Постанова

Іменем України

4 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 344/16653/16-ц

провадження № 61-1153 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - служба у справах дітей Івано-Франківської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області у складі суддів: Девляшевського В. А., Малєєва А. Ю.,

Матківського Р. Й. від 13 грудня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до

ОСОБА_5, третя особа - служба у справах дітей Івано-Франківської міської ради, про відібрання дитини та повернення її за місцем проживання матері, в обґрунтування якого зазначала, що починаючи з 2008 року сторони спільно проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народився син - ОСОБА_7. З часом їх відносини погіршилися, у зв'язку з чим вони почали проживати окремо. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 14 червня 2016 року визначено місце проживання їхньої дитини разом із матір'ю. Незважаючи на ці обставини, відповідач без її згоди забрав сина до місця свого проживання.

У процесі розгляду справи ОСОБА_4 заявила клопотання про забезпечення позову, шляхом встановлення їй зустрічей зі своїм сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, кожного понеділка, середи та п'ятниці протягом однієї години в присутності і в кабінеті практикуючого психолога ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2, без присутності будь-яких інших осіб. Зобов'язати ОСОБА_5 забезпечити явку малолітнього ОСОБА_7 до кабінету практикуючого психолога для зустрічей з матір'ю дитини - ОСОБА_4 Вказує, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у складі судді Антоняка Т. М. від 16 листопада 2017 року у задоволенні клопотання ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що такий вид забезпечення позову є недопустимим та неефективним.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 грудня

2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, ухвалу суду першої інстанції скасовано і постановлено нову ухвалу про часткове задоволення клопотання ОСОБА_4 Забезпечено позов ОСОБА_4, шляхом встановлення зустрічей позивача зі своїм сином ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_1, кожного понеділка та п'ятниці протягом однієї години у вільний від його навчання час в присутності і в кабінеті практикуючого психолога ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2, без присутності будь-яких інших осіб. Зобов'язано ОСОБА_5 забезпечити явку малолітнього ОСОБА_7 кожного понеділка та п'ятниці до кабінету практикуючого психолога ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2, для зустрічей з матір'ю дитини - ОСОБА_4

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що забезпечення позову шляхом зустрічі матері з дитиною в кабінеті та в присутності кваліфікованого професійного психолога беззаперечно буде сприяти відновленню та налагодженню їх емоційних стосунків. Ця обставина відповідатиме законним інтересам як матері так і дитини, що в свою чергу може усунути загрозу невиконання чи утруднення можливого рішення суду про відібрання дитини.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року, ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції із залишенням в силі ухвали суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_4 чинить психологічне насильство власної дитини та переслідує її. Судом не було вислухано думку дитини щодо зустрічей із матір'ю. Вказує, що поклавши на нього обов'язок забезпечувати явку дитини до кабінету практикуючого психолога суд порушив його та дитини право на вільне пересування територією України, передбачене статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Право матері на контакт (побачення) зі своєю дитиною не є абсолютним, якщо існують такі обставини, коли цей контакт (зустрічі) суперечить інтересам дитини. Суд апеляційної інстанції своєю ухвалою перевищив межі втручання в приватне і сімейне життя відповідача. Вказує, що такий вид забезпечення є недопустимим та не є співмірним із заявленими позовними вимогами.

У лютому 2018 року від ОСОБА_4 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому вона посилається на те, що стороною відповідача не було надано жодного належного та допустимого доказу на спростування необхідності застосування заходів забезпечення позову. Всі докази, на які посилається відповідач - це докази, надані ним з метою обґрунтування необхідності відмови у задоволенні позовної заяви, а не клопотання про забезпечення позову. Посилання в касаційній скарзі на те, що зі сторони позивача здійснюється психологічне насильство над рідним сином не підтверджуються жодними доказами. Передбачені статтею 150 ЦПК України види забезпечення позову не є вичерпаними, а тому обраний нею вид забезпечення не суперечить цій нормі процесуального законодавства. Вказує, що у разі позитивного вирішення її позовних вимог виконання рішення може стати неможливим через небажання дитини проживати разом з матір'ю, а такі дії є досить ймовірними, адже три роки батько та дорослі члени сім'ї батька впливають на дитину, вказуючи на те, що біологічна матір дитини є поганою і хоче вкрасти у них дитину, навіюючи при цьому дитині неіснуючі обставини поганого ставлення матері до сина. Таким чином, позивачу необхідно налагодити емоційний контакт з дитиною, єдиним способом якого є проведення зустрічі з дитиною в присутності кваліфікованого психолога, що може усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання рішення суду про відібрання дитини.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

21 лютого 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 червня 2016 року, яке набрало законної сили, визначено місце проживання малолітнього

ОСОБА_7 разом із своєю матір'ю, яке відповідачем не виконується і дитина проживає у батька.

В провадженні Івано-Франківського міського суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - служба у справах дітей Івано-Франківської міської ради, про відібрання дитини та її повернення за місцем проживання матері.

Звертаючись із клопотанням про забезпечення цього позову ОСОБА_4 посилалася на те, що відповідачем та його матір'ю з 2015 року і по даний час чиняться їй перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином, у зв'язку з чим між нею і дитиною були втрачені безпосередні емоційні контакти. Ця обставина може унеможливити або значно утруднити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Відповідно до частин першої, третьої статті 151 ЦПК України 2004 року суд за заявою осіб, які беруть участь у справі вправі вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частиною першою статті 153 ЦПК 2004 року України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 152 ЦПК України

2004 року позов забезпечується встановленням обов'язку вчинити певні дії. Частина третя цієї статті передбачає, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Дані норми не суперечать вимогам ЦПК України в редакції 2017 року.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до роз'яснень, наданих у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Окрім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Положеннями статті 152 ЦПК України 2004 року, якою визначено види забезпечення позову, з урахуванням роз'яснень, які містяться в пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» не заборонено допускати й інші його види, але з урахуванням обмежень, зазначених у частині четвертій зазначеної статті.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, всі дії стосовно дітей органів соціального забезпечення, судів, адміністративних чи законодавчих органів повинні бути спрямовані на якнайкраще забезпечення інтересів дитини. Держави-учасниці повинні забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручі до уваги права і обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції, встановивши, що зустрічі матері з дитиною в кабінеті та в присутності кваліфікованого професійного психолога безперечно будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків ОСОБА_4 із її малолітньою дитиною ОСОБА_7 і ця обставина відповідатиме законним інтересам як матері так і дитини, що в свою чергу може усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про відібрання дитини, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення клопотання ОСОБА_4 про забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її матір'ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей з матір'ю.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідач чинить психологічне насильство власної дитини безпідставні, оскільки вина у такому правопорушенні у визначеному законом порядку не встановлена, а за своїм характером офіційне попередження позивача не може бути підставою для обмеження застосування такого виду забезпечення позову.

Доводи касаційної скарги про неврахування думки дитини щодо зустрічі з матір'ю є необґрунтованими, оскільки є рішення суду про визначення місця проживання дитини із матір'ю, яке відповідачем не виконано. Крім того, за змістом частини першої статті 153 ЦПК України 2004 року заява про забезпечення позову розглядається в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Зобов'язання відповідача забезпечити явку дитини до кабінету практикуючого психолога не є втручанням в приватне і сімейне життя відповідача, а тому доводи касаційної скарги в цій частині є безпідставними.

Зустріч матері з дитиною в кабінеті та в присутності кваліфікованого професійного психолога є співмірним заходом забезпечення позову, не порушуватиме прав відповідача і не призведе до будь-яких незворотних негативних наслідків для останнього.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 грудня 2017 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта

Ю.В. Черняк