Постанова

Іменем України

2 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 243/3508/16-ц

провадження № 61-8000 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «ВсеукраїнськийБанк Розвитку»,

відповідач: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу уповноваженою особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» на ухвалу апеляційного суду Донецької області у складі судді Тимченко О. О. від 8 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2016 року публічне акціонерне товариство «ВсеукраїнськийБанк Розвитку» (далі - ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку») звернулося до суду з позовом про стягнення в солідарному порядку із ОСОБА_5 як позичальника та ОСОБА_6 як поручителя заборгованості за кредитним договором від 5 листопада 2013 року у розмірі 87 496 грн

45 коп., посилаючись на невиконання позичальником своїх зобов'язань за укладеним кредитним договором.

Заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 23 червня 2016 року позов ПАТ "Всеукраїнський Банк Розвитку" задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» заборгованість за кредитним договором у розмірі 52 472 грн 61 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 8 листопада 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» на заочне рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 23 червня

2016 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що апеляційна скарга подана з пропуском строку на апеляційне оскарження, наведені заявником причини пропуску строку на апеляційне оскарження не є поважними.

У касаційній скарзі, поданій 27 листопада 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВсеукраїнськийБанк Розвитку» просить скасувати ухвалу апеляційного суду, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що банк як учасник справи не отримував від суду апеляційної інстанції повідомлення про місце та час розгляду поданої ним заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження. Апеляційну скаргу у строк, визначений статтею 294 ЦПК України 2004 року, не було подано через бездіяльність представника банку -

Герасименко О. О., яка супроводжувала цю справу, що є об'єктивною причиною пропуску строку. Суд апеляційної інстанції не врахував, що з початком процедури ліквідації з 22 грудня 2015 року, банком вживаються заходи для повернення заборгованості позичальників перед банком, що свідчить про велику завантаженість.

Відзив на касаційну скаргу відповідачі не подали.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

14 березня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною третьої статті 297 ЦПК України 2004 року передбачено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

За змістом пункту 2 частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року якщо вказані особою, яка подала апеляційну скаргу, підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Судами попередніх інстанцій установлено, що заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 23 червня

2016 року частково задоволено позов ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку».

Із матеріалів справи вбачається, що представник позивача не був присутнім у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, копію оскаржуваного рішення суду першої інстанції представник

ПАТ «ВсеукраїнськийБанк Розвитку» отримав 4 липня 2016 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 63).

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Останнім днем для подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог частини першої статті 294 ЦПК України

2004 року було 14 липня 2016 року, однак апеляційна скарга

ПАТ «ВсеукраїнськийБанк Розвитку» подана лише 21 вересня 2017 року, що підтверджується штемпелем на конверті, тобто з пропуском строку на

1 рік і два місяці.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 5 жовтня 2017 року апеляційна скарга ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» була залишена без руху та надано заявнику строк для усунення її недоліків, а саме звернутися до суду з заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження, навівши інші поважні причини для поновлення цього строку та подавши відповідні докази.

24 жовтня 2017 року до апеляційного суду надійшла заява

ПАТ «ВсеукраїнськийБанк Розвитку» про поновлення процесуального строку на звернення з апеляційною скаргою та наведено причини пропуску строку на апеляційне оскарження: бездіяльність працівника банка та виробнича завантаженість банка.

Апеляційний суд за заявою особи може поновити пропущений процесуальний строк апеляційного оскарження, проте у разі не наведення заявником поважних причин пропущення цього строку, у суду відсутні на це процесуальні повноваження.

Наведені заявником підстави пропуску строку, судом апеляційної інстанції визнані неповажними, про що наведено відповідні мотиви.

У справі, яка переглядається, апеляційний суд встановив, що позивач не був присутній у судовому засіданні 23 червня 2016 року, отримав оскаржуване рішення суду першої інстанції 4 липня 2016 року, проте із апеляційною скаргою звернувся лише 21 вересня 2017 року, тобто зі спливом значного проміжку часу з дня ухвалення місцевим судом рішення, дійшов обгрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження згідно із частиною третьою статті 297 ЦПК України 2004 року.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 №475/97- ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження рішення (справа «Олександр Шевченко проти України» 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (справа «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року).

За змістом статті 44 ГК України підприємство здійснюється на основі самостійного формування підприємцем програми діяльності, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, тощо.

Відповідно до частин четвертої, п'ятої статті 37 Закону України «Про банки і банківську діяльність» розподіл функцій між органами управління банку має забезпечувати ефективну систему внутрішнього контролю, зокрема розподіл обов'язків під час здійснення діяльності банку.

Таким чином, посилання банку на бездіяльність свого працівника та через велику завантаженість свідчить про неналежну організацію роботи банку, а тому ці причини пропуску строку на апеляційне оскарження не є поважними. Отже, у суду апеляційної інстанції були відсутні процесуальні повноваження на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Доводи касаційної скарги щодо порушення апеляційним судом принципу справедливого суду, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є необґрунтованими, з огляду на те, що подання апеляційної скарги після спливу більше одного року з моменту ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності.

Слід зауважити, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки і разом з тим, розпоряджаються процесуальними правами на свій розсуд.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу уповноваженою особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду Донецької області від 8 листопада 2017 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

Є. В.Синельников

С.Ф. Хопта