Провадження №2-о/522/37/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року Приморський районний суд міста ОСОБА_1 у складі :

головуючого судді Домусчі Л.В..

при секретарі - Шевчик В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за заявою ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю, зацікавлена особа Одеська міська рада,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси звернулась ОСОБА_2 в інтересах малолітньої особи ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, із заявою про встановлення факту проживання однією сімєю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ОСОБА_4, яка померла 15.03.2016 р, та визнати ОСОБА_3 спадкоємцем 4-ї черги, зацікавлені особи - Одеська міська рада.

Вказана заява обґрунтована тим, що 13.03.2016 року померла опікун ОСОБА_3 - ОСОБА_4 (спадкодавець). Після смерті ОСОБА_4, залишилась спадщина у вигляді квартири в АДРЕСА_1 та квартири № 41 в м. Одесі, по вул. Разумовська, 40.

26.04.2017 р. державним нотаріусом ОСОБА_5, ОСОБА_3 було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частки квартири АДРЕСА_2. ОСОБА_3 прийняла спадщину у вигляді 1/2 частки квартири АДРЕСА_2, належної спадкоємцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому ОСОБА_1 міської ради 24 січня 1997, р. № 7-10908, дублікат якого виданий 18 квітня 2017 року, Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 101.

На сьогоднішній день залишалась спадщина у вигляді 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 та квартири № 41 в м. Одесі, по вул. Разумовська, 40. Зазначене майно належало ОСОБА_4 на підставі права приватної власності.

ОСОБА_3 родилась у сімї ОСОБА_4, яка з 1988 р. була опікуном її матері - ОСОБА_6 (рішення № 15 Виконавчого комітету Центральної районної ради народних депутатів від 08.01.1988 р.), та проживала разом з ОСОБА_4 до смерті останньої 13.03.2016 р.

Після смерті ОСОБА_6 (11 березня 2015 р.), ОСОБА_4 за розпорядженням № 122 Приморської районної адміністрації ОСОБА_1 міської ради від 26.02.2016 р. призначили опікуном над ОСОБА_3

Після смерті спадкодавця ОСОБА_4 (15.03.2016 р.) опікуном ОСОБА_7 була призначена, згідно розпорядження Приморської районної адміністрації № 506 від 01.07.2016 р. ОСОБА_2.

Після смерті ОСОБА_4, ОСОБА_3 звернулась до державного нотаріуса ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини за заповітом та за законом.

Листом від 24.04.2017 р. Державний нотаріус ОСОБА_5 ОСОБА_3 надала рекомендацію щодо звернення до суду для визнання договору купівлі продажу нерухомого майна квартиру АДРЕСА_3, який був укладений та зареєстрований Регіональною універсальною Біржою «ОСОБА_7 - Н», дійсним.

15.05.2017 р. Державний нотаріус ОСОБА_5 ОСОБА_7 надала постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії, щодо видачі свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_4, мотивуючі тим, що родинний зв'язок ОСОБА_3 з ОСОБА_4 не встановлений.

За вказаних обставин ОСОБА_3 вимушена звернутися до суду із вказаною заявою для встановлення факту проживання однією сімєю.

У судове засідання не з'явився представник заявниці ОСОБА_8 (по ордеру серії ОД №032922 від 15.06.2017 року), надав до суду заяву, згідно якої підтримав вимоги у повному обсязі та просив задовольнити, розглянути справу за його відсутності. У минулому судовому засіданні заявниця пояснила, що мешкає з 2001 році у м. Одесі, просить встановити факт, що її підопічна - ОСОБА_3 (батьки померли : мати у 2015 році, батько в 2010 році), проживала однією з ОСОБА_4, яка померла 15.03.2016 р.. ОСОБА_4 була бабусею и вона залишила по 1/2 частини квартири на мати (ОСОБА_9) та онучку (ОСОБА_3А.). Її підопічна оформила право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, між тим оформити право на спадщину стосовно іншої частки спадкового майна померлої вони не можуть. Зазначила, що померла проживала з ОСОБА_9, а потім народилась ОСОБА_3 в 2006 році та вони спільно мешкали за адресою: АДРЕСА_5. У 2015 році померла мати ОСОБА_10 та бабуся оформила опікунство на малолітньою дитиною, проте також вмерла через 10 днів та дитину відібрали до притулку, де остання мешкала близько півтора роки (поки заявниця оформлювала опікунство). 29.04.2016 року ОСОБА_2 забрала дитину з притулку і по теперішній день мешкає з нею. За вказаних обставин просила задовольнити заяву.

Представник ОСОБА_1 міської ради у судове засідання не зявився, був сповіщений про час та місце розгляду справи належним чином.

Суд за згодою представника заявника, з урахуванням ч.1 ст. 223 ЦПК України, ухвалив слухати справу за відсутності представника зацікавленої особи, сповіщеного належним чином.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, вислухавши свідка приходить до висновку, що дана заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23 серпня 2006 року народилась ОСОБА_3, про що Третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси зроблено актовий запис №771 та видано свідоцтво про народження серії І-ЖД №063516 від 06.09.2006 року. Батьками дитини було зазначено: мати ОСОБА_11 та батько ОСОБА_12 (відомості про батька були внесені відповідно до вимог ч.1 ст. 135 ЦПК України).

11 березня 2015 року померла мати дитини - ОСОБА_11, про що Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті ОСОБА_1 міського управління юстиції зробив актову запис № 2931.

Після смерті ОСОБА_11, ОСОБА_4 за розпорядженням № 122 Приморської районної адміністрації ОСОБА_1 міської ради від 26.02.2016 р. було призначено опікуном над ОСОБА_3.

13 березня 2016 року померла опікун дитини - ОСОБА_4, про що відділом реєстрації актів цивільного стану у місті ОСОБА_1 міського управління юстиції видано свідоцтво про смерть серії І-ЖД № 444849 від 15.03.2016 року та зроблено актовий запис №983.

Після смерті ОСОБА_4, опікуном над ОСОБА_3, згідно розпорядження Приморської районної адміністрації № 506 від 01.07.2016 р. була призначена - ОСОБА_2.

Після смерті останньої ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді квартири в АДРЕСА_1 та квартири № 41 в м. Одесі, по вул. Разумовська, 40.

Квартира АДРЕСА_6 належала померлій на підставі свідоцтво про право власності на житло від 24.01.1997 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому ОСОБА_1 міської ради.

Квартира АДРЕСА_7 була придбана ОСОБА_13 за договором купівлі-продажу №Н/99-01318 купівлі-продажу нерухомого майна від 22.03.1999 року, укладеного на Регіональній універсальній біржі «Александр-Н».

Згідно довідки (з місця проживання про склад сімї та реєстрацію) від 22.08.2016 року, що ОСОБА_3 була зареєстрована разом з ОСОБА_13 за адресою: м. Одеса, вул. Разумовського, буд. 40 у м. Одесі.

ОСОБА_4 згідно заповіту від 12.02.2007 р., заповідала належну їй квартиру під № 69, у будинку № 2/4, по вулиці Розумовській в місті Одесі - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, у рівних частках.

З витребуваної судом копії спадкової справи №43/2017 до майна померлої 13 березня 2016 року ОСОБА_4, вбачається, що ОСОБА_3 01 лютого 2017 року звернулась до державного нотаріуса Другої ОСОБА_1 державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом та за законом після померлої ОСОБА_4.

Листом від 24.04.2017 р. Державний нотаріус Другої одеської нотаріальної контори ОСОБА_5 ОСОБА_3 надала рекомендацію щодо звернення до суду для визнання договору купівлі продажу нерухомого майна квартиру АДРЕСА_3, який був укладений та зареєстрований Регіональною універсальною Біржою «ОСОБА_7 - Н», дійсним.

