Справа № 344/3108/17
Провадження № 22-ц/779/327/2018
Головуючий у 1 інстанції Островський Л. Є.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

суддів Максюти І.О., Василишин Л.В., Матківського Р.Й.

секретаря Мельник О.В.

з участю апелянта та її представника Остап»юк Н.О., представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення відшкодування майнової шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене головуючим суддею Островським Л.Є. 06 грудня 2017 року в м.Івано-Франківську,

в с т а н о в и в :

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду Апеляційним судом Івано-Франківської області.

В квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної залиттям квартири, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. 15 грудня 2015 року близько 00.30 хв. мало місце залиття її квартири з вини мешканців квартири №8 через незадовільне утримання ними внутрішньоквартирних мереж центрального опалення, що підтверджується актом обстеження №03-13/08 від 15.12.2015 року комісією комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр». Просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь заподіяну залиттям квартири майнову шкоду в розмірі 37025,80 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 06 грудня 2017 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 37025,80 гривень матеріальної шкоди, 2000 гривень витрат на оцінку збитку та 551,20 гривень судового збору.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на невірну оцінку зібраним доказам та обставинам справи, що вплинуло на прийняття передчасного рішення.

Апелянт зазначає, що акт КП «Єдиний розрахунковий центр» від 15.12.2015 року та звіт оцінювача від 17.12.2015 року є доказами, які не містять достатніх даних про причину залиття квартири позивача та про наявність причинного звязку між діями та шкодою, розмір якої зазначено позивачкою, а також документально не відображено площу пошкоджень в конкретних приміщеннях. При складанні акту квартира №8 не оглядалась, акт на підписання їй, як власнику цієї квартири, не надавався, про наявність даного акту стало відомо лише в суді першої інстанції при ознайомленні з матеріалами справи. Виток води стався в грудні 2015 року, тобто через три місяці після початку опалювального сезону і жодного витоку води з 15.10.2015 року з мережі центрального опалення в квартирі №8 (квартира апелянта) та несправностей не було, тому припускає, що в звязку з похолоданням постачальник тепла підсилив температуру та тиск води і це спричинило руйнування заглушки на батареї. Отже суперечливим є висновок про неналежне утримання нею внутрішньоквартирної мережі, оскільки сама батарея і місце розриву оцінювачем не оглядалось.

Крім того, за звітом оцінювача про визначення розміру матеріального збитку в квартирі позивача не вказано причину залиття квартири, документально не відображено площу пошкоджень поверхонь в конкретних приміщеннях. Представлений до звіту оцінювачем ОСОБА_4 сертифікат від 12.08.2013 року на проведення такого роду досліджень не відноситься до повноважень на проведення визначення майнової шкоди внаслідок залиття та виданий Фондом державного майна України саме з іншої категорії оцінки.

Також відповідач особисто в судове засідання не зявлялась і своє представництво забезпечила по довіреності на іншу особу, яка не була присутня при описаних обставинах залиття квартири. Довірена особа не була присутня при описаних обставинах залиття квартири, а позивач не надавала пояснень чим викликано збільшення обєму робіт для усунення наслідків залиття.

Просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вислухавши пояснення апелянта та її представника, представника позивача, доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а саме лише в частині стягнення розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Задовольняючи позов в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з положень частин 1 та 2 ст. 1166 ЦК України, встановивши, що залиття квартири позивача відбулось з вини відповідача, дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування матеріальної шкоди, завданою залиттям в розмірі 37025,80 грн. та стягнув судові витрати.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції в частині підстав для стягнення шкоди з відповідача на користь позивача погоджується, але не погоджується з розміром стягненої шкоди, оскільки суд неповно дослідив в цій частині обставини справи і тому рішення не в повній мірі відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_2, що підтверджується договорами міни квартир від 31.03.2000 р., відповідно до якого вона набула у власність 1/3 частку квартири, та дарування їй 2/3 частки квартири від 02.06.2015 р. Квартира складається із однієї житлової кімнати площею 17,3 м. кв., кухні, площею 8,5 м. кв., ванної кімнати площею 2,5 м. кв., вбиральні (поєднаної) площею 1,0 м. кв., коридору площею 6,4 м. кв., вбудованої шафи 0,6 кв.м., кладової 1,3 м. кв. загальною площею 39,4 м.кв., висотою приміщень 2,50м. Квартира обладнана лоджією 1,8 кв.м., водопроводом, каналізацією, центральним опаленням, електропостачанням тощо, що підтверджується технічним паспортом на квартиру. (а.с.7, 8,40)

Власником квартири АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 17.03.2014р. є відповідач ОСОБА_3, про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Зазначена квартира розташована поверхом вище над квартирою № 3 у вказаному багатоквартирному будинку, що не заперечується сторонами у судовому засіданні (а.с.4).

