Номер провадження: 22-ц/785/1685/18
Головуючий у першій інстанції Погрібний С. О.
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.

за участі секретаря - Сідлецької Ю.С.

з участю: представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2016 року (суддя Погрібний С.О.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та процентів за договором позики,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і судове рішення першої інстанції)

09.09.2014 року ОСОБА_2 звернувся із позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу та процентів за договором позики.

Позов обґрунтовано тим, що 10.02.2011 року, на підставі усної домовленості між позивачем і відповідачем, позивач позичив відповідачу 242 000 доларів США зі строком повернення до 01.06.2014 року, а 25.12.2013 року відповідач підписав договір займу, в якому були викладені обставини домовленості лютого 2011 року, при цьому, в цей день відповідач отримав у позику ще 109 000 доларів США, що підтвердив письмово. За умовами договору займу відповідач зобов'язався сплачувати 10% за користування грошовими коштами.

Станом на вересень 2014 року відповідач грошові кошти і проценти не повернув.

Посилаючись на те, що між сторонами існує зобов'язання, за умовами якого відповідач повинен повернути грошові кошти у розмірі 242 000 доларів США, а також проценти у розмірі 109 000 доларів США, крім того, відповідач, який прострочив зобов'язання, в силу ст. 625 ЦК України, повинен сплатити 3% річних від простроченої суми, позивач, остаточно уточнивши вимоги, просив стягнути з відповідача суму заборгованості разом із процентами у розмірі 388 632 доларів США в еквіваленті до гривні на час прийняття рішення.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.08.2016 року позов задоволено частково: суд стягнув з відповідача на користь позивача 375 067,28 доларів США еквівалент 9 307 890,91 гривень, з яких 242 000 доларів США заборгованість за договором позики, 125 243,28 доларів США заборгованість по процентам за період з 11.02.2011 року по 14.04.2016 року (за користування 242 000 доларами США) і 7 824 доларів США процентів за період з 10.02.2011 року по 31.10.2011 року (за користування 109 000 доларами США). З відповідача на користь позивача суд стягнув судові витрати у вигляді судового збору.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

2

В апеляційній скарзі представник відповідача просить рішення суду від 11.08.2016 року скасувати і постановити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на незаконність, немотивованість та передчасність рішення суду.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга представника відповідача зазначає про наступне: відповідач не заперечує факт отримання від позивача у лютому 2011 року 242 000 доларів США і 109 000 доларів США із обов'язком повернути у строк до 01.06.2014 року; у грудні 2011 року відповідач частково повернув борг у сумі 129 000 доларів США, які перераховані через установу Банку Кіпра і підтверджуються дебетовими авізо; суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, які надав відповідач про повернення 129 000 доларів США у грудні 2011 року -договору про надання послуг №2/10 від 28.08.2011 року між позивачем і компанією «BELATEX LIMITED»; суд необґрунтовано не взяв до уваги документально підтвердженою ту обставину, що у грудні 2011 року відповідач повернув 129 000 доларів США, а також належним чином не проаналізував зміст договору від 28.08.2011 року; суд прийняв передчасне рішення, оскільки відповідач мав намір надати докази на підтвердження проведення інших фінансових операцій від імені відповідача про погашення заборгованості; суд першої інстанції не дослідив оригінали розписок, на підставі яких стягнув заборгованість; законодавством Російської Федерації (відповідач має найбільш тісний зв'язок з правом РФ) не забороняється вчиняти правочини між громадянином та юридичною особою, в якій він є учасником та директором.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

В суді першої інстанції приймав участь представник відповідача, який в запереченнях на позовну заяву зазначив: 10.02.2011 року позивачдійсно позичив відповідачу 242 000 доларів США і 109 000 доларів США; 01.12.2011 року позивач уклав з компанією «BELATEX LIMITED» договір доручення про перерахування від імені та за рахунок відповідача на рахунок позивача грошових коштів; 16.12.2011 року та 22.12.2011 року на рахунки позивача відповідно перераховані 75 000 доларів США й 54 000 доларів США (всього 129 000 доларів США); сума боргу, заявлена позивачем до стягнення має бути зменшена на 129 000 доларів США; вимоги позивача про застосування ст. 625 ЦПК України є необґрунтованими (а.с. 127, 160-171 т.1).