26 квітня 2017 року, Державний нотаріус Другої одеської нотаріальної контори ОСОБА_5 видала ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частки квартири АДРЕСА_8, належної спадкодавцю ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому ОСОБА_1 міської ради 24 січня 1997 року, № 7-10908.

15 травня 2017 р. Державний нотаріус Другої одеської нотаріальної контори ОСОБА_5 ОСОБА_3 надала постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_4, мотивуючі тим, що родинний зв'язок ОСОБА_3 з ОСОБА_4 не встановлений.

Таким чином, суд вбачає, що заявниця позбавлена можливості отримати оформити свідоцтво на спадщину у нотаріуса на інше спадкове майно, тобто вона має право на звернення до суду.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до положень статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1264 Цивільного Кодексу України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" N 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

У пункті 21 вище вказаної Постанови зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини, і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також: інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки .

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У відповідності до п. 1 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

У відповідності до п.7 вказаної постанови Пленуму, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника.

Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно пояснень свідка ОСОБА_14, наданими у судовому засіданні 21.11.2017 року, дитини ОСОБА_3 народилась на її очах, та свідок знала її померлу мати ОСОБА_11 та бабусю ОСОБА_4 (яка померла 2016 року). Вони мешкали у сусідньому підїзді на 1-му поверсі у АДРЕСА_9, та свідок бувала у них в гостях, так як мати ОСОБА_10 була її подругою, остання вийшла заміж, народила дитину та мешкала разом з бабусею однією сімєю. Свідок зазначила, що дитина ОСОБА_3 з дня народження у 2006 році до часу смерті бабусі разом мешкала з нею. Бабка дуже любила свою онуку, після смерті її матері оформила опікунство та вони жили однією сімєю. Свідок зазначила, що їй відомо також про квартиру АДРЕСА_10, бабка дитини розповідала, що вказана квартира належить ОСОБА_4, де остання прописана з дитиною. Обидві квартири належали померлій ОСОБА_4.

За наданими суду матеріалами суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали разом однією сімєю з 2006 року по день смерті останньої -13 березня 2016 р.

З урахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку, що проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини підтверджені за розглядом справи, та заява в цій частині є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Отже, через відсутність підтвердження проживання однією сім'єю з спадкодавцем не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини у заявниці виникли труднощі в оформлення прав на спадщину, а отже, заява щодо встановлення факту спільного проживання однією сімєю ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4) та ОСОБА_4 з 23.08.2006 р. по 13.03.2016 р. підлягає задоволенню.

У частині вимог щодо визнання ОСОБА_3 спадкоємцем 4-ї черги суд приходить до висновку про їх відмову, оскільки заявлені вимоги не підлягають розгляду в порядку окремого провадження, оскільки зі змісту заяви вбачається спір про право та останні мають вирішуватись у порядку позовного провадження.

Крім того з відповідачі нотаріуса від 15.05.2017 року не вбачається не визнання факту належності ОСОБА_3 до четвертої черги спадкоємців після померлої ОСОБА_4, а було лише розяснено необхідність надання доказів родинних відносин.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви ОСОБА_2.

Керуючись ст.. 15, 16, 1216-1218, 1222, 1258, 1264 ЦК України, ст.ст..2, 4, 5, 10, 11-13, 19, 43, 49, 76-82, ч.1 ст. 223, ст. 247, 258-259, 263-264, 265, 268, 293, 315, 319, 354, п. 9 Перехідних положень ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю, зацікавлена особа Одеська міська рада задовольнити частково .

Встановити факт спільного проживання однією сімєю ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4) та ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка була зареєстрована та проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, яка померла 13.03.2016 року) з 23.08.2006 р. по 13.03.2016 р..

В іншій частині - відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Повний текст рішення суду викладено 02.05.2018 року.

Суддя Л.В. Домусчі