АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/3192/16-ц 22-ц/774/624/К/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 квітня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 182/3192/16-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» на заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2017 року, яке ухвалене суддею Тихомировим І.В. у м. Нікополі, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (далі - ТОВ «Авто Просто») про захист прав споживачів, яку в подальшому уточнив.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що з метою придбання автомобіля марки «ZAZ» модель «Lanos» вартістю 192570,00 грн., 22 квітня 2016 року між ним та відповідачем було укладено договір № 719021, предметом якого є надання послуг системи ТОВ «Авто Просто», спрямованих на придбання автомобіля в групі.

На виконання умов вказаного договору він сплатив 9748,30 грн., з яких 3,5% від вартості автомобіля в розмірі 6932,57 грн. та щомісячний платіж в розмірі 2815,78 грн., однак автомобіль не отримав.

Посилаючись на те, що зазначений договір не відповідає вимогам ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», якою забороняється здійснення нечесної підприємницької практики, яка вводить в оману, зокрема, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, та є одностороннім, оскільки передбачає лише права ТОВ «Авто Просто» без будь-яких обов'язків, а відповідальність за невиконання договору несе виключно учасник програми, права якого носять декларативний характер, що вказує на несправедливість умов укладеної угоди, а також без нотаріального посвідчення договору, що в силу ст. 799 ЦК України, є обов'язковим, та за відсутності ліцензії на надання фінансових послуг, просив суд визнати недійсним укладений між ним та відповідачем договір № 719021 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі від 22 квітня 2016 року та застосувати наслідки його недійсності, стягнувши з відповідача на його користь 9748,30 грн., сплачені в рахунок виконання укладеного договору.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним договір надання фінансової послуги з адміністрування активів для придбання товару (автомобіля) у групах № 719021 від 22.04.2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто» в силу застосування ТОВ «Авто Просто» нечесної підприємницької практики при його укладенні та виконанні. Сторони повернуто у первісний стан: стягнуто з ТОВ «Авто Просто» на користь ОСОБА_1 суму коштів у розмірі 9748 грн. 30 коп., сплачених ним за договором надання фінансової послуги з адміністрування активів для придбання товару (автомобіля) у групах № 719021 від 22.04.2016 року. В іншому відмовлено.Стягнуто з ТОВ «Авто Просто» на користь держави судовий збір у розмірі 1280,00 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ТОВ «Авто Просто» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права- ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та визнання оспорюваного договору недійсним за відсутності доведеності здійснення відповідачем нечесної підприємницької діяльності та наявності в договорі несправедливих умов. Крім того, зауважив, що позивач, будучи обізнаним про предмет договору, свої права та обов'язки, підписав його та впродовж 14 днів в порядку, передбаченому п. 12.1.5 ст. 12 Розділу ІІ договору, про його розірвання до відповідача не звертався, натомість сплатив на його виконання грошові кошти. Також представник відповідача зазначив, що ТОВ «Авто Просто» здійснює свою діяльність з надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі відповідно до ліцензії, що виключає віднесення здійснюваної ним діяльності до нелегітимної та такої, що має ознаки «пірамідальної схеми».

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 квітня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто» укладено договір № 719021, предметом якого є надання позивачу послуг системи «АвтоТак», спрямованих на придбання автомобіля в групі (а.с. 6-10).

Статтею 1 договору визначено, що договір укладається шляхом підписання сторонами договору додатку №1 та додатку №2, які є невід'ємними його частинами.

Згідно з додатком №1 до зазначеного договору позивач ОСОБА_1 отримав право на придбання автомобіля марки «ZAZ» модель «Lanos» вартістю 192570,00 грн. з зобов'язанням сплати винагороди за послуги, пов'язані з включенням договору до системи «АвтоТак» та формуванням групи в розмірі 6932,52 грн., періодичного платежу у розмірі 0,8333% вартості автомобіля, щомісячної винагороди та винагороди за послуги, пов'язані з передачею автомобіля учаснику (а.с. 5).

На виконання умов договору ОСОБА_1 на час виникнення спору сплатив вступний внесок у розмірі 6932,52 грн. та періодичний платіж в розмірі 2815,78 грн., всього на загальну суму 9748,30 грн. (а.с. 11, 12).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності того, що укладений між сторонами договір суперечить положенням ст. ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» унаслідок здійснення ТОВ «Авто Просто» нечесної підприємницької практики, яка є такою, що містить несправедливі умови, а тому оспорюваний договір підлягає визнанню недійсним із застосуванням правових наслідків недійсності правочину.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України,зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У відповідності до ч. 3 ст. 215 ЦК України,якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

За змістом частини п'ятої цієї норми, у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шість статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Відповідно до частини першої статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу, запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Крім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «Авто Просто» зазначає про отримання відповідної ліцензій, проте доказів на підтвердження своїх посилань не надав, а ні в суд першої, а ні в суд апеляційної інстанції.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про обізнаність позивача із умовами укладеного договору та не звернення його до відповідача із заявою про розірвання, не можна визнати обгрнутованою підставою для відмови позивачу в задоволенні позову щодо визнання укладеного договору недійсним, у зв'язку із наявністю правових підстав.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1, суд першої інстанції вірно застосувавши положення статей 203, 215, 799, 806 ЦК України, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», дійшов правильного висновку про те, що договір фінансового лізингу містить несправедливі умови для позивача, у відповідача відсутня відповідна ліцензія для надання фінансових послуг. Крім того, спірний договір за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму), а договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню, однак сторонами при укладенні договору не додержано вимоги закону про нотаріальне посвідчення, унаслідок чого наявні підстави для визнання такого договору недійсним.

Висновки суду відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 24 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді: