Ухвала

20 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 500/834/17

провадження № 61-13077 ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14 липня 2017 року та рішення апеляційного суду Одеської областівід 23 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1до прокуратури Одеської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 14 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

До Верховного Суду 15 лютого 2017 року Державна казначейська служба України (далі - Казначейство) подала касаційну скаргу на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14 липня 2017 року та рішення апеляційного суду Одеської областівід 23 листопада 2017 року з пропуском двадцятиденного строку, установленого частиною 1 статті 325 ЦПК України 2004 року.

Як на підставу пропущення строку заявник посилається на те, що судом апеляційної інстанції представника Казначейства не було повідомлено про розгляд справи, у порушення частини 3 статті 222 ЦПК України 2004 року апеляційний суд не направив копію судового рішення на поштову адресу. Казначейство дізналось про рішення апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2017 року, з моменту надходження на адресу Головного управління Державної казначейської служби України пакету документів ОСОБА_1 разом з виконавчим листом апеляційного суду Одеської області від 18 грудня 2017 року. Представником Казначейства тривалий час вживалися заходи стосовно отримання копії оскаржуваного рішення та лише 9 лютого 2018 року отримано завірену належним чином копію судового рішення, про що свідчить розписка в матеріалах справи.

Наведені в клопотанні підстави поновлення процесуального строку не можна вважати поважними, оскільки заявник не підтвердив їх належними доказами, а саме: не надав доказів на підтвердження факту невиконання апеляційним судом положень статтей 222, 321 ЦПК України 2004 року щодо направлення сторонам у справі копії судового рішення та того, що Казначействоне отримувало копію оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції поштовим відправленням, або в суді апеляційної інстанції (нарочно) до 13 грудня 2017 року; не зазначив коли саме стало відомо про оскаржуване судове рішення та докази, які свідчать, що суди не виконували вимоги про видачу судового рішення до 9 лютого 2018 року.

Разом з тим, з тексту рішення суду апеляційної інстанцій вбачається, що апеляційну скаргу було подано саме Головним управлінням Державної казначейської служби України і представник брав участь при розгляді справи у суді апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною третьою статті 393 ЦПК України встановлено, що касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Крім того, касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду, оскільки у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми.

Розміри ставок судового збору визначено частиною другою статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на день звернення до суду з даним позовом).

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи, що позов немайнового характеру, заявник за подання касаційної скарги має сплатити 1 218 грн (640 грн * 200%).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УДКСУ у Печерському районі м. Києва, , банк отримувача: ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО: 820019, рахунок отримувача: 0007, ККДБ: 22030102.

На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Разом з тим, у касаційній скарзі заявник просить звільнити від сплати судового збору за подання касаційної скарги на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» та статті 14 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

У задоволенні клопотання слід відмовити з таких підстав.

За змістом статті 14 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» заяву про оскарження постанови про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури, на вибір громадянина може бути подано до суду за місцем його проживання або за місцезнаходженням відповідного органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури. Сторони в цих справах звільняються від сплати судових витрат (в редакції Закону № 4652-VI від 13.04.2012).

Аналіз наведеної норми, дає підстави дійти висновку про те, що від сплати судових витрат звільняються сторони в справах про оскарження постанови про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури.

Як вбачається зі змісту оскаржуваних рішень, позивач не подає до суду заяву про оскарження постанови про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури, оскільки предметом позову ОСОБА_1 є відшкодування шкоди, завданої позивачеві незаконними діями прокуратури, вимоги статті 14 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» щодо звільнення сторони від сплати судових витрат на даний позов не поширюються.

Згідно з пунктом 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» (у редакції із змінами, внесеними згідно із Законом № 245-VII від 16.05.2013) судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Аналіз положення пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», що є спеціальним в застосуванні до спірних правовідносин, дає підстави дійти висновку про те, що судовий збір не справляється позивачем за подання саме позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, у тому числі й органів державної влади.

За таких обставин, заявнику необхідно сплатити судовий збір у встановленому порядку і розмірі, оскільки Державна казначейська служба України, як відповідач у справі, не є тією особою яка, відповідно до положень Закону України «Про судовий збір», що є спеціальним при вирішенні розподілу судових витрат, звільнена від сплати судового збору.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 136, 185, 390, 392, 393ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати підстави для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14 липня 2017 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2017 року за клопотанням Державної казначейської служби України неповажними.

Відмовити у задоволенні клопотання Державної казначейської служби України про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Касаційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14 липня 2017 року та рішення апеляційного суду Одеської областівід 23 листопада 2017 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 21 травня 2018 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Білоконь