Відповідно до акту №03/13/08-40 від 15.12.2015 р., складеного комісією у складі представників житлово-комунальної організації КП «Єдиний розрахунковий центр», мало місце залиття квартири АДРЕСА_2 внаслідок зриву нижньої заглушки на батареї у жилій кімнаті у квартирі № 8, що поверхом вище та витоку води із системи центрального опалення, що трапилось 15 грудня 2015 року. Виявлено залиття у кімнаті, кухні, коридорі та ванні, розмоклий ламінат, калюжі води на підлозі, мокрі стіни, часткове відшарування шпаклівки, помоклі кухонні меблі. Причиною залиття є незадовільне утримання внутрішньоквартирних мереж центрального опалення мешканцями квартири №8. Акт підписаний головою комісії ОСОБА_5, членами комісії ОСОБА_6, ОСОБА_7 Підпис відповідача відсутній.(а.с.9)

Відповідно до звіту №15/08/12, складеного суб»єктом оціночної діяльності ОСОБА_8 17 грудня 2015 року про визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику квартири №3 складає 31025,80 грн. (а.с.10-36)

Згідно довідки, наданої ПП ОСОБА_9 від 05 квітня 2016 року, фірмою Komandor виготовлені меблі і виконаний їх монтаж у квартирі АДРЕСА_4. Внаслідок залиття квартири необхідна заміна ламінату на підлозі, на якій здійснений монтаж двох шаф-купе. Вартість демонтажу кожної шафи складає по 1500 грн, вартість монтажу кожної шафи по 1500 грн, загальна вартість робіт 6000 грн (а.с.6, 145)

Згідно з Конституцією України кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). У той же час законодавство зобов'язує власників не використовувати своє майно на шкоду іншим особам.

Тягар утримання майна, зокрема і у належному стані, законом покладений на його власника (стаття 322 ЦК України).

Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача,г) вина.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов»язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкода була завдана не з його вини.

Отже, тягар доказування факту завдання шкоди не з вини відповідача законом покладений саме на відповідача.

У судовому засіданні апелянт підтвердила факт залиття квартири позивача внаслідок зриву нижньої заглушки на батареї у жилій кімнаті у її квартирі та витоку води із системи центрального опалення, що мав місце 15 грудня 2015 року та обстеження опалювального радіатора спеціалістом, погоджується на відшкодування шкоди позивачу у розмірі 10 000 грн.

Отже, апелянтом фактично підтверджено обставини залиття квартири, викладені у акті про залиття від 15 грудня 2015 року, складеному згідно з п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 та відповідно до додатку до пункту 2.3.6 Правил № 4 .

За таких обставин, враховуючи факт визнання апелянтом причини залиття квартири позивача, оцінюючи акт про залиття квартири у сукупності з іншими доказами відповідно до ст. 89 ЦПК України, апеляційний суд не вбачає підстав для визнання такого акту недопустимим доказом лише через відсутність підпису апелянта.

Крім того, апелянтом не надано жодних доказів, що заглушка на опалювальному радіаторі (батареї) була зірвана внаслідок збільшення тиску подачі гарячої води у опалювальній системі або неналежного обслуговування інженерної опалювальної мережі виконавцем житлово-комунальних послуг, тобто залиття квартири сталося не з її вини, тому ці доводи не заслуговують на увагу та не можуть бути підставою для звільнення її від відшкодування шкоди.

Отже, у судовому засіданні доведено наявність складу правопорушення: наявність шкоди (факт залиття квартири позивача гарячою водою), протиправна поведінка заподіювача шкоди (утримання внутрішньо квартирної інженерної опалювальної мережі у неналежному стані), причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача (зв»язок між фактом витоку води із опалювальної мережі у квартирі відповідача та наслідком від того факту потраплянням води у квартиру позивача на стіни, підлогу та меблі), вина (відповідач хоча і не передбачала можливість настання шкідливих наслідків внаслідок неналежного утримання внутрішньоквартирних інженерних мереж у квартирі, належній їй на праві власності, хоча могла та повинна була їх передбачити).

Що ж стосується розміру матеріальної шкоди, то суд першої інстанції не звернув уваги, що у звіті (висновку) спеціаліста-оцінювача ОСОБА_8 зазначено про те, що при візуальному обстеженні квартири виявлено: у кімнаті, кухні, коридорі розмоклий ламінат, на стінах та стелях мокрі жовті плями, часткове відшарування шпаклівки на стінах, спричинене залиттям приміщень квартири. При огляді у квартирі виявлено додаткове жиле приміщення, площею 6 м. кв., в якому виконані ремонтні роботи аналогічні ремонтним роботам в приміщеннях квартири, які внесені до технічного паспорту та наявні жовті мокрі плями на стінах та стелі, спричинені залиттям. З урахуванням цього спеціалістом визначена площа, яка пілягає ремонту, до складу якої входить: кладова (стіни, стеля), кухня (стіни, стеля), додаткова кімната (стіни, стеля).

Проте, у акті про залиття зафіксовано, що виявлено залиття у таких приміщеннях квартири: кімнаті, кухні, коридорі та ванній кімнаті.

Суперечності цих доказів щодо факту залиття додаткової кімнати площею 6 м. кв.

суд не дослідив.

У ході розгляду справи в апеляційному суді цей недолік усунутий і з урахуванням встановлених обставин спеціалістом поданий уточнений звіт №15/08/12 від 19.03.2018 року (дата оцінки 17.12.2015 року) вартість матеріалів та вартість ремонтних та монтажних робіт приймалось оцінювачем відповідно до цін на матеріали та роботи, які проводяться будівельними підприємствами та магазинами, інформація яких міститься в мережі Інтернет станом на дату складання даного звіту. Вартість матеріальних ресурсів (матеріалів) складає 20702,35 грн. Фізичний знос матеріалів, з яких виконано ремонтні роботи, оцінювач визначає на рівні - 20% (коефіцієнт 0,80%), тому 20702,45 *0,80=16561,96 грн. Вартість затрат на проведення ремонтно-монтажних робіт складає: 11307,88 грн. Таким чином, загальна вартість матеріальних ресурсів (матеріалів) та вартість проведення ремонтно-монтажних робіт становить: 27869,84 грн.

При цьому спеціалістом врахована площа стін, стелі та підлоги у кімнаті, кухні та коридорі, вид, кількість, вартість необхідних матеріалів для ремонту , а також вартість дверей міжкімнатних та дверної коробки та витрат на їх заміну.

Враховуючи те, що позивачем не представлені будь-які докази про пошкодження внаслідок залиття квартири дверей міжкімнатних (про їх пошкодження не зазначено у акті про залиття), тому суд вважає, що в цій частині наявність шкоди не підтверджена, тому вартість таких дверей (1423 грн), вартість дверної коробки (183 грн) та витрати на їх встановлення (200 грн) не підлягають стягненню з відповідача.

Приймаючи до уваги, що з метою заміни покриття підлоги (ламінату) у квартирі позивача виникає необхідність демонтажу, а після заміни підлоги монтажу шафи-купе, вартість цих робіт підтверджена довідкою приватного підприємця, який виготовляв та встановлював у квартирі позивача цю шафу, тому зазначені витрати можливо віднести до завданої шкоди.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню розмір матеріальної шкоди, визначений в уточненому висновку спеціаліста без урахування вартості дверей, дверної коробки та витрат на їх встановлення (1806 грн) і з урахуванням витрат на демонтаж та монтаж шафи-купе.

При тому суд вважає допустимим доказ висновок спеціаліста про розмір матеріальної шкоди, оскільки апелянтом не представлено жодних доказів про те, що вартість матеріалів або робіт, необхідних для відновлення порушеного права, не відповідає середнім ринковим цінам або у квартирі була залита менша площа, що могло б свідчити про завищення розміру матеріальної шкоди.

Відповідно до квитанції №15/07/12-Іф позивачем сплачено 2000 гривень за складення звіту визначення розміру збитків. (а.с.3), а також 551,20 грн. судового збору (а.с.1). Ці витрати підлягають стягненню з відповідача, оскільки повязані із розглядом справи.

Оскаржуване рішення в цій частині ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Отже, оскаржуване рішення підлягає зміні в частині задоволення позову у повному обсязі та розміру стягнення матеріальної шкоди. Позовні вимоги ОСОБА_2 слід задовольнити частково, стягнувши на її користь з ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 32063,00 грн (27869,00 1806+ 6000)

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 06 грудня 2017 року змінити в частині задоволення позову у повному обсязі та розміру стягнення матеріальної шкоди.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 32063,00 (тридцяти двох тисяч шістдесяти трьох гривень).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 квітня 2018 року.

Судді: Максюта І.О.

ОСОБА_10

ОСОБА_11