Справа № 345/726/16-ц
Провадження № 4-с/345/2/2018
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2018 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області:

в складі: головуючого-судді Мигович О.М.

секретарі Бабійчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Калуші справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Головний державний виконавець Калуського Міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Вирасток Юрій Мирославович, Вирасток Марія Петрівна про визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, зобов'язання відновити виконавче провадження, суд -

В С Т А Н О В И В:

15 лютого 2018 року скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на постанову головного державного виконавця Калуського Міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Вирасток Ю.М. про визнання незаконною та скасування постанови від 26.01.2018 року у виконавчому провадженні №52212440 про закінчення виконавчого провадження,зобов'язання відновити виконавче провадження, посилаючись на наступні обставини.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.05.2016 було задоволено позов ОСОБА_1 та вирішено стягнути з ОСОБА_2 на його користь 2000 грн. витрат за надання правової допомоги, а також 551,20 грн. сплаченого судового збору. Оскільки ОСОБА_2 добровільно виконувати рішення не хотіла, то 12.09.2016 року він звернувся до виконавчої служби із заявами про примусове виконання рішення суду. Виконавчою службою було відкрито виконавче провадження та направлено вимогу до УПФУ щодо стягнення із пенсії ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 Після цього ОСОБА_1 почав щомісяця отримувати поштові перекази в рахунок погашення заборгованості в розмірі більше 200 грн. (20% від пенсії). Однак в листопаді 2017 року він отримав тільки 33,02, тому в грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся УПФУ звернувся із заявою про роз'яснення чому поступила така сума коштів, якщо загалом отримав 2431,20 грн, а не 2551,20 грн. як зазначено у виконавчому листі.

Листом від 14.12.2017 року ОСОБА_1 було повідомлено, що кожного місяця від суми утримання було вирахувано 10 грн. на Центр поштового зв'язку №2.

Після цього 20.12.2017 року він звернувся до державного виконавця щодо роз'яснення, чому кошти на грошові перекази були взяті з нього, а не з боржника.

09 лютого 2018 року ОСОБА_1 було вручено постанову від 26 січня 2018 року ВП№52212440 Головного державного виконавця Калуського Міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом №345/726/16-ц від 07.09.2016 року виданого Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2000 грн. витрат за надання правової допомоги, а також 551,20 грн. сплаченого судового збору.

Вказана постанова Головного державного виконавця Калуського Міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Вирасток Ю.М. була винесена на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення щодо вищезазначеного виконавчого листа.

Винесенням вищезазначеної постанови від 26.01.2018 року про закінчення виконавчого провадження у виконавчому проваджені № 52212440, на думку скаржника, фактично порушено його права та законні інтереси, оскільки за час виконавчого провадження із боржника ОСОБА_2 не було стягнуто всі кошти (загалом отримав 2431,20 грн, а не 2551,20 грн. як зазначено у виконавчому листі), а у матеріалах виконавчого провадження за № 52212440 відсутні такі докази, що, в свою чергу, вказує на фактичне не виконання стягувачем рішення суду та безпідставне закриття виконавчого провадження.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні скаргу підтримав в повному обсязі та просить її задоволити.

Заінтерисована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, однак 12.03.2018 року подала до суду заяву в просить у задоволенні скарги відмовити, оскільки нею виплачено повністю стягувану суму, згідно постанови про закінчення виконавчого провадження від 26.01.2018 року та згідно розрахунку УПФУ.

Головний державний виконавець Калуського Міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Вирасток Ю.М. в судове засідання не з'явивсь, однак в судовому засідання яке відбулось 13.03.2018 року, скаргу не визнав та просив відмовити у її задоволенні, оскільки постанову про закінчення виконавчого провадження винесено ним на підставі п.9 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», в зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом, що підтверджується долученими до заперечення доказами.

Допитана в судовому засіданні в якості спеціаліста Калуськогоо об'єднаного УПФУ Івано-Франківської області ОСОБА_3 суду пояснила, що до них прийшла постанова державного виконавця по примусовому виконанню виконавчого листа №345/726/16-ц стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2000 грн. витрат за надання правової допомоги, а також 551,20 грн. сплаченого судового збору. Дану постанову вони почали виконувати на підставі ст.47 ч.2 Закону України «Про виконавче провадження».

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи суд, приходить до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити з наступних підстав.

Розділом VII ЦПК України передбачено здійснення судового контролю за виконанням судового рішення.

Відповідно до п.19 постанови №3 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 року, розгляд судами скарг у порядку, передбаченому розділом УІІ ЦПК, є однією з форм судового контролю за виконанням судових рішень, виконання яких є складовою частиною цивільного процесу, оскільки провадження у справі завершується виконанням ухвалених у такій справі судових рішень. У звязку із цим скарги сторони виконавчого провадження щодо виконання судових рішень, ухвалених за правилами ЦПК, підлягають розгляду судом, який розглянув відповідну справу у першій інстанції, тобто тим судом, що видав виконавчий документ.

Вказана норма закріплена в ч.1 ст.448 ЦПК України.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обовязок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При цьому, суд враховує, що відповідно до ч.ч.1,2 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Під час розгляду справи суд керується основними принципами ЦПК України, якими передбачається, що завданням суду є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд справи, відповідно до Конституції України та ЦПК України, а також повага честі та гідності усіх учасників цивільного процесу та здійснення правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

За ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до вимог ч.1 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Як передбачено ч.3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчиненні відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Як вбачається з дослідженої судом постанови серії ВП №52212440 від 26.01.2018 року (а.с.129), головного державного виконавця Калуського Міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Вирасток Ю.М., виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №515/726/16-ц виданого 07.09.2016 року, закінчено на підставі п.9 ч.1 ст. 39 та ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». Борг згідно виконавчого документу боржником сплачено у повному обсязі.

З копій розрахунку Калуського УПФУ Івано-Франківської області, а також згідно копій розрахункових листків та поштових повідомлень, що залучені до матеріалів скарги (а.с.148, 151-154), просліджується стягнення з пенсії ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 шляхом поштовими переводами в загальній сумі 2551,20 гривень.

При вирішенні скарги, судом враховуються вимоги статті1 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження», якими передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону, підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» за письмовою заявою стягувача - фізичної особи стягнуті грошові суми перераховуються виконавцем на зазначений стягувачем рахунок у банку або іншій фінансовій установі чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом, що здійснюється за його рахунок, крім переказу аліментних сум.

Згідно ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобовязаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобовязані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Проаналізувавши оскаржувану постанову Головного державного виконавця Калуського Міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Вирасток Ю.М. від 26.01.2018 року про закінчення виконавчого провадження серії ВП №52212440, суд приходить до переконання, що вимоги чинного законодавства при її винесенні, державним виконавцем були додержані, тому підстав для задоволення скарги суд не вбачає. На дату винесення оскаржуваної постанови 26.01.2018 року боржником ОСОБА_2 борг сплачено у повному обсязі.

За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, які узгоджуються між собою, суд приходить до висновку, що наведені у скарзі факти не знайшли свого підтвердження в суді, а тому скарга є необґрунтованою і в її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 258, 260, 353, 354, 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд -

У Х В А Л И В:

У задовленні скарги ОСОБА_1, заінтересовані особи: Головний державний виконавець Калуського Міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Вирасток Юрій Мирославович, Вирасток Марія Петрівна про визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, зобов'язання відновити виконавче провадження - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом 15 днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий: