ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року

м.Суми

Справа №580/1206/17

Номер провадження 22-ц/788/530/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Біляєвої О. М. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання -Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Державна казначейська служба України,

треті особи - Головне управління Національної поліції у Сумській області, прокуратура Сумської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Державної казначейської служби України

на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 25 січня 2018 року в складі судді Чхайла О.В., ухвалене у м. Лебедин, повний текст якого складено 25 січня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, в якому просив стягнути на його користь з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку в сумі 2500000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду та 30000 грн. витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги у кримінальній справі.

Свої вимоги мотивував тим, що з 04 серпня 2012 року по 10 травня 2017 року він незаконно перебував під слідством і судом, загальна тривалість перебування становить 4 роки 8 місяців та 7 днів, внаслідок чого зазнав моральних страждань.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 25 січня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто із Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 250000 грн. та 30000 грн. на відшкодування майнової шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Судові витрати компенсовано за рахунок держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відшкодування моральної шкоди та ухвалити нове судове рішення в цій частині про задоволення позову в повному обсязі.

При цьому зазначає, що внаслідок незаконного перебування під слідством і судом він переніс душевні страждання, зазнав немайнових втрат, які призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, чим завдано йому моральну шкоду, яку він оцінює у 2500000 грн. Проте, суд першої інстанції при відшкодуванні моральної шкоди виходив лише з тривалості кримінального переслідування.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

При цьому вказує, що відповідно до п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774-VIII (набрав чинності з 1 січня 2017 року), мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень, однак суд першої інстанції при стягненні з відповідача на користь позивача моральну шкоду, не врахував зазначених норм права.

Прокуратура Сумської області подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1, в якому просила апеляційну скаргу на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 25 січня 2018 року залишити без задоволення, посилаючись на те, що судом дотримано вимоги матеріального та процесуального права при ухваленні вказаного рішення, а сума, стягнута на користь позивача, відповідає нормам Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

У відзиві на апеляційну скаргу Державної казначейської служби України ОСОБА_1 просив її залишити без задоволення, а його апеляційну скаргу задовольнити. Вважав, що судом правильно застосовано як розрахункову одиницю для визначення мінімального розміру заробітної плати саме розмір мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2, яка підтримала доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та заперечувала проти скарги Державної казначейської служби України, представника Державної казначейської служби України - Семенюти В.В., яка підтримала доводи своєї апеляційної скарги та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1, прокурора Сумської обласної прокуратури - Дубової О.В., яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 04 серпня 2012 року по 12 серпня 2012 року ОСОБА_1 утримувався в ІТТ Лебединського МВ УМВС в Сумській області.

Постановою Лебединського районного суду Сумської області від 05 серпня 2012 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності - адміністративний арешт строком на 7 діб. Постановою Апеляційного суду Сумської області від 04 вересня 2012 року вказану постанову суду першої інстанції скасовано, а справу закрито, у зв'язку з відсутністю події адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

11 серпня 2012 року відносно ОСОБА_1 порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а 12 серпня 2012 року його було затримано правоохоронними органами за підозрою у вчиненні вказаного злочину.

Постановою Лебединського районного суду Сумської області від 20 серпня 2012 року позивачеві обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вироком Лебединського районного суду Сумської області від 23 травня 2013 року ОСОБА_1 визнано винним за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч. 1 КК України і призначено покарання у виді 13 років позбавлення волі (а.с. 12-26).

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 06 серпня 2013 року вирок Лебединського районного суду Сумської області від 23 травня 2013 року щодо ОСОБА_1 скасовано, кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутністю достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді.

Запобіжний захід тримання під вартою ОСОБА_1 скасовано, звільнено його з-під варти в залі суду негайно (а.с. 27-34).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 лютого 2014 року ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 06 серпня 2013 року скасовано і призначено новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції (а.с. 35-39).

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 26 червня 2014 року вирок Лебединського районного суду Сумської області від 23 травня 2013 року відносно ОСОБА_1 скасовано у зв'язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, а подальше кримінальне провадження закрито у зв'язку з тим, що не доведено, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 115 ч. 1 КК України, вчинене обвинуваченим ОСОБА_1 (а.с. 40-46).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 серпня 2015 року, ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 26 червня 2014 року скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції (а.с. 47-51).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 04 квітня 2016 року вирок Лебединського районного суду Сумської області від 23 травня 2013 року щодо ОСОБА_1 скасовано. Кримінальне провадження на підставі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України закрито у зв'язку з невстановленням достатніх доказів для доведеності винуватості ОСОБА_1 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України (а.с. 52-64).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2017 року ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 04 квітня 2016 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін (а.с. 65-68).

Рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 мотивоване тим, що внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування та суду, у період з 04 серпня 2012 року по 10 травня 2017 року, позивач зазнав душевних страждань, що виразились у погіршенні його відносин з оточуючими людьми, а також інших негативних наслідках морального характеру, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, чим завдано йому моральну шкоду, на відшкодування якої визначено суму у розмірі 250000 грн. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 30000 грн., сплачені ним в рамках кримінального провадження за надання йому адвокатом юридичної допомоги.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з положеннями ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Як передбачено п. 2 ст. 2 вищевказаного Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені ним у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода (п. п. 4, 5 ст. 3 зазначеного Закону).

Відповідно ч. ч. 4, 5 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно з ч. 3 ст. 13 вказаного Закону, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Відповідно до положень ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», мінімальна заробітна плата з січня 2018 року становить 3723 грн.

З урахуванням викладеного, розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебував незаконно під слідством і судом з 04 серпня 2012 року по 10 травня 2017 року, тобто 56 місяців та 7 днів, тому мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 209328 грн. 63 коп.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 250000 грн., враховуючи при цьому глибину фізичних та моральних страждань позивача у цей період та виходячи з засад розумності і справедливості.

Також матеріали справи містять докази на підтвердження понесених ОСОБА_1 витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 30000 грн. (а.с. 167-175).

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що судом при стягненні моральної шкоди враховано лише тривалість кримінального переслідування, не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції було збільшено розмір моральної шкоди, визначеної законом у розмірі 209328 грн. 63 коп., до 250000 грн.

Доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України про те, що судом у спірних правовідносинах не застосовано п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774-VIII, є безпідставними, оскільки відшкодування моральної шкоди в даному випадку передбачено спеціальним Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», в який зміни Законом від 06 грудня 2016 року №1774-VIII щодо розміру відшкодування моральної шкоди не внесені та, відповідно до положень якого, розмір моральної шкоди розраховується з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Крім того, у справі, яка переглядається, предметом позову є відшкодування моральної шкоди, а не заробітної плати чи інших виплат, як це зазначено у «Прикінцевих та перехідних положеннях», у зв'язку з чим при визначенні розміру моральної шкоди суд правильно виходив з встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати.

Отже, за встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи і надав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 390 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 25 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: О.Ю.Кононенко

О.М. Біляєва

В.І.Криворотенко