Справа № 370/1515/16-ц Головуючий у І інстанції Устимчук М. Ю.
Провадження № 22-ц/780/995/18 Доповідач у 2 інстанції Гуль В. В.
Категорія 29 17.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 квітня 2018 року Апеляційний суд Київської області у складі колегії судів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача: Гуля В.В.,

суддів: Іванової І.В., Сліпченка О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Макарівського районного суду Київської області від 13 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: приватне акціонерне товариство страхова компанія «Нова» про відшкодування шкоди завданої дорожньо - транспортною пригодою, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом посилаючись на те, що 19.03.2016 року біля 10 години 40 хвилин в смт. Макарів по вулиці Леніна, Київської області, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «Деу Ланос», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем марки «NISSAN NOTE», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3, який рухався попереду, що призвело до його пошкодження та завдання позивачу матеріальних збитків.

Постановою Макарівського районного суду Київської області від 22.04.2016 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу в розмірі 20-ти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень 00 коп.

Постанова набрала законної сили 04.05.2016 року.

Завдана шкода особисто винуватцем ДТП, ОСОБА_2 позивачці відшкодована не була, у зв'язку з чим просила суд стягнути з відповідача витрати пов'язані з виплатою страхового відшкодування.

Заочним рішенням Макарівського районного суду Київської області від 13 січня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, що зареєстрований за адресою: 04214, АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, 15 042 (п'ятнадцять тисяч сорок дві) гривні 24 копійки матеріальної шкоди, 700 (сімсот) гривень 00 коп. вартість проведеного дослідження автомобіля, 250 (двісті п'ятдесят) гривень 00 коп. затрат на розбирання та збирання задньої частини автомобіля, 5 000 (п'ять) гривень 00 коп. моральної шкоди, 600 (шістсот) гривень 00 коп. за послуги адвоката, а всього 21 592 (двадцять одна тисяча п'ятсот дев'яносто дві ) гривні 44 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, що зареєстрований за адресою: 04214, АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, судовий збір в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) гривню 20 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 посилається на те, що судом першої інстанції допущено не повне з'ясування всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення справи по суті, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушено норми процесуального права.

Позивачем та третьою особою відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 19.03.2016 року біля 10 години 40 хвилин в смт. Макарів по вулиці Леніна, Київської області, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «Деу Ланос», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем марки «NISSAN NOTE», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3, який рухався попереду, що призвело до його пошкодження та завдання позивачу матеріальних збитків.

Постановою Макарівського районного суду Київської області від 22.04.2016 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу в розмірі 20-ти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень 00 коп.

Постанова набрала законної сили 04.05.2016 року.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована в Приватному акціонерному товаристві страхова компанія «Нова» на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно звіту № 18/05/16 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ), вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «NISSAN NOTE» з урахуванням зносу, становить 15 042 грн. 25 коп.

Встановивши вказані обставини, суд задовольнив позов частково виходячи з того, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача ОСОБА_2 та дійшов обґрунтованого висновку про відповідальність відповідача з відшкодування майнової та моральної шкоди.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону, виходячи з такого.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП відповідно до постанови Макарівського районного суду Київської області від 22 квітня 2016 року, яка набрала законної сили.

Відповідно до звіту про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу № 18/05/16 від 11 травня 2016 року розмір матеріального збитку, завданого автомобілю «NISSAN NOTE», днз НОМЕР_2 становить 15 042 грн. 25 коп. (а.с. 23-29).

Вартість проведеного експертного дослідження автомобіля (оцінки) сплачена позивачем у розмірі 700 грн., що підтверджується товарним чеком від 05 травня 2016 року № б/н (а.с. 37), а також затрати на розбирання та збирання задньої частини автомобіля вартістю 250 грн., що підтверджується заказ-нарядом № РЯ-0016196 від 11 травня 2016 року (а.с.38)

Задовольняючи частково даний позов, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що автомобіль, який належить позивачу на праві власності було пошкоджено внаслідок ДТП, яке сталося з вини відповідача. Вина ОСОБА_2 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, а розмір матеріальної шкоди - звіту про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу, тому визнав позовні вимоги доведеними.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до змісту ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За ч. 2, ч. 5 вказаної статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право особи на відшкодування заподіяної шкоди за рахунок особи з вини якої її завдано є безумовним й може бути обмежено лише у випадках прямо передбачених законом.

Відповідно до преамбули Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цей Закон регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України в п. 2 від 27 березня 1992 р. № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд бере до уваги, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

За п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2014 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Верховним Судом України у постанові від 29.06.2016 року у справі №6-192цс16 висловлено наступну правову позицію: за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на недоведеність позивачем моральної шкоди, та що душевні страждання, яких вона зазнала внаслідок пошкодження автомобіля, виникли не з його вини.

Відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з положеннями частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, що її завдала за наявності її вини.

Правильним є висновок суду першої інстанції про відшкодування моральної шкоди, оскільки внаслідок пошкодження автомобіля під час ДТП позивач вимушено тривалий час ним не користується, що порушило спосіб життя та спричинило надмірні хвилювання, душевні страждання та переживання. При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди з урахуванням засад розумності та справедливості у сукупності з іншими доказами у справі суд першої інстанції правомірно визначив розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 5000 грн.

Доводи апелянта щодо порушення ст.74 ЦПК України не приймаються до уваги, оскільки це не є підставою для скасування рішення суду.

Викладені відповідачем доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції.

Таким чином, коли доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, вона як необґрунтована підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Макарівського районного суду Київської області від 13 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:

Судді