Представник позивача в запереченнях на позовну заяву зазначив: договір займу від 10.02.2011 року оформлено у письмовій формі в грудні 2013 року, тоді як платежі на суму 129 000 доларів США мали місце у грудні 2011 року; в останньому пункті договору від 25.12.2013 року відповідач зазначив, що проценти рахуються з суми 352 000 доларів США, а з 31.10.2011 року з суми коштів після переводу 109 000 доларів США; у договорі займу, складеному письмово через 2 роки у грудні 2013 року не згадується про часткове повернення боргу у розмірі 129 000 доларів США в грудні 2011 року, навпаки, визначена сума боргу у розмірі 242 000 доларів США; у подальшому, 14.08.2014 року відповідач видав позивачу ще 3 розписки на підтвердження отримання 242 000 доларів США із обов'язком повернути у строк до 01.12.2014 року; між позивачем і відповідачем існували давні дружні стосунки та бізнес стосунки, про що свідчить договір №2/10 від 28.08.2011 року про надання послуг з підготовки технічного завдання і виконання проектних робіт по спорудженню пірсу на березі Каспійського моря в с. Фатмаі Азербайджанської Республіки у строк до 10.12.2011 року; вартість послуг з умовами цього договору склала 129 000 доларів США; відповідач не надав жодного належного доказу на підтвердження часткового погашення боргу від 10.02.2011 року (25.12.2013 року) а.с.183-188 т.1.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначив: надані відповідачем дебітові авізо від 16.12.2011 року і від 22.12.2011 року на загальну суму 129 000 доларів США не є доказом часткового погашення боргу і не узгоджуються з договором займу від 25.12.2013 року, який складено через 2 роки після проведення зазначених платежів; платежі у грудні 2011 року в розмірі 129 000 доларів США стосуються зобов'язань, які випливають з іншого договору - №2/10 від 28.08.2011 року про надання послуг, що зокрема підтверджується актом від 10.12.2011 року; відповідачу достовірно були відомі

банківські рахунки позивача для перерахування коштів за договором позики; відповідач має паспорт громадянина України від 01.10.1998 року, а тому спір підсудний суду

України.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставин, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і не оспорені сторонами такі обставини.

10.02.2011 року, на підставі усної домовленості між позивачем і відповідачем, позивач позичив відповідачу 242 000 доларів США зі строком повернення до 01.06.2014 року, а 25.12.2013 року відповідач підписав договір займу, в якому були викладені обставини домовленості лютого 2011 року. В цей же день відповідач отримав у позику ще 109 000 доларів США, що підтвердив письмово. За умовами договору займу відповідач зобов'язався сплачувати 10% за користування грошовими коштами (а.с.5,6 177-179 т.1).

28.08.2011 року між компанією «BELATEX LIMITED» в особі відповідача і позивачем укладено договір №2/10 від 28.08.2011 року про надання послуг з підготовки технічного завдання і виконання робіт з проектування пірсу на березі Каспійського моря в с. Фатмаі Азербайджанської Республіки. Предметом договору визначено надання компанією відповідача послуг з підготовки технічного завдання і виконання робіт з проектування пірсу на березі Каспійського моря. Цим договором визначено, що вартість послуг складає 129 000 доларів США, виконавець має надати послуги у строк до 10.12.2011 року (а.с.185-187 т.1).

Згідно акту прийому-здачі робіт від 10.12.2011 року по договору №2/10 від 28.08.2011 року, роботи були виконані у строк до 10.12.2011 року і відповідач повинен сплатити позивачу за виконану роботу по договору №2/10 від 28.08.2011 року 129 000 доларів США (а.с.188 т.1).

01.12.2011 року укладено договір доручення №1-МБ між відповідачем і компанією «BELATEX LIMITED», за умовами якої відповідач доручив, а повірений прийняв на себе обов'язок виконати обов'язок по усному договору, укладеному 10.02.2011 року між відповідачем і позивачем.

За вказаним договором довірений і повірений виступили в одній особі - в особі відповідача ОСОБА_3 (а.с.163-165,170 т.1).

Згідно додаткової угоди №1 від 16.12.2011 року до договору доручення №1-МБ від 01.12.2011 року, відповідач доручив перерахувати на рахунок позивача 75 000 доларів США, а додатковою угодою №2 від 20.12.2011 року до договору доручення №1-МБ від 01.12.2011 року 54 000 доларів США. Згідно дебетових авізо від 16.12.2011 року і від 22.12.2011 року на рахунок позивача перераховано відповідно 75 000 доларів США і 54 000 доларів США, а всього 129 000 доларів США (а.с.166-179 т.1).

