_5, розташовану за адресою: Донецька область, Великоновосілківський район, Керменчицька сільська рада( колишня - Октябрська сільська рада) на належну ОСОБА_2 земельну ділянку, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 13,1832 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташовану за адресою: Донецька область Великоновосілківський район Керменчицька сільська рада ( а.с.103-104).

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 13 вересня 2017 року ухвала Мар'їнського районного суду Донецької області від 15 березня 2017 року була скасована, а справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 18-19).

Підставою для скасування ухвали суду стало порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Судом апеляційної інстанції встановлено, що при винесені даної ухвали відповідачі, зокрема ОСОБА_1, не приймали участі та в матеріалах справи відсутні докази про їх належне повідомлення про час та місце судового розгляду. Так само відсутні відомості з приводу того, що судом, з дотриманням принципу безпосередності, з'ясовувалась думка відповідачів щодо умов, на яких укладена мирова угода та можливості її визнання судом (а.с.18-19).

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Відділу реєстрації Великоновосілківської селищної ради Великоновосілківського району Донецької області Ніколабай І.М. № 37275649 від 26 вересня 2017 року позивачу відмовлено у скасуванні запису про право власності/внесення запису про скасування державної реєстрації права власності за номером 19690881 з тих підстав, що 31 серпня 2017 року приватним нотаріусом. проведено реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровим НОМЕР_1 за ОСОБА_3 Підстава виникнення права власності - договір міни земельних ділянок, серія та номер 140, виданий 31 серпня 2017 року (а.с. 20).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки спірний договір міни земельних ділянок між відповідачами укладений під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами «а» та «б» пункту 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, є підстави для визнання цього правочину недійсним з моменту укладення (посвідчення).

Крім того, суд дійшов висновку, що так як спірна земельна ділянка була придбана у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), позивач, як власник, має право витребувати це майно від набувача ОСОБА_3, оскільки ця нерухомість вибула з володіння ОСОБА_1 не з його волі.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ст. 715 ЦК України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов'язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 716 ЦК України, до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

За вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі виконання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п. 15 Розділу Х Земельного кодексу України ( в редакції на час укладення спірної угоди), до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2018 року, не допускається:а)купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб; б) купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами.

Купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами «а» та «б» цього пункту, запроваджується за умови набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2018 року, в порядку, визначеному цим Законом.

Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами «а» та «б» цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє, є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення).

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, визначено Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" № 899-IV від 05.06.2003 року (надалі № 899-IV).

Міна (обмін) земельних часток (паїв) відповідно до вимог закону є цивільно-правовою угодою, яка, однак, може укладатися та реалізовуватись лише у порядку, передбаченому в Законі № 899-IV.

Вказаний вище закон застосовується лише одноразово при переведенні земельної ділянки (паю) з невизначеними межами в закріплену на місцевості земельну ділянку з конкретним цільовим призначенням.

Частиною першою статті 5 Закону № 899-IV встановлено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту видачі державних актів на право власності на земельну ділянку.

Статтею 14 Закону № 899-IV передбачено, що у разі якщо власник земельної ділянки, яка знаходиться всередині єдиного масиву, що використовується спільно власниками земельних ділянок чи іншими особами для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виявляє бажання використовувати належну йому земельну ділянку самостійно, він може обміняти її на іншу земельну ділянку на межі цього або іншого масиву. Обмін земельними ділянками здійснюється за згодою їх власників відповідно до закону та посвідчується нотаріально. Сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах своїх повноважень сприяють обміну земельними ділянками.

Отже, аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що обміняними можуть бути тільки земельні ділянки за схемою «пай на пай» та лише у випадку, передбаченому статтею 14 Закону № 899-IV.

Зазначена правова позиція відображена у постанові Верховного Суду України від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-464цс16.

Таким чином, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, оскільки спірний договір міни земельних ділянок між відповідачами укладений під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також з огляду на те, що обмін здійснений земельними ділянками з різним цільовим призначенням, є підстави для визнання цього правочину недійсним з моменту укладення зі скасуванням рішення про державну реєстрацію прав за цим договором на підставі ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Крім того, відповідно до статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, то наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння.

З огляду на те, що земельна ділянка була придбана у ОСОБА_2, як особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що власник має право витребувати це майно від набувача ОСОБА_3, оскільки ця земля вибула з володіння позивача не з його волі.

Доводи скарги про те, що земельна ділянка вибула з володіння позивача за його згодою апеляційним судом не приймаються до уваги, оскільки, враховуючи правову природу мирової угоди, згідно з якою вона укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і визнається судом лише після встановлення законності і обґрунтованості її умов, а також з'ясування думки усіх заінтересованих осіб щодо можливості її визнання, а також те, що ОСОБА_1 не приймав участі при винесення ухвали про затвердження мирової угоди, його думка судом не з'ясовувалась, є підстави вважати, що відчуження спірної земельної ділянки відбулось не з його волі.

Доказів безпосередньої обізнаності відповідача ОСОБА_3 про те, що він набував майно у відповідача ОСОБА_2, яка не наділена правом на його відчуження, а й водночас усвідомлення ним факту порушення своїми діями прав позивача немає, а тому і в цій частині доводи особи, яка подає апеляційну скаргу, є такими, що не заслуговують на увагу суду.

Також апеляційний суд не може погодитись з твердженнями відповідача ОСОБА_2 про те, що позивач обрав невірний спосіб захисту, оскільки підставою позову про повернення спірної земельної ділянки позивач віндикацію не заявляв.

Крім того, як роз'яснено у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину, а тому посилання відповідача на те, що позивач не є стороною оспорюваного правочину є неспроможними, оскільки вчиненням договору міни були порушені права останнього.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвалене у справі рішення суду першої інстанції - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 13 грудня 2017 року залишити без змін.

Повне судове рішення виготовлено 15 квітня 2018 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: