АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2018 року

м. Рівне

Справа № 569/13402/16-ц

Провадження № 22-ц/787/636/2018

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: ОСОБА_1

Рішення ухвалене в м. Рівне Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту незазначена

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючий суддя: Боймиструк С.В.

судді: Гордійчук С.О., Хилевич С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 січня 2018 рокув справі за позовом ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування боргу та стягнення заборгованості за договором надання послуг,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2016 року ФОП ОСОБА_2звернувся в суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування боргу та стягнення заборгованості за договором надання послуг.

В обґрунтування позовних вимог ФОП ОСОБА_2 посилається на те, що 14 березня 2016 року між сторонами укладено договір № 01/03/16, відповідно до умов якого, замовник надає виконавцю модель для виконання роботи, а саме виготовлення нової форми, яка складається з пяти частин: нижнє кільце, середня частина, верхня частина, шишка декоративна, герб, а виконавець зобовязується виконати роботи обумовлені цим договором. Доводка та виготовлення форми буде відбуватись в майстерні виконавця, його інструментами. Термін дії Договору складав з 14 березня 2016 року по 30 квітня 2016 року, що складало строк 45 календарних днів. Замовлення своєчасно невиконане.

Просить суд, стягнути з відповідача на його користь заборгованість, що утворилась внаслідок невиконання умов договору №01/03/16 від 14.03.2016 року в розмірі 107248,23 грн., яка складається з: пені за невиконання умов договору до 30 квітня 2016 року в розмірі 21600 грн., суми компенсації в розмірі 14000 грн., суми авансу в розмірі 2000 грн., вартості наданої матричної моделі в розмірі 51000 грн., вартості матеріалів в розмірі 11648,23 грн., коштів, які були витрачені на доставку матеріалів в розмірі 2000 грн., вартості шліфувальної машинки, що була надана відповідачу для належного виконання замовлення в розмірі 5000 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 січня 2018 року відмовлено в задоволенні позову ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування боргу та стягнення заборгованості за договором надання послуг.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_2 не погоджується із вказаним рішенням, вважає його незаконним та необґрунтованим.

Зазначає, що у відповідача із договору від 14 березня 2016 року виникло зобов'язання виконати роботи по доведенню моделі до ідеального стану та подальше виготовлення нової форми згідно наданої моделі у строк до 30 квітня 2016 року.

Вказує, що поза увагою суду першої інстанції зосталися докази які свідчать про звернення позивача до відповідача з вимогами виконання умов договору, а саме Досудова пропозиція від 16 серпня 2016 року.

На досудову пропозицію відповідач не реагував, доказів того, що обумовлене договором замовлення виготовлено станом на 16 серпня 2016 року не надав. Зазначений доказ підтверджує доводи позивача про несвоєчасність виконання умов договору відповідачем, та спростовує пояснення відповідача, що ніяких претензій йому до подання позовної заяви позивач не пред'являв.

Крім того, будь-якими належними доказами відповідач не довів існування конфлікту з позивачем через впровадження свого бачення створення форми на основі наданої моделі. Претензії, які пред'являв позивач до відповідача ОСОБА_3, стосувалися строків виконання умов договору, на які відповідач ОСОБА_3 не реагував.

Відповідач не надав жодного доказу наявності поважних чи обєктивних причин невиконання роботи по виготовленню моделі в строк передбачений договором № 01/03/16 від 14 березня 2016 року. Крім того, відповідач визнав факт прострочки за договором №01/03/16. З цього випливає, що у порушення положень ст.ст. 526 та 530 ЦК України, відповідач не виконав своє зобов'язання належним чином та у встановлений строк.

Вважає, що відповідно до п. 3.2 договору за несвоєчасне виконання умов договору відповідач має сплатити 200 грн. за кожен календарний день прострочки, що на дату подання позову складає 21600 грн.

Відповідно до п. 1.2. договору у разі невиконання умов договору відповідач зобов'язаний компенсувати позивачу подвійну вартість загальної суми договору, що становить 14000 грн.

Також згідно умов даного договору підлягає стягненню з відповідача: сума авансу 2000 грн., вартість матричної моделі - 51000 грн., вартість матеріалів - 11648,23 грн., витрати на доставку матеріалів відповідачу - 2000 грн., вартість шліфувальної машинки - 5000 грн.

Загальна сума боргу по договору та за невиконання договору становить 107248,23 грн.

Зазначає, що порушення відповідачем положень ст. 526 та 530 ЦК України щодо невиконання зобов'язання належним чином та у встановлений строк, судом першої інстанції залишено поза увагою, що призвело до неправильного вирішення справи.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовільнити позов ОСОБА_2 повністю, та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 107248,23 гривень за невиконання договірних робіт.

ОСОБА_3відзив на апеляційну скаргу до встановленої судом дати не подав.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 14 березня 2016 року між сторонами укладено договір №01/03/16, відповідно до умов якого, замовник надає виконавцю модель для виконання роботи, а саме виготовлення нової форми, яка складається з пяти частин: нижнє кільце, середня частина, верхня частина, шишка декоративна, герб, а виконавець зобовязується виконати роботи обумовлені цим договором. Доводка та виготовлення форми буде відбуватись в майстерні виконавця, його інструментами.

При звернення до суду позивач, як на правову підставу своїх вимог посилався на норми, що регулюють договір позики та виконання зобовязань.

Однак, умови даного договору свідчать не про наявність відносин позики, а про підрядні правовідносини, що виникли між сторонами, тому відповідно їх правове регулювання здійснюється відповідно до інших норм права.

Відповідно до ч.1,2 ст.837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно ч.1,2 ст.853 ЦК України, замовник зобовязаний прийняти роботу, виконану підрядником, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору, або інших недоліків негайно заявити про це підрядникові. Якщо замовник не зробив такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконанні роботи. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися не недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Як вбачається по справі з пояснень представника позивача, що матрична модель після вилучення з майстерні відповідача перебувала у володінні позивача поки той не викинув її на смітник.

Місцевий суд дійшов обґрунтовано висновку, що наведені вище норми права вказують на обовязковість прийняття роботи замовником у підрядника, що є метою перевірки навіть самого факту виконання робіт, а позивач (замовник) не здійснював такої перевірки, а лише забрав річ - матричну модель, тобто розпорядився нею на власний розсуд.

Відповідно до ч. 4 ст. 853 ЦК України, у разі виникнення між замовником і підрядником спору з приводу недоліків виконаної роботи або їх причин на вимогу будь кого з них має бути призначена експертиза.

Експертиза з приводу недоліків виконаної роботи не проводилась.

Отже, підтвердження виниклого у відповідача зобов'язання виконати роботи по доведенню моделі до ідеального стану та подальше виготовлення нової форми згідно наданої моделі у строк до 30 квітня 2016 року може бути встановлено у спосіб передбачений законом. В разі порушення прав замовника ОСОБА_2 міг його захистити дотримуючись наведених вище вимог, що предявляються до договорів підряду. Цих вимог позивач не дотримався і фактично прийняв роботу без перевірки, тому він позбавляється права посилатися не недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що позивач не довів факт неналежного виконання робіт відповідачем за договором підряду та факт передання відповідачу шліфувальної машинки, тому в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскільки справа є малозначною, тобто ціна позову менша 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно зясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати відносяться на його рахунок.

Керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382, 384, п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_2залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

ОСОБА_4