Справа № 158/1908/17
Провадження № 2/0158/23/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2018 року Ківерцівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді - Костюкевича О.К.

секретаря - Хмілевської І.О.

з участю представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

представника третьої особи - ОСОБА_5

третьої особи - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ківерці цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Ходачинська Н.І., приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області, Цуманська селищна рада, ОСОБА_6, про визнання недійсним договору дарування, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Ходачинська Н.І., приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області, Цуманська селищна рада, ОСОБА_6, про визнання недійсним договору дарування.

В обґрунтування вимог посилається на те, що вона з 14.05.1950 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_9. За період шлюбу ними було побудовано житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер. До дня смерті останній проживав та був зареєстрований у вищевказаному житловому будинку разом із нею. Крім неї, спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_9 є їх діти - ОСОБА_10, ОСОБА_2, ОСОБА_3. За життя ОСОБА_9 склав заповітне розпорядження, відповідно до якого все належне йому майно заповів доньці ОСОБА_3, яка прийняла спадщину фактично шляхом спільного зі спадкодавцем проживання на момент його смерті. У визначений законом строк вона звернулась до нотаріуса із заявою про відмову від обов'язкової частки у спадщині після смерті чоловіка та про видачу їй як пережилій дружині спадкодавця, свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя. Однак нотаріусом їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Коли звернулись до селищної ради із заявою про видачу дублікату на право власності на спадкове майно, їм було відмовлено у зв'язку з тим, що спірне будинковолодіння було відчужене спадкодавцем за договором дарування сину - ОСОБА_2. Крім того, як виявилось також було укладено договір дарування земельних ділянок, які були приватизовані спадкодавцем також під час перебування їх у шлюбі, тобто відносяться до спільної сумісної власності подружжя, згоду на відчуження яких вона також не надавала, а тому просить суд визнати вказані договори дарування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельних ділянок недійсними.

Позивач ОСОБА_7 та її представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, суду показав, що про договори дарування було відомо позивачу, вона надавала згоду на їх укладення, тому позовні вимоги є безпідставними.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнала, щодо задоволення позову не заперечувала.

Третя особа Ходачинська Н.І. в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечувала, суду показала, що вона справді посвідчувала оспорювані договори про відчуження нерухомого майна, до неї звертався ОСОБА_9, сумнівів щодо наданих документів у неї не виникло, дарувальник пояснив, що обдаровує молодшого сина ОСОБА_2, оскільки вважав, що він є найнадійнішим з дітей, наміри дарувальника відповідали його волі.

Третя особа ОСОБА_6 в судовому засіданні суду показав, що він погоджується із заявленим позовом. Суду показав, що до нього приходив покійний ОСОБА_9, просив надати йому документ, який посвідчить згоду дружини на відчуження ним майна. Тому ним особисто було підготовлено проект документу для погодження із нотаріусом, у його присутності ОСОБА_7 вказаний документ не підписувала, тому ним не було внесено запис до відповідного журналу (реєстру).

Представник третьої особи Цуманської об'єднаної територіальної ради Януль Т.Я. в судовому засіданні суду показала, що селищній раді не було відомо про укладення договорів спадкодавцем ОСОБА_9, дізнались про це лише при видачі довідок для прийняття спадщини позивачем.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_7,, позивачем по справі, з 14.05.1950 року відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 14.05.1950 року (а.с. 6).

На підставі рішення виконавчого комітету Цуманської селищної ради від 25.11.2011 року № 84 за ОСОБА_9 визнано право власності на житловий будинок у АДРЕСА_1, про що видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно 05.12.2011 року (а.с. 17), яке зареєстроване право власності у встановленому законом порядку (а.с. 18). Крім того, відповідно до Державних актів на право власності на земельну ділянку площами 0,15 га та 0,0986 га у АДРЕСА_1 з 21.09.2011 року значиться за ОСОБА_9 (а.с. 27-28).

ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується відповідним свідоцтвом серії НОМЕР_2 від 11.11.2016 року (а.с. 7). Останній за життя склав заповіт 09.09.2010 року, відповідно до якого все належне йому майно заповів дочці - ОСОБА_3 (а.с. 9).

