Ухвала

Іменем України

13 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 635/4465/17

провадження № 61-16350ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову апеляційного суду Харківської області від 07 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на дружину,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на дружину у розмірі 1 500,00 грн щомісячно, починаючи з дня подачі позову, до досягнення сином трьох років.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 21 листопада 2015 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції за актовим записом № 683. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_6. Син знаходиться на її утриманні. ОСОБА_4 не працює, а відповідач матеріально не допомагає, хоча і має таку можливість.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 02 листопада 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1 500,00 грн щомісячно, починаючи з 10 серпня 2017 року, до досягнення сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач є працездатною особою, інших осіб на утриманні не має та зобов'язаний утримувати дружину до досягнення їх сином трьох років.

Постановою апеляційного суду Харківської області від 07 лютого 2018 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 02 листопада 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу дружині, оскільки: не працює з січня 2014 року; в центрі зайнятості як такий, що шукає роботу, не перебуває; інших доходів не має.

ОСОБА_4 через засоби поштового зв'язку 03 березня 2018 року звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову апеляційного суду Харківської області від 07 лютого 2018 року. При цьому, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ОСОБА_4 просила скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач ОСОБА_5 має можливість сплачувати аліменти на дружину, з якою проживає дитина, тому що він знаходиться у працездатному віці (28 років), може працювати за станом свого здоров'я, інших утриманців не має.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Тлумачення статті 84 Сімейного кодексу України (далі - СК України) свідчить, що право дружини на утримання виникає на підставі таких юридичних фактів: вагітність або проживання з нею дитини, яка не досягла трьох років або шести років, якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку; походження дитини від чоловіка (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридично значущого зв'язку (усиновлення, факт біологічного походження); здатність чоловіка надавати матеріальну допомогу. Для виникнення у дружини права на аліменти від її чоловіка потрібна сукупність вказаних юридичних фактів.

Встановивши, що ОСОБА_5 не може надавати матеріальну допомогу, апеляційний суд обґрунтовано скасував рішення місцевого суду та відмовив у задоволенні позовних вимог. Обставини, на які посилається у касаційній скарзі ОСОБА_4 не спростовують такого висновку суду.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GУMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами першої та апеляційної інстанцій норм права (статті 84 СК України) є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову апеляційного суду Харківської області від 07 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання дружини.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель