АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/383/18 Справа № 204/6992/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Токар Н. В. Доповідач - Єлізаренко І.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В..

за участю секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог, які неодноразово уточнювалися в ході судового розгляду справи, ОСОБА_2 посилалася на те, що з жовтня 2001 року вона проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, вели спільне господарство, тобто знаходилися у фактичному шлюбі понад 5 років. Зазначила, що з жовтня 2001 року вона, разом з ОСОБА_6 проживали з її батьками у квартирі АДРЕСА_1. З 2003 року по 2005 рік вони разом проживали в квартирі АДРЕСА_7 - в орендованій квартирі. У травні 2005 року померла мати ОСОБА_6 - ОСОБА_7 та вона з ОСОБА_6, з її батьками брали участь у похованні матері ОСОБА_6 Після смерті матері ОСОБА_6 вона разом з ОСОБА_6 спільними зусиллями, за спільні кошти зробили капітальний ремонт у квартирі АДРЕСА_2, замінили електричну проводку, батареї, сантехніку, поставили пластикові вікна. Після закінчення ремонтних робіт з 2006 року вони разом з ОСОБА_6 стали мешкати у квартирі АДРЕСА_2. За час спільного проживання ними за спільні кошти у 2008 році було придбано холодильник «Rainford» вартістю 1031 грн.; комп'ютер вартістю 2299 грн., у 2013 році - пральну машину «LG» вартістю 2999 грн. 17 коп., кондиціонер «Samsung» вартістю 3332 грн. 50 коп., телевізор «LG» вартістю 4832 грн. 50 коп., сантехніку вартістю 606 грн. 90 коп., загальною вартістю 15 101 грн. 07 коп. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 помер. У зв'язку з тим, що вона та ОСОБА_6 проживали однією сім'єю, починаючи з 2001 року, вважає, що вона є спадкоємцем четвертої черги на спадкування за законом після його смерті, та відповідно до вимог ст.ст.70, 74 СК України, має право на 1/2 частину майна. На підставі викладеного просила суд встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 2001 року по липень 2014 року. Визнати за нею право власності на 1/2 частину майна: пральну машину «LG» вартістю 2999 грн. 17 коп., телевізор «LG» вартістю 4832 грн. 50 коп., загальною вартістю 7831 грн. 67 коп. Визнати за нею право власності в порядку спадкування на 1/2 частину майна: холодильник «Rainford» вартістю 1031 грн.; комп'ютер вартістю 2 299 грн., кондиціонер «Samsung» вартістю 3 332 грн. 50 коп., сантехніку вартістю 606 грн. 90 коп., а саме: умивальник вартістю 89 грн. 99 коп., стійку вартістю 85 грн. 99 коп., компакт ZIBO з сидінням вартістю 199 грн. 99 коп., панель ПВХ Білий лак вартістю 230 грн. 93 коп., загальною вартістю 7 269 грн. 40 коп. Визнати за нею право власності в порядку спадкування на квартиру, що знаходиться за адресою: вул.Робоча, буд.81, кв.№128, м.Дніпро (т.1 а.с.201-204).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2017 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 Встановлено факт проживання однією сім'єю чоловіка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та жінки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року по червень 2011 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду від 08 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального права.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Так, згідно частини 1, 2 статті 6 КпШС України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), правове регулювання шлюбних і сімейних відносин в Україні здійснюється тільки державою. Визнається тільки шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Релігійний обряд шлюбу, так само, як і інші релігійні обряди, не має правового значення і є особистою справою громадян.

Відповідно до ч.1 ст. 158 КпШС України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), одруження підлягає реєстрації в державних органах реєстрації актів громадянського стану.

На час виникнення спірних правовідносин діяв Кодекс про шлюб та сім'ю України, який не містив терміну «проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу».

Згідно пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень Сімейного кодексу України, цей кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України.

Згідно пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, цей кодекс набирає чинності з 01 січня 2004 року.

Статтею 74 Сімейного кодексу України, згідно якої, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, на що посилається позивач у своїй позовній заяві, почала діяти з 01 січня 2004 року.

За положеннями ч.1, 2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Згідно із ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст.74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

За приписами ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Відповідно до ч.4 ст.3 Сімейного кодексу України, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до вимог ч.1 ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Як вбачається з матеріалів справи, власником квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19 серпня 2006 року був ОСОБА_6 (т., а.с.185, 186).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6помер (а.с.9).

ОСОБА_2, звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами, просила суд встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу її та ОСОБА_6 з 2001 року по липень 2014 року, визнати за нею право власності на 1/2 частину майна: пральну машину «LG» вартістю 2999 грн. 17 коп., телевізор «LG» вартістю 4832 грн. 50 коп., загальною вартістю 7831 грн. 67 коп. Визнати за нею право власності в порядку спадкування на 1/2 частину майна: холодильник «Rainford» вартістю 1031 грн.; комп'ютер вартістю 2 299 грн., кондиціонер «Samsung» вартістю 3 332 грн. 50 коп., сантехніку вартістю 606 грн. 90 коп., а саме: умивальник вартістю 89 грн. 99 коп., стійку вартістю 85 грн. 99 коп., компакт ZIBO з сидінням вартістю 199 грн. 99 коп., панель ПВХ Білий лак вартістю 230 грн. 93 коп., загальною вартістю 7 269 грн. 40 коп. Визнати за нею право власності в порядку спадкування на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, вартість якої складає 264 714 грн. (т.1 а.с.201-204).

Судом першої інстанції витребувалася із Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори копія спадкової справи після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4, з якої вбачається, із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 звернулися: 12 липня 2016 року двоюрідна сестра померлого - ОСОБА_4, 29 липня 2016 року батько померлого - ОСОБА_3, 12 серпня 2016 року позивач ОСОБА_2 (т.1 а.с.79-101).

Також до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори 11 березня 2017 року із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_5 - дядько померлого ОСОБА_6 (т.1 а.с.141, 142).

26 травня 2017 року постановою державного нотаріуса Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. було відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартири АДРЕСА_2, у зв'язку з розглядом цивільних справ за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у Красногвардійському районному суді м.Дніпропетровська ї (т.2 а.с.22).

01 лютого 2017 року постановою державного нотаріуса Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Янковою І.В. було відмовлено ОСОБА_5 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартири АДРЕСА_2, у зв'язку з тим, що ОСОБА_5 на день смерті ОСОБА_6 на був з ним зареєстрований (т.2 а.с.106).

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інтонації встановлено та підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 позивач ОСОБА_2 з померлим ОСОБА_6 спільно проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу до червня місяця 2011 року.

Позивач ОСОБА_2 зазначала, що у спірній квартирі, яка належала померлому ОСОБА_6, було проведено за їх спільні з померлим кошти ремонт, придбано побутову техніку, однак слід зазначити будь-якими належними доказами по справі зазначене не підтверджується.

Позивачем було надано суду копію договору №26/03-1 від 26 березня 2007 року, укладеного між ПП ОСОБА_16 та ОСОБА_17 на виготовлення та установку металопластикових вікон, однак, із договору вбачається, що договір укладений на виготовлення та установки вікон у квартирі за адресою: АДРЕСА_2, був укладений не із позивачем по справі ОСОБА_2 (т.1 а.с.31, 32, 33).

ОСОБА_2 надавалися суду копія видаткової накладної №ГД-951 від 30 березня 2008 року, копія договору поставки №ГД-951, копія видаткової накладної №ЧАРL5-0080 від 07 березня 2013 року, виданих на ім'я ОСОБА_6, що також не може слугувати доказом придбання зазначених у накладних товарів саме ОСОБА_2 (т.1 а.с.34, 34, 35).

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що копії квитанцій про сплату комунальних послуг за період часу з вересня 2011 року до листопада 2015 року, наданих позивачем, містять прізвище платника - ОСОБА_6, і лише деякі з них прізвище ОСОБА_7 - померлої матері ОСОБА_6, а наявність трьох квитанцій із зазначенням прізвища платника «ОСОБА_2», які містять дату проведення платежу за водопостачання і водовідведення, абонплата та вивезення побутових відходів - 18 жовтня 2016 року, не може бути належним доказом підтвердження спільного проживання та ведення спільного господарства, оскільки зазначені платежі були здійснені вже після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1 а.с.11-26, 28).