14.08.2014 року відповідач видав розписки, якими підтвердив, що грошові кошти у розмірі 242 000 доларів США, які він отримав 10.02.2011 року зі сплатою 10% річних, а також 109 000 доларів США, які отримав 10.02.2011 року без сплати процентів станом на 14.08.2014 року не повернуто, однак він зобов'язується повернути зазначені грошові кошти у 2014 році (а.с.7-9,176,181,182 т.1).

Станом на вересень 2014 року відповідач грошові кошти і проценти за договором позики від 10.02.2011 року (25.12.2013 року) не повернув.

Відповідач є власником нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 (Приморський район м. Одеси, а.с.28-31,113-118 т.1).

01.10.1998 року відповідач отримав паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 (а.с.79 т.1).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач, станом на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції свої зобов'язання по договору від 10.02.2011 року (25.12.2013 року) не виконав.

Між сторонами виникли правовідносини із зобов'язання, які регулюються нормами ЦК України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції задовольняючи позов частково у розмірі 375 067,28 доларів США еквівалент 9 307 890,91 гривень виходив з того, що між сторонами існує зобов'язання із договору позики, станом на час виникнення спору у суді відповідач належним чином не виконав зобов'язання й не повернув позику разом із процентами (а.с.199,200 т.1).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції зважаючи на наступне.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а

позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1046 ч.1, 1047 ч.ч.1,2 ЦК України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст. 1048 ч.1 ЦК України).

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ст. 1049 ч.ч.1,3 ЦК України).

Факт передачі позивачем і отримання відповідачем позики в розмірі 242 000 доларів США та 109 000 доларів США у лютому 2011 року з підтвердженнями існування зазначеної заборгованості станом на 25.12.2013 року, а також станом на 14.08.2014 року саме у розмірі 242 000 доларів США і 109 000 доларів США доведений належними письмовими доказами, які, всупереч ст. 81 ЦІПК України, відповідач належним чином не спростував.

Факт повернення грошових коштів в грудні 2011 року на виконання договору від 10.02.2011 року (25.12.2013 року) у розмірі 129 000 доларів США, всупереч ст. 81 ЦІПК України, відповідач належним чином не довів.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у відповідача заборгованості перед позивачем за договором від 10.02.2011 року (25.12.2013 року) відповідно у розмірі 242 000 доларів США і 109 000 доларів США з процентами.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи представника відповідача у скарзі про те, що : у грудні 2011 року відповідач частково повернув борг у сумі 129 000 доларів США, які перераховані через установу Банку Кіпра і підтверджуються дебетовими авізо; суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, які надав відповідач про повернення 129 000 доларів США у грудні 2011 року , а саме -договору про надання послуг №2/10 від 28.08.2011 року між позивачем і компанією «BELATEX LIMITED»; суд необґрунтовано не взяв до уваги документально підтверджений факт повернення у грудні 2011 року 129 000 доларів США, а також належним чином не проаналізував зміст договору від 28.08.2011 року; суд прийняв передчасне рішення, оскільки відповідач мав намір надати докази на підтвердження проведення інших фінансових операцій від імені відповідача про погашення заборгованості; суд першої інстанції не дослідив оригінали розписок, на підставі яких стягнув заборгованість; законодавством Російської Федерації (відповідач все ж має більш тісний зв'язок з правом РФ) не забороняється вчиняти правочини між громадянином та юридичною особою, в якій він є учасником та директором, - не заслуговують на увагу.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших

обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. ст. 76 ч.1, 78 ч.2, 80 ч.ч.1,2, 81 ч.ч.1,6 ЦПК України).

Договір займу від 10.02.2011 року (відповідач визнав, що 10.02.2011 року позивач дійсно нада йому позику у розмірі 242 000 доларів США і 109 000 доларів США із зобов'язання повернути в 2014 році), який сторони цього договору письмово оформили у грудні 2013 року, зазначає, що станом на грудень 2013 року відповідач визнає факт отримання грошових коштів у розмірі 242 000 доларів США і 109 000 доларів США з процентами.

У серпні 2014 року відповідач знову письмово підтвердив існування заборгованості перед позивачем у розмірі 242 000 доларів США і 109 000 доларів США із зобов'язання повернути в 2014 році.

Суду надані належні докази існування між сторонами бізнесових стосунків у серпні - грудні 2011 року.

Так, 28.08.2011 року між компанією «BELATEX LIMITED» в особі відповідача і позивачем укладено договір №2/10 від 28.08.2011 року про надання послуг з підготовки технічного завдання і виконання робіт з проектування пірсу на березі Каспійського моря в с. Фатмаі Азербайджанської Республіки. Предметом договору визначено надання компанією відповідача послуг з підготовки технічного завдання і виконання робіт з проектування пірсу на березі Каспійського моря. Цим договором визначено, що вартість послуг складає 129 000 доларів США, виконавець має надати послуги у строк до 10.12.2011 року (а.с.185-187 т.1).

Згідно акту прийому-здачі робіт від 10.12.2011 року по договору №2/10 від 28.08.2011 року, роботи були виконані у строк до 10.12.2011 року і відповідач повинен сплатити позивачу за виконану роботу по договору №2/10 від 28.08.2011 року 129 000 доларів США (а.с.188 т.1).

Позивач стверджує, що договір від 28.08.2011 року відповідач виконав і сплатив за виконання умов цього договору обумовлену договором суму - 129 000 доларів США у строки, передбачені договором і з приводу виконання умов зазначеного договору між сторонами спору не існує.

Надані відповідачем дебетові авізо за грудень 2011 року на суму 129 000 доларів не містять належної інформації про те, що кошти перераховані на виконання саме умов договору позики від 10.02.2011 року (25.12.2013 року).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з врахуванням обставин справи і наданих доказів, що договір доручення №1-МБ між відповідачем і компанією «BELATEX LIMITED», за умовами якого відповідач доручив, а повірений прийняв на себе обов'язок виконати обов'язок по усному договору, укладеному 10.02.2011 року між відповідачем і позивачем та додаткові угоди до цього договору, які підписані однією і тією ж особою - ОСОБА_3, у даному випадку, не є належними, достовірними й достатніми доказами для ствердження факту повернення грошових коштів за договором позики від 10.02.2011 року (25.12.2013 року).

Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом (ст. 238 ч.3 ЦК України).

Відповідач в особі представників не надав достатніх доказів, які б у своїй сукупності дали змогу суду дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування, а саме, часткового повернення позики за договором від 10.02.2011 року (25.12.2013 року) у розмірі 129 000 доларів США.

Станом на серпень 2011 року відповідачу беззаперечно були відомі банківські реквізити позивача для перерахування грошових коштів за договором позики від 10.02.2011 року (25.12.2013 року).

Доводи скарги про те, що суд першої інстанції не дослідив оригінали договору займу і розписки безпідставні через те, що відповідач визнав факт отримання позики у розмірі 242 000 доларів США і 109 000 доларів США з процентами, представники відповідача у суді першої інстанції також не оспорювали зазначених обставин, відповідач не ставив в суді першої інстанції під сумнів наявність у позивача оригіналів зазначених письмових доказів.

Відповідач з 1998 року має громадянство України, в Україні у відповідача є нерухоме майно, а тому відсутні підстави для ствердження про порушення вимог закону щодо підсудності справи і неможливості вирішення спору на підставі законодавства України.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Відповідач порушив право позивача щодо своєчасного і у повній мірі виконання зобов'язання з повернення грошових коштів та процентів за договором позики, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про захист порушеного права позивача шляхом часткового задоволення позову.

Позивач погодився з рішенням суду першої інстанції у частині відмови йому у позові про стягнення процентів з підстав ст. 625 ЦПК України і апеляційну скаргу не подав, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції у цій частині не перевірялось.

(висновку суду апеляційної інстанції по суті вимог апеляційної скарги)

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову частково, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду залишає без змін з підстав, викладених у мотивувальній частині постанови.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. ст. 133 ч.1, 141 ч.1 ЦПК України).

Зважаючи на те, що апеляційна скарга відповідача підлягає відхиленню, відповідач не має права на відшкодування судових витрат, які він поніс у суді апеляційної інстанції.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2016 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови апеляційного суду складено 16.04.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Г.Я. Колесніков