Справа №487/3409/17 11.04.2018
Провадження №22-ц/784/656/18
Справа №487/3409/17
Провадження № 22ц/784/656/18 Головуючий у 1-ї інстанції Щербина С.В.
Категорія 54 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 квітня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

із секретарем: Тищенком Л.С.,

за участю: позивача - ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3,

представника відповідача - Гусєва М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 22 лютого 2018 року, ухваленого під головуванням судді Щербини С.В. о 9год. 43хв. в залі суду в місті Миколаєві, зі складенням повного змісту судового рішення 5 березня 2018 року, по справі

за позовом

ОСОБА_2

до Комунального виробничого підприємства з організації харчування у начальних закладах міста Миколаєва

(далі - КВП з організації харчування у начальних закладах )

про скасування наказів та поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И Л А:

23 червня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Комунального виробничого підприємства з організації харчування у начальних закладах міста Миколаєва про скасування наказів, поновлення на роботі та зобов'язання внести відповідний запис до трудової книжки.

Позивач зазначала, що з 3 грудня 2002 р. працювала у відповідача в якості кухаря ІVр. у шкільних їдальнях та харчоблоках дитячих навчальних закладів (далі - ДНЗ). У період роботи з жовтня 2016 року вона неодноразово за наказами по підприємству переміщувалася з одного навчального закладу до іншого, та була притягнута до дисциплінарної відповідальності. Наказом №49к від 24 травня 2017 р., в який були внесені зміни за наказом №50к від 26 травня 2017 року, вона була звільнена за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на працівника трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку. Вважає звільнення незаконним, оскільки порушень дисципліни не здійснювала, а накази винесені з мотивів упередженості.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 22 лютого 2018 року у задоволені позову відмовлено, з позивача на користь держави стягнуто 640 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким її вимоги задовольнити.

На думку позивача суд першої інстанції належним чином не з'ясував у чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом для її звільнення, та чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору.

Судом не враховано, що починаючи з вересня 2015 року її безпосереднім керівником створені для неї умови, в яких неможливо було працювати, у зв'язку з чим вона зверталася до керівництва підприємства з усними та письмовими заявами, але рішень за ними прийнято не було, а навпаки, її стали переміщувати на роботу в інші заклади.

Не звернута увага суду і на те, що 13 січня 2017 року позивача було притягнуто до відповідальності за нібито допущені порушення технології і вихід готової продукції та неякісне приготування блюд, і через ці дії її звільнено з роботи у травні 2017 року.

Також в матеріалах справи відсутні належні докази підтвердження порушень позивачем трудової дисципліни, та врахування її попередньої роботи при застосуванні такого виду стягнення як звільнення.

Не погодившись з доводами апеляційної скарги представником відповідача надано письмовий відзив, в якому підприємство вважало рішення законним та обґрунтованим, та винесеним на підставі належно досліджених та наданих сторонами доказах.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Згідно з п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку, зокрема, систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Отже, звільнення працівника за зазначеною статтею є одним з видів дисциплінарного стягнення. За передбаченими цим пунктом підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами трудового розпорядку.

Судом встановлено, що з 3 грудня 2002 р. ОСОБА_2 знаходилася у трудових відносинах з КВП з організації харчування у начальних закладах, де працювала на посаді кухаря ІVр. у шкільних їдальнях та харчоблоках ДНЗ міста Миколаєва, до обов'язків якої входило: безпосереднє підпорядкування завідувачу виробництвом чи шефу-кухарю відповідного підрозділу; готування блюд визначеної складності; дотримання технології приготування страв та кулінарних виробів; підтримання харчоблоку в належному санітарному стані; дотримання діючої інструкції, Правил внутрішнього трудового розпорядку (а.с.86-88).

За період роботи ОСОБА_2 за наказами керівника підприємства переміщувалася у його підрозділи, що знаходилися в різних шкільних та дитячих навчальних закладах.

В тому числі, у зв'язку зі скаргами керівників навчальних закладів, шефів-кухарів цих підрозділів, які надходили щодо невиконання позивачем ОСОБА_2 обов'язків кухаря, готування неякісної їжі, недотримання санітарних норм на харчоблоку, відмови від виконання вказівок шефа-кухаря та створення конфліктної атмосфери у колективах підрозділів (а.с.23-40, 49-63).

Такі обставини підтверджено відповідачем за допомогою письмових доказів та показань свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 і ОСОБА_13, які допитані у судовому засіданні.

Тому за наказами №255-к від 4 жовтня 2016 року, 265-к від 8 листопада 2016 року, №277-к від 16 грудня 2016 року, №8-к від 17 січня 2017 року, і наказом №48-к від 22 травня 2017 року позивач ОСОБА_2 переміщувалася на аналогічні посади кухаря ІVр. з одного закладу до іншого: зі шкільної їдальні СШ№50 до харчоблоку ДНЗ №115, потім до харчоблоку ДНЗ №2, і в подальшому до ДНЗ №№93, 23, 92 і 139.