Отже, суд першої інстанції, оцінюючі докази в їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка ОСОБА_6 та жінки ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року, оскільки до 01 січня 2004 року законом не передбачалася можливість встановлення такого факту, по червень місяць 2011 року.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за нею право власності на 1/2 частину побутової техніки, сантехніки слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною 1 ст. 1220 ЦК України передбачено відкриття спадщини внаслідок смерті особи та часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

В п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року роз'яснено, що до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 помер та він був єдиним власником квартири АДРЕСА_2 (т.1 а.с.9, 185, 186).

Із заявами про прийняття спадщини до Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_6 звернулися: 12 липня 2016 року двоюрідна сестра померлого - ОСОБА_4, 29 липня 2016 року батько померлого - ОСОБА_3, 12 серпня 2016 року позивач ОСОБА_2 та 11 березня 2017 року дядько померлого - ОСОБА_5

26 травня 2017 року постановою державного нотаріуса Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. було відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартири АДРЕСА_2, у зв'язку з розглядом цивільних справ за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у Красногвардійському районному суді м.Дніпропетровська ї (т.2 а.с.22).

01 лютого 2017 року постановою державного нотаріуса Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Янковою І.В. було відмовлено ОСОБА_5 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартири АДРЕСА_2, у зв'язку з тим, що ОСОБА_5 на день смерті ОСОБА_6 на був з ним зареєстрований (т.2 а.с.106).

Таким чином до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, крім позивача, звернулися й інші спадкоємці.

Вищевказаною постановою державного нотаріуса Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про прийняття спадщини на квартиру АДРЕСА_2 у зв'язку з розглядом

цивільних справ за позовними заявами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у Красногвардійському районному суді м.Дніпропетровська.

Позивачем не було надану суду жодних належних доказів на підтвердження її права власності на ? частину вищеперерахованої в позовній заяві побутової техніки та сантехніки. Наданими позивачем суду копіями квитанції, накладних, гарантійних талонів позовні вимоги в цій частині не підтверджуються, оскільки платником в них не зазначено позивача ОСОБА_2 та позивачем не було надано належних доказів на підтвердження придбання саме нею такого майна, чи надання нею коштів на придбання вказаного майна та побутової техніки.

Стосовно позовних вимог позивача про визнання за нею права власності на квартиру в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6, слід зазначити до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, крім позивача, звернулися й інші спадкоємці і постановою державного нотаріуса Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. було відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про прийняття спадщини на квартиру АДРЕСА_2, у зв'язку з розглядом цивільних справ за позовними заявами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у Красногвардійському районному суді м.Дніпропетровська.

Відповідно до висновку молекулярно-генетичного дослідження по встановленню батьківства ОСОБА_3 у відношенні померлого ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, проведеного КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» від 01 грудня 2017 року, вірогідність того, що ОСОБА_3 дійсно є біологічним батьком померлого ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв'язків, за результатами даного дослідження складає не менше 99,99999% (т.2 а.с.107-110).

Із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 у визначений законом строк, крім інших, звернувся також і батько померлого - ОСОБА_3 (т.1 а.с.90).

Постанова нотаріуса про відмов у вчиненні нотаріальних дій батьку померлого ОСОБА_6 ОСОБА_3 відсутня.

Крім того, слід зазначити позивач ОСОБА_2 в своїй позовній заяві просила суд встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу її з ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, з 2001 року по липень 2014 року, тобто встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу не до дня смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

Отже, суд першої інстанції, пославшись на Главу 86 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в цій частині, оскільки є й інші спадкоємці після смерті ОСОБА_6, які також зверталися до нотаріальної контри із відповідними заявами та постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних цим спадкоємцям відсутні.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги стосовно не розгляду всіх позовних вимог позивача є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що ОСОБА_3 не є батьком померлого ОСОБА_6 спростовуються наявними доказами у справі.

Твердження позивача про доведеність її позовних вимог належними доказами по справі не підтверджуються.

Посилання в апеляційній скарзі на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права також є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді