Справа № 466/617/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

в порядку проведення заочного розгляду справи

24 квітня 2018 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Федорової О.Ф.

секретар судового засідання Романчук М.С.

з участю:

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Шевченківського районного суду м. Львова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист права власності в порядку ст. 391 ЦК України,-

встановив :

26 січня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова із позовною заявою до ОСОБА_4 про захист права власності в порядку ст. 391 ЦК України - шляхом виселення ОСОБА_4 із квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначає таке.

ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 - є батьком позивача ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_4.

ОСОБА_3 на даний час є одноосібним власником квартири АДРЕСА_1 , згідно Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 14571947 від 13 грудня 2013 року , постійно зареєстрований у даній квартирі , що підтверджується довідкою з місця проживання від 15 листопада 2017 року за № 3875, виданою директором ЛКП " Під Голоском 410". Дана квартира була приватизована в 1998 році та належала трьом особам на праві спільної сумісної власності, згідно із свідоцтвом про право власності на квартиру від 11 травня 1998 року, а саме: батькові - ОСОБА_5, сину - ОСОБА_3 (позивачу ) та сину - ОСОБА_4 відповідачу).

Згідно із договором від 7 липня 2005 року про поділ нерухомого майна, що є сумісною власністю, співвласники даної квартири визначили частку кожного в даній квартирі по 1/3. Згідно із договором дарування частини квартири від 15 липня 2005 року відповідач ОСОБА_4 подарував належну йому 1/3 частку даної квартири позивачу ОСОБА_3 , та згідно із витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07 травня 2009 року за № 22666102 позивач ОСОБА_3 зареєстрував своє право власності на цю 1/3 частку даної квартири.

ОСОБА_5 (батько) уклав із сином ОСОБА_3, спадковий договір. За даним договором ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_5, набув право власності на належну йому частку у даній квартирі, ОСОБА_4 подарував належну йому частку квартири ОСОБА_3 тому на даний час квартира в цілому належить лише ОСОБА_3

Відповідачу ОСОБА_4 було придбано окрему квартиру АДРЕСА_2, власником якої він є одноособово, однак він (ОСОБА_4) проживає після смерті батька у кватритрі АДРЕСА_1 без законних на те підстав та дозволу власника.

Позивач ОСОБА_3 зазначає, що власна квартира необхідна для особистого користування та вільного розпорядження, тому він у листопаді 2017 року звернувся із письмовою заявою-пропозицією до відповідача ОСОБА_4, про добровільне звільнення квартири.

Відповідач ОСОБА_4 не надав жодної відповіді на заяву-пропозицію та і надалі продовжує проживати у квартирі, не бажає добровільно її звільнити.

Оскільки позивач ОСОБА_3, вважає, що його права як власника квартири АДРЕСА_1 порушені, тому змушений звернутися за захистом свого порушеного права до суду. Просить суд, захистити своє право власності щодо володіння, користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1, виселивши відповідача - ОСОБА_4 із вказаної квартири.

У судове засідання позивач ОСОБА_3 не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належни чином. Заяв чи клопотпнь на адресу суду не надходило.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності від 13 листопада 2017 року, (а.с.13) позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, та захистити право власності щодо володіння та користування квартирою АДРЕСА_1, виселивши відповідача -ОСОБА_4 із вказаної квартири.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_2, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги ОСОБА_1 (а.с.30, 31) підтримала позовні позивача ОСОБА_3, та просила їх задовольнити у повному обсязі.

У судове засідання відпоідач ОСОБА_4 не з'явився, про дату, час та місце повідомлений, однак на адресу суду повернуто без вручення поштове відправлення із відміткою «за закінченням терміну зберігання» , яке відправлене по фактичному місцю проживання АДРЕСА_1 (а.с. 28), та поштове відправлення із відміткою «інщі причини, що не дали змоги виконати обовьязки», яке відправлене за адресою реєстрації (згідно інформації підрозділу ГУДМС України у Львівській області (а.с.21) АДРЕСА_2 (а.с.36, 46 -а ).

Судом встановлені обставини та відповідно до них правовідносини.

- ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_3 (а.с. 48);

- Згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 11.05.1998 року квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3 (а.с.7);

- Згідно договору про поділ нерухомого майна, що є спільною сумісною власністю від 07.07.2005 року, на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_5 - 1/3 ідеальна частка, ОСОБА_4 - 1/3 ідеальна частка, ОСОБА_3 - 1/3 ідеальна частка квартири АДРЕСА_1 (а.с.9);

- Згідно спадкового договору від 08.05.2009 року ОСОБА_5 - відчужувач, а ОСОБА_3 - набувач 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 (а.с. 9);

- Згідно договору дарування частки квартири від 15.07.2015 року ОСОБА_4 - дарувальник, а ОСОБА_3 - обдарований 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 (а.с.51);

- ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 , згідно - Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 14571947 від 13 грудня 2013 року (а.с.49);

- Згідно довідки ЛКП «Під Голоском -410» від 15.11.2017 року № 3875 - ОСОБА_3 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 та є власником (а.с.12);

- На адресу місця фактичного проживаня ОСОБА_4 АДРЕСА_1 направлено заяву-пропозицію від 20.11.2017 року (а.с.16);

- Згідно Акту від 25.01.2018 року № 55, вбачається що за адресою АДРЕСА_1 - фактично проживає ОСОБА_4 (а.с.17).

Після всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної заяви. Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню із наступних підстав.

Згідно із вимогами ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із вимогами ст.. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь- яких усунень свого порушеного права від будь- яких осіб будь- яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення будинку, квартиру тощо, від будь- яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною першою ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_4 у встановлений строк не подав до суду відзив на позовну заяву.

Оскільки відповідач не надав відзив на позовну заяву, та не зазначив поважність причин, що унеможливили надання відзиву, суд відповідно до вимог ст.. 191 ЦПК України приймає рішення та вирішує спір за наявними матеріалами справи.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплений принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом також встановлено та доведено у судовому засіданні обґрунтованими та дослідженими доказами, що позивач ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_4 проживає у зазначеній квартирі, без згоди її власника ОСОБА_3, чим порушує його право вільного володіння, розпорядження та користування власністю.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право власності є непорушним.

Згідно вимог ч.1 ст.109 Житлового кодексу Української РСР виселення із займаного приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Судом повно і всебічно з'ясовані обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, суд виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, приходить до висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв'язку із задоволенням позовних вимог понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати, а саме, судовий збір у розмірі 704,80 грн., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись: 391 ЦК України, 258-261 ЦПК України,

ухвалив :

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист права власності в порядку ст. 391 ЦК України - задовольнити.

Виселити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 з квартири

АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1 судові витрати, які складаються із сплати судового збору у сумі 704, 80 грн. на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_2.

Відповідно до ст.. 284 ЦПК України

1. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

2. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

3. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а саме до апеляційного суду Львівської області.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Повний текст рішення складено продовж десять днів з дня закінчення розгляду справи - 03 травня 2018 року.

Суддя О. Ф. Федорова