Постановою нотаріуса відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та земельні ділянки площею 0,15 га, що у АДРЕСА_1 як пережилій з подружжя у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с. 14).

Відповідно до довідки Цуманської селищної ради № 670 від 29.06.2017 року Цуманська селищна рада Ківерцівського району Волинської області не може надати дублікат свідоцтва про право власності на вищевказаний житловий будинок, так як даний будинок відчужений на підставі договору дарування № 428 від 27.03.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Ходачинською Н.І. (а.с. 15).

Пунктом 4 Перехідних та Прикінцевих положень Цивільного Кодексу України передбачено, що Цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР (далі - КпШС УРСР), в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до Закону України «Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя» статтю 61 СК України доповнено частиною п'ятою такого змісту: «5. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації». Зазначена норма набула чинності з 08 лютого 2011 року і діяла до 13 червня 2012 року.

Спірні земельні ділянки набуті ОСОБА_9 у власність 21.09.2011 року. Право власності на зазначену земельну ділянку виникло відповідно до вимог ст. 125 та ст. 126 ЗК України, у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, тобто належить на праві спільної сумісної власності подружжя.

Вищевказане майно на підставі договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в АДРЕСА_1, посвідчений 27.03.2012 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Ходачинською Н.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 428 та договору дарування земельних ділянок площею 0,15 га та площею 0,0986 га в АДРЕСА_1, посвідчений 27.03.2012 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Ходачинською Н.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 429, ОСОБА_9 подарував ОСОБА_2 (а.с. 105-106; 82-83).

Частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

За змістом частини другої статті 65 СК України та частини другої статті 369 ЦК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Згідно із частиною четвертою статті 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Відповідно до вимог ст. ст. 717, 718, 719 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Предметом договору дарування можуть бути нерухомі речі. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першої-третьої, п'ятої та шостої ст. 203 цього Кодексу, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до п. 4.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року при посвідченні правочинів щодо розпорядження спільним майном подружжя, якщо документ, що посвідчує право власності, оформлений на ім'я одного з подружжя, нотаріус вимагає письмову згоду іншого з подружжя. Справжність підпису другого з подружжя на заяві про таку згоду має бути нотаріально засвідчена.

Якщо в заяві про згоду на відчуження спільного майна зазначено прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, найменування юридичної особи, на відчуження якого дається згода, нотаріус при посвідченні відповідного договору зобов'язаний перевірити додержання умов, зазначених у такій заяві.

В судовому засіданні судом було становлено, що позивач ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечила факт надання згоди на відчуження її чоловіком ОСОБА_9 належного їм на праві спільної сумісної власності подружжя будинковолодіння та земельних ділянок, про що також і ствердив секретар Цуманської селищної ради ОСОБА_6, який виготовив документ, поданий ОСОБА_9 нотаріусу при посвідченні оспорюваних договорів дарування, який не був внесений у реєстрі вчинення нотаріальних дій Цуманської селищної ради. Крім того, судом встановлено, що дарувальник ОСОБА_9 укладаючи договори щодо спільного майна, та обдаровуваний ОСОБА_2, діяли недобросовісно, зокрема, що останній знав про те, що майно, яке йому дарували (будинковолодіння та земельні ділянки) належить подружжю його батьків на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_7 не надавала згоди на відчуження її чоловіком ОСОБА_9 належного їм майна, про що свідчить відсутність її волевиявлення на укладення даних договорів та невідповідність вимогам ст. 203 ЦК України.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності, суд вважає достатніми підстави для задоволення позову.

Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому із відповідачів слід солідарно стягнути на користь позивача судові витрати у справі - судовий збір та оплату вартості експертизи.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 263-265, 274-279 ЦПК України, ст.ст. 203, 207, 215, 217, 369, 717, 718, 719 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_2, посвідчений 27.03.2012 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Ходачинською Н.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 428.

Визнати недійсним договір дарування земельних ділянок площею 0,15 га та площею 0,0986 га в АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_2, посвідчений 27.03.2012 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Ходачинською Н.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 429.

Стягнути солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя

Ківерцівського районного суду О.К. Костюкевич