Крім цього за наказом №276-к від 15 грудня 2016 року і наказом №6-к від 13 січня 2017 року ОСОБА_2 притягнута до дисціплінарної відповідальності у вигляді оголошення за обома наказами «догани» за порушення трудової і технологічної дисципліни, Правил внутрішнього трудового розпорядку та пунктів 3.8, 3.9 посадової інструкції кухаря (а.с.41-42, 64-65, 89-92).

При накладені дисциплінарних стягнень відповідачем дотримані процедура та порядок, передбачені статтями 147-149 КЗпП України, а саме: проведені відповідні перевірки фактів порушення дисципліни, складені акти про відмову у наданні пояснень від позивача як порушника дисципліни, та застосовані види стягнень з урахуванням її попередньої роботи та інших обставин.

Посилання апелянта ОСОБА_2 на те, що судом при вивченні цих обставин не взято до уваги те, що вона неодноразово зверталася із заявами та скаргами до керівництва підприємства, що може свідчити про упередженість до неї при прийнятті рішення щодо її звільнення, колегія суддів вважає безпідставними, так як по-перше, заяви позивача свідчать про бажання ознайомитися із зверненнями щодо її дій, по-друге, стосуються періоду, за яким керівництвом підприємства вже прийняті заходи про застосування до неї дисциплінарних стягнень, які не скасовані та є чинними на час звільнення позивача з посади, і по-третє, враховані місцевим судом в якості обґрунтування позовних вимог.

У подальшому 19 травня 2017 року на підприємстві складено три акти у складі комісії: старшої медичної сестри, методиста, двох помічників вихователя, що затверджені завідуючої ДНЗ №92 міста Миколаєва, та на підставі яких виявлені нові порушення трудової та технологічної дисципліни кухарем ОСОБА_2, яка виготовила та видала готову продукцію меншої ваги, ніж було заявлено у меню (запіканку та котлети курячі), а також відмовилася видавати дітям вечерю, у зв'язку з чим видача вечері затримана на 20 хвилин, та здійснена медичною сестрою та шеф-кухарем (а.с.82-84).

На підставі вищезазначених актів шеф-кухарем ДНЗ№92 подана на ім'я керівника КВП з організації харчування у начальних закладах доповідна записка щодо допущених порушень з боку позивача ОСОБА_2 (а.с.85).

На прохання надати письмові пояснення за вказаними в доповідній записці та актах від 19 травня 2017 року фактами, кухар ОСОБА_2 відмовилася, про що складено відповідний акт (а.с.93).

Тому наказом №49-к від 24 травня 2017 року, в який внесені зміни щодо дати звільнення за наказом №50-к від 26 травня 2017 року, ОСОБА_2 звільнено з роботи з 26 травня 2017 року за п. 3 ст. 40 КЗпП України, тобто за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, посадовою інструкцією кухаря, діючими нормативними актами (а.с.4-6).

Таким чином, в цьому випадку до позивача адміністрацією було застосовано більш суворе стягнення у вигляді звільнення, після застосування попередніх дисциплінарних стягнень, та вчинення нею нового проступку 19 травня 2017 року, пов'язаного з порушенням своїх трудових (посадових), технологічних функціональних обов'язків та вимог посадової інструкції кухаря, з яким позивача особисто ознайомлено.

З такими висновками суду першої інстанції слід погодитися, оскільки суд повно і всебічно дослідивши обставини справи та встановивши, що позивачем було допущено систематичне невиконання обов'язків, покладених на неї трудовим договором, а її звільнення здійснено адміністрацією з додержанням норм трудового законодавства, обґрунтовано відмовив в задоволенні позову про скасування наказів, поновлення на роботі та зобов'язання вчинити певні дії.

Щодо змісту апеляційної скарги позивача ОСОБА_2, то вона не містить перелік обставин, які не були з'ясовані судом та вплинули на невірне вирішення ним справи, а її доводи не впливають на обґрунтовані висновки суду щодо відсутності підстав для скасування наказів про звільнення, її поновлення на роботі, внесення відповідних змін до трудової книжки, так як є фактичною переоцінкою доказів, які вже були досліджені та оцінені судом.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що при її звільненні не була врахована її попередня робота є помилковими, так як підставою для звільнення було систематичне невиконання нею трудових обов'язків, яке нею вчинялося на протязі тривалого часу, в тому числі з урахуванням притягнення її до дисциплінарної відповідальності двічі за короткий термін часу.

При встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального закону та правильно застосовано норми матеріального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню.

Разом з тим, суд першої інстанції при ухваленні рішення помилково стягнув з позивача на користь держави 640 грн. 00 коп. судового збору, посилаючись на статтю 141 ЦПК України, якою не передбачено стягнення витрат з позивача, який звільнений від сплати судового збору при розгляді справ про поновлення на роботі.

Тому рішення суду в частині стягнення судового збору з підстав, передбачених пунктом 4 частини 1 статтею 376 ЦПК України, як ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 22 лютого 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_2 судового збору на користь держави скасувати.

В іншої частині рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 22 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, починаючи з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення буде складено 11 квітня 2018 року, після проголошення вступної та резолютивної частин.

Головуючий О.О.Ямкова

Судді С.Ю. Колосовський

О.В. Локтіонова