АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2018 року м. Одеса

справа №522/22246/17

провадження №22ц/785/1754/18

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів: Ващенко Л.Г.,Сєвєрової Є.С.

за участю секретаря Сідлецької Ю.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2017 року у складі судді Ільченко Н.А.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування витрат у розмірі 1 391 640,71грн.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 22 червня 2016 року, яке набрало законної сили, у неї (ОСОБА_1) на користь відповідача ОСОБА_3, яка проживає у м.Снєжногорськ Мурманської області Російської Федерації, витребувано квартиру АДРЕСА_1, що розташована в Приморському районі м.Одеси.

Посилаючись на те, що з часу придбання зазначеної вище квартири у листопаді 2004 року її вартість, завдяки здійсненню нею поліпшення майна, збільшилась на 1 391 640,71грн., позивач просила задовольнити її позов на підставі ч.4ст.390 ЦК України та розглянути справу за місцезнаходженням майна відповідно до положень ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право» та ч.1ст.114 ЦПК України в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року (а.с.2-3).

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 28 листопада 2017 року позовна заява повернута позивачу.

Судове рішення мотивоване тим, що згідно п.3ч.4ст.121 ЦПК України в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року, справа не підсудна цьому суду, що позивач, відповідно до ч.1ст.109 ЦПК України в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року, повинна звернутися до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування відповідача (а.с.6).

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати та направити справу на новий розгляд до Приморського районного суду м.Одеси, посилаючись на порушення судом норм процесуального права (а.с.9-10).

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково звузив дію норми ч.1ст.114 ЦПК України в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року, оскільки її дія розповсюджується не тільки на позови в яких предметом спору є нерухоме майно, а й інші спори, які виникають з приводу нерухомого майна.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та її представника, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 22 червня 2016 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1, а також право власності на ? тієї ж квартири, що належали померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9

Витребувано у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1.

У листопаді 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_3, яка проживає за межами України та є іноземним елементом, про відшкодування витрат на підставі ч.4ст.390 ЦК України.

Зазначена норма, що розташована у главі 29 розділу I книги третьої ЦК України, захищає права добросовісного набувача (володільця) та передбачає, що він має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

Відповідно до ч.3 ст.2 ЦПК України в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року, передбачалося, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно до ч.1 ст.3 ЦПК України в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На час звернення ОСОБА_1 з позовом до суду ч.1 ст.114ЦПК України передбачала, що позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

У пункті 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року №3 судам роз'яснено, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Виходячи із змісту вказаних роз'яснень, апеляційний суд вважає, що виключна підсудність поширюється й на позови про відшкодування витрат, заявлених на підставі ч.4ст.390 ЦК України, а саме, коли витрати на поліпшення нерухомого майна не можуть бути відокремлені від цього майна.

Крім того, відповідно до ст.414 ЦПК України в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно ч.1 ст.75 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

Пунктом 2ч.1 ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що суди України можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема, у випадках, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача.

Відповідач ОСОБА_3 має в м.Одесі нерухоме майно на праві власності (квартиру АДРЕСА_1, що розташована Приморському районі в м.Одесі), на яке, у разі задоволення позову ОСОБА_1 повністю або частково, можна накласти стягнення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції помилково не взяв до уваги доводи позовної заяви про те, що відповідно до правил ч.1ст.114 ЦПК України та ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» справа підсудна Приморському районному суду м.Одеси, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду від 28 листопада 2017 року про повернення позовної заяви - скасуванню, із направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 369,374,379,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2017 року скасувати.

Направити позовну заявуОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування витрат до Приморського районного суду м.Одеси для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 квітня 2018 року.

Головуючий: /підпис/

Судді : /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області Г.Я. Колесніков