Справа № 375/1765/17 Головуючий у І інстанції Литвин О. В.
Провадження № 22-ц/780/1513/18 Доповідач у 2 інстанції Мельник Я. С.
Категорія 49 12.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

(у порядку письмового провадження)

12 квітня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Матвієнко Ю.О. та Мережко М.В., розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 16 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що за рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 03 грудня 2015 року з відповідача на її користь стягуються щомісячно аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. на утримання їх малолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Зазначає, що на час вирішення спору розмір аліментів на утримання дитини є недостатнім для належного утримання та розвитку дитини, оскільки різко збільшилися ціни та змінився прожитковий мінімум на дітей різного віку, а її матеріальне становище не покращилося. Крім того, останнім часом дитина має проблеми із здоров'ям, на вирішення яких необхідні значні витрати, через що просить суд збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на її користь на підставі рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 03 грудня 2015 року, визначивши новий розмір аліментів в у твердій грошовій сумі розміром 1000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого чинним законодавством для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 16 січня 2018 року позов задоволено, змінено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання малолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 03.12.2015 року, визначивши новий розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого чинним законодавством для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, посилається на те, що позивачкою не було належним чином обґрунтовано позовні вимоги, крім того вважає, що судом не було наведено належних мотивів для задоволення позову, через що, на його думку, оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним її залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що майновий стан позивачки і дитини змінився та погіршився і для найкращого забезпечення інтересів дитини, з метою забезпечення її прав на належне матеріальне утримання, суд вважав необхідним позов задовольнити та збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11).

На підставі рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 03 грудня 2015 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання їх малолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 грн. (а.с.8-9).

На підставі рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 01.03.2016 (а.с.10) шлюб сторін спору розірвано і вони проживають окремо. Дитина проживає з матір'ю.

Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною першою статті 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Також, 08 липня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VІІІ від 17.05.2017.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності передбачених Законом підстав для збільшення розміру аліментів, врахувавши при цьому положення ч.2 ст. 182 СК України та рівність обовязків сторін щодо утримання їхньої дитини.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивачки з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення. Крім того, посилання апелянта на те, що позивачкою не було доведено наявності у дитини хронічних хвороб та що встановлений розмір аліментів у сумі 1000 грн. щомісячно може порушити його права та призвести до погіршення його матеріального становища, колегія суддів вважає формальними, тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені такі порушення норм матеріального чи процесуального права, які, відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 369, 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 16 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: