Справа № 346/3446/17
Провадження № 2/346/143/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 р. м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі: судді Пятковського В.І.

з участю секретаря Іванишин Х.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломиї справу за ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про визнання недійсними договорів дарування житлового будинку, земельних ділянок,

В С Т А Н О В И В :

27 липня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи тим, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в с. Ясінки, вул. Коцюбинського, 11, Коломийського району успадкувала після смерті брата, ОСОБА_5, про що їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Також на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки їй належали ділянки в с. Ясінки Коломийського району площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,3131 га для ведення особистого селянського господарства. У вказаному будинковолодінні проживала разом із чоловіком, ОСОБА_6. Будучи одинокими людьми похилого віку, у них склались дружні родинні відносини із сестрою чоловіка ОСОБА_7 та її сім»єю. Чоловік останньої за власні кошти провів ремонт їхнього будинку, а вони в свою чергу за це подарували належну їм квартиру в м. Коломиї по вул. Петлюри, 38/61.

27 серпня 2012 року її чоловік помер. Сім»я ОСОБА_7 допомогла влаштувати похорон та після неодноразово відвідували її. Залишившись сама, по стану здоров»я відчувала потребу в сторонній допомозі по господарству. ОСОБА_8 допомагала, часто навідувалась та просили відчужити житловий будинок і земельні ділянки на їх користь, за що обіцяли довічно утримувати та піклуватись про неї.

26 листопада 2014 року ОСОБА_9 із матір»ю відвіз її до приватного нотаріуса ОСОБА_10, якого вона бачила вперше, де від її імені ОСОБА_11 були підписані спірні договори. Оскільки вона цілковито довіряла родичам, в суть договорів, які укладались не вникала так як їй пояснили, що будуть піклуватись про неї, надавати матеріальну допомогу та допомогу по господарству, тому вона зрозуміла, що уклала договір довічного утримання. Однак, після укладення договорів відповідач та його батьки перестали відвідувати її, не допомагають по господарству, не піклуються про її здоров»я. Маючи намір розірвати договір довічного утримання, звернулась до приватного нотаріуса і отримала копії договорів дарування. Те, що було укладено договори дарування, а не довічного утримання, вона зрозуміла із консультації адвоката, яка також пояснила, що підписи під договорами ставила ОСОБА_11 через її фізичну ваду. Не заперечує, що іноді її болить рука, проте підписувати документи вона могла і може.

Стверджує, що жодного наміру на вчинення дарування не мала, бажала щоб її доглядали, допомагали і після отримали належне їй майно, а тому просить укладені договори недійсними, як укладені під впливом помилки.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_9 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, посилаючись на те, що дії позивачки, направлені на дарування йому будинку та земельних ділянок були добровільним виявленням. Перед укладенням договорів ОСОБА_6 кілька разів була у нотаріуса, де їй було роз»яснено щодо суті договорів, надано для ознайомлення їх проекти. Після підписання зазначених договорів, в кабінеті нотаріуса позивач передала йому ключі від будинку та документи на право власності на майно. Також зазначає, що для вчинення дій по даруванню будинку та земельних ділянок возив автомобілем позивачку в Коломийське МБТІ та управління Геоземкадсервісу для збору необхідних документів., позивачка особисто зібрала всі необхідні документи, що свідчить про її вільне волевиявлення.

Крім того, відповідач вказує, що у них з позивачкою тривалий час були близькі, приязні стосунки, його батьки допомагали по господарству, доглядали за хворим чоловіком позивачки, організовували його похорон. Позивачка неодноразово висловлювала намір подарувати йому все своє майно, так як власних дітей не мала.

В зв»язку з наведеним просить в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити вважаючи, що спірні договори позивачкою укладались свідомо, нотаріус роз»яснював їх зміст та наслідки, отже ОСОБА_1 була обізнана, що укладає договори дарування, а не довічного утримання. Вважає позов необгрунтованим та просить в його задоволенні відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, з»ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що в с. Ясінки по вул. Коцюбинського, 11 Коломийського району, розміщений житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який після смерті брата, ОСОБА_5, успадкувала позивачка по справі ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори 20 серпня 1999 року за реєстровим номером Д-769 (а.с.40). В даному господарстві позивачка проживає одна, що стверджується довідкою П»ядицької сільської ради ОТГ № 594 від 19 червня 2017 року. (а.с.12).

За даним будинком закріплена земельна ділянка площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належала позивачці на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 004764, виданого відповідно до рішення Турківської сільської ради № 245 від 14 квітня 2009 року (а.с.85).

Також ОСОБА_1 належала земельна ділянка площею 0,3131 га. на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 004765, виданого відповідно до рішення Турківської сільської ради № 245 від 14 квітня 2009 року (а.с.68).

26 листопада 2014 року між ОСОБА_1, як дарувальником та ОСОБА_9, як обдаровуваним було укладено договори дарування вищевказаних - житлового будинку та земельних ділянок, посвідчені приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу ОСОБА_10 Згідно положень даних договорів дарувальник подарував, а обдаровуваний прийняв у дарунок житловий будинок № 11 по вул. Коцюбинського в с. Ясінки, Коломийського району (а.с.38-39), земельну ділянку площею 0,25 га кадастровий номер : :03:001:0058 для будівництва і обслуговування житлового будинку в с. Ясінки по вул. Коцюбинського, 11, Коломийськього району (а.с.83-84) та земельну ділянку площею 0,3131 га. кадастровий номер : :03:001:0059 для ведення особистого селянського господарства в с. Ясінки по вул. Коцюбинського, Коломийського району (а.с.66-67).

У вказаних документах, що окремо застережені в текстах договорів, підпис від імені дарувальниці здійснила ОСОБА_11, в зв»язку з фізичною вадою дарувальниці.

Зі слів позивачки такої потреби не було, оскільки хоч її і боліла права рука, однак розписатися у вказаному документі вона могла. Крім того, стверджує позивачка і не заперечив відповідач ОСОБА_11 перебуває в дружніх відносинах із сім»єю відповідача і являється їм кумою.

За твердженнями позивачки, укладаючи вказані договори дарування, вона помилилась щодо суттєвих обставин правочинів, вважаючи що уклала договір довічного утримання.

На дані обставини крім самої позивачки суду вказали і свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13, сусіди позивачки.

Так перша зазначила, з ОСОБА_1 проживає по сусідству близько десяти років. Неодноразово чула від останньої, що бажає залишити будинок та земельні ділянки відповідачу натомість хоче щоб він її доглядав та допомагав по господарству. Проте, жодної допомоги від сім»ї ОСОБА_9 позивачка не отримує. По господарству їй допомагає вона, її чоловік та діти, так як остання має ваду руки і не може самостійно виконувати фізичну роботу. З приводу укладених договорів дарування позивачка жалілась, що відповідач з батьками ввели її в оману, не здійснюють догляд, не допомагають. Сама вона кілька останніх років не бачила, щоб до ОСОБА_1 приїжджав відповідач чи будь-хто з його родичів.

ОСОБА_13 пояснила, що відповідач та його родичі не допомагають позивачці по господарству, не здійснюють за нею догляд. Допомогу вона отримує тільки від сусідів. Родичів позивачки вона не знає і ніколи не бачила.

В той же час допитані з ініціативи відповідача свідки дали інші показання.

Так, ОСОБА_11 пояснила, що давно знайома із позивачкою і у них склались хороші стосунки. 14 листопада 2014 року зустріла позивачку, яка попросила засвідчити від її імені у нотаріуса факт дарування будинку та земельних ділянок, на що вона погодилась і 24 листопада 2014 року була присутня у нотаріуса під час укладення договорів та підписала їх. Текст договорів не перечитувала, з ним ознайомив присутніх нотаріус та роз»яснив наслідки укладення. Крім того, свідок повідомила, що її зять та чоловік неодноразово допомагали ОСОБА_1 по господарству. Жодних розмов про укладення договору довічного утримання від позивачки вона не чула. Їй відомо, що ОСОБА_1 мала намір подарувати свій будинок ОСОБА_9.

Свідок ОСОБА_10, приватний нотаріус Коломийського районного нотаріального округу в судовому засіданні пояснив, що 26 листопада 2014 року посвідчував спірні договори дарування. За місяць до того, з метою отримання консультації до нього приходили ОСОБА_1 та ОСОБА_8. Визначились, що хочуть укладати договори дарування житлового будинку і земельних ділянок. Дізнавшись про ваду руки ОСОБА_1, порадив взяти будь-яку людину, яка б засвідчила угоди від її імені. В день підписання договорів, перевіривши особи сторін, з»ясувавши необхідні відомості щодо місця проживання ОСОБА_1 після дарування, щодо того чи розуміє вона наслідки такої угоди, чи знайома із людиною, яка буде засвідчувати ці угоди від її імені, посвідчив спірні договори дарування. Також свідок повідомив, що позивачка розуміла наслідки укладених договорів, довідку щодо її психічного стану не витребовував.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що є родичем відповідача та знайомий з позивачкою, неодноразово бували разом на різних святкових заходах родини ОСОБА_8. Йому відомо, що ОСОБА_1 мала намір подарувати належне їй майно ОСОБА_9. Жодних розмов про довічне утримання не чув. Також знає, що у позивачки є вада руки, однак це не заважало їй поратись по господарству самостійно, без сторонньої допомоги.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_15 пояснила, що є матір»ю відповідача, а з ОСОБА_1 є близькими родичами, іншої родини в позивачки немає. Остання завжди говорила, що все своє майно подарує їм. Жодних розмов про довічне утримання не було. Крім того, свідок повідомила, що разом із позивачкою та відповідачем була присутня під час консультації у нотаріуса ОСОБА_10, яка роз»яснила суть та наслідки договорів дарування та довічного утримання і надала перелік документів, необхідних для здійснення правочину. Позивачка повідомила нотаріуса, що має ваду руки і це може завадити їй підписати договір, на що було роз»яснено можливість запросити людину, яка може засвідчити угоду. Протягом всього часу після укладення договорів дарування у них зберігались хороші, дружні стосунки, відповідач допомагав позивачці, доглядав за господарством. Однак, влітку минулого року ОСОБА_1 раптово відмовилась з ними спілкуватись та звернулась із позовом до суду.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що встановлював у будинку ОСОБА_1 сантехніку по найму ОСОБА_9, який і розраховувався з ним за роботу. Запитував позивачку де встановлювати сантехнічні прилади, на що та відповіла радитись із ОСОБА_9, тому що він є власником будинку. Потім ще кілька разів був у позивачки дома, ремонтував насос, за що також платив ОСОБА_9.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що кілька років тому виконував ремонтні роботи біля будинку ОСОБА_1 на прохання ОСОБА_9 та під час розмови дізнався, що позивачка має намір подарувати будинок родині ОСОБА_9.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснив, що в кінці 2015 року ремонтував паркан біля будинку позивачки та після ремонту запитав її чи добре зробив, на що остання відповіла щоб запитував ОСОБА_9, бо це його власність.

Свідок ОСОБА_19 дала суду показання, що давно знайома із позивачкою та знає, що ОСОБА_15 є її родичами. Зазначає, що тривалий час між ними були хороші родинні стосунки, родина відповідача завжди допомагала ОСОБА_1, доглядали її хворого чоловіка та здійснили поховання. Крім того, ОСОБА_15 відремонтували будинок позивачки, здійснили до нього добудову, провели комунікації.

Свідок ОСОБА_20, староста села Ясінки, в судовому засіданні пояснила, що будучи головою сільської ради видавала ОСОБА_1 довідку на відчуження житлового будинку. З приводу ненадання їй допомоги відповідачем не зверталась, по господарству поралась самостійно.

Оцінюючи показання зазначених свідків суд констатує, що всі події на які вони посилаються мали місце або до вчинення договору дарування, або одразу після. Стосовно стану здоров»я позивачки, який зі слів деяких із них є таким, що дозволяє їй самостійно доглядати за будинком та обробляти земельну ділянку, то суд виходячи тільки із її віку та переліку дій, які необхідно вчиняти по догляду за будинковолодінням і земельними ділянками, які рахуються за господарством, вважає, що такої допомоги позивачка потребує повсякчас і саме на неї розраховувала укладаючи договір по розпорядженню своїм майном.

У відповідності до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Згідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно зі ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Постановою Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-202цс15 встановлено, що відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Отже, наявність чи відсутність помилки неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Суд вважає за доцільне застосувати таку правову позицію і до спірних правовідносин.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що позивач отримала детальні роз»яснення щодо суті та наслідків укладених договорів дарування, оскільки через похилий вік неправильно сприйняла фактичні обставини, а отже уклала правочин внаслідок помилки.

Відтак, суд приходить до висновку про те, що позивач будучи особою похилого віку, проживаючи одна, потребуючи стороннього догляду, який, як ствердили в судовому засіданні свідки фактично надавав позивачці відповідач та його батьки, зокрема провели ремонт у будинку, допомагали по господарству, доглядали її хворого чоловіка та здійснили його поховання уклала оспорювані договори внаслідок неправильного сприйняття обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення під час укладення договорів дарування замість договору довічного утримання.

Суд також бере до уваги, що спірне житло є єдиним у позивачки, фактичної передачі майна не відбулось, позивачка продовжує проживати в будинку. В свою чергу відповідач після укладення договорів дарування деякий час дещо допомагав ОСОБА_1, що лишній раз підтверджує факт потреби останньої в сторонній допомозі та сприйняття нею укладеними договорів довічного утримання.

Тому суд доходить висновку, що позовні вимоги позивачки обгрунтовані, підтверджуються дослідженими доказами та відповідають встановленим фактичним обставинам і що найважливіше внутрішній волі позивачки як власника майна.

На підставі наведеного та ст.ст. 13, 15, 16, 203, 229, 233, 256, 260, 261, 267, 717, 744, 1301 ЦК України, керуючись ст.ст. 2, 81, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати недійсними:

- договір дарування житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу ОСОБА_10 за реєстровим № 1416 від 26 листопада 2014 року;

- договір дарування земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу ОСОБА_10 за реєстровим № 1417 від 26 листопада 2014 року;

- договір дарування земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу ОСОБА_10 за реєстровим № 1418 від 26 листопада 2014 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Коломийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 20 квітня 2018 року

Суддя П'ятковський В. І.