ПОСТАНОВА

Іменем України

18 квітня 2018 року м. Кропивницький

справа № 401/1377/17

провадження № 22-ц/781/524/18

Апеляційний суд Кіровоградської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Дьомич Л.М. (суддя-доповідач),

Дуковського О.Л.; Чельник О.І.

за участю секретаря: Федоренко Т.О.

учасники справи: позивач - ПАТ КБ «ПриватБанк»;

відповідач - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 грудня 2017 року у складі судді: Мельничика Ю.С. у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 19 лютого 2010 року у розмірі 17506,20 грн., з яких: 422,17 грн. - заборгованість за кредитом; 12506,21 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3268,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 809,82 грн. - штраф (процентна складова).

В обґрунтування вимог зазначено, що 19 лютого 2010 року між Банком та ОСОБА_4 укладено договір б/н, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 1600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_4 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ складає між нею та Банком договір, що підтверджується її підписом у заяві.

Згідно п. 3.2,3.3 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і, що Банк може в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5 Правил користування платіжною карткою.

Пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 4.9 Умов та правил надання банківських послуг і в п. 5.8 Правил користування платіжною карткою. Відповідно до п. 6.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійсненні операції по картрахункам.

Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором.

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

У разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу Банку позичальник повинен виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди Банку (п. 6.6 Умов та правил надання банківських послуг).

Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п. 6.7 Умов та Правил.

Відповідно до п. 8.6 при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Згідно п. 5.6 Правил користування платіжною карткою, боржник доручає списувати з будь-якого рахунку відкритого в Банку в вчасності з картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов'язань.

До п. 6.4 Умов та Правил за незгодою зі зміною Правил та/або Тарифів Банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ позичальник зобов'язується надати Банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед Банком заборгованість.

На підставі п. 5.3 Умов та Правил надання банківських послуг, Банк має право на зміну тарифів, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, а також інших умов обслуговування рахунків.

Згідно п. 4.6 клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, яка підлягає сплаті Банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку.

Відповідно до п. 5.7 Правил користування платіжною карткою, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої Банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим договором.

Згідно п. 5.2, 9.12 Умов та Правил у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного договору Банк вправі вимагати дострокового виконання боргових обов'язків.

Договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

ОСОБА_4 в порушення вимог договору взяті на себе зобов'язання належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 30 квітня 2017 року утворилася заборгованість у розмірі 17506,20 грн.

Посилаючись на положення ЦК України, позивач просив повністю задовольнити його вимоги та стягнути суму боргу.

Заочним рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 грудня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог. Зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення не повно з'ясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права. А саме, пунктом 1.1.7.12 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців. Якщо на протязі цього строку сторона не проінформує іншу сторону про припинення дії договору він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідач не зверталась до Банку із заявами про припинення дії договору та закриття свого рахунку. Кредитні правовідносини є дійсними, бажання їх припинити не висловила жодна із сторін, у судовому порядку кредитний договір недійсним чи припиненим не визнавався. Відповідач частково сплачувала заборгованість за договором, останній платіж нею здійснений через термінал самообслуговування 13.10.2014 року в сумі 132 грн., що відповідно до ст. 264 ЦК України є перериванням строку позовної давності і саме з цієї дати починається її перебіг. У зв'язку з чим Банк звернувся в суд з позовом в межах трирічного строку позовної давності.

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, ОСОБА_4 подала відзив. Зазначає, що на протязі 3-х років належним чином виконувала свої договірні зобов'язання. Строк дії картки завершився у грудні 2013 року, з того часу кредитними коштами вона не користувалася. У жовтні 2014 року при зверненні до працівників Банку дізналася про наявну в неї заборгованість у розмірі 132 грн., яка одразу нею була сплачена. Позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки. Крім того, Банком не надано доказів того, що долучені до матеріалів справи Умови і Правила надання банківських послуг та Тарифи, які нею не підписані є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Тому, вразі визнання судом позовних вимог обґрунтованими просила визначити розмір процентів на рівні облікової ставки НБУ України в межах позовної давності та застосувати на підставі ч. 2 ст. 258 ЦК України строк позовної давності до штрафів та пені.

Апеляційне провадження відкрито 19 лютого 2018 року. Розгляд справи призначено на 22 березня 2018 року. У зв'язку з перебуванням судді доповідача у відрядженні розгляд відкладено на 18 квітня 2018 року.

ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, повідомлена про час та місце розгляду справи (а.с.146).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За статтею 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із наявності правових підстав для застосування до спірних правовідносин наслідків спливу визначеного ст. 257 ЦК України строку позовної давності, на чому наполягала ОСОБА_4.

Проте, даний висновок здійснений без дотримання норм матеріального права.

Судом встановлено, що 19 лютого 2010 року між ОСОБА_4 та публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» укладено договір б/н про надання банківських послуг. Згідно якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надало позичальнику кредит у розмірі 1600 грн. на платіжну картку зі сплатою 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Договір складається із заяви кредитора, Умов і Правил надання банком послуг та Правил користування платіжною карткою. На підставі вказаного договору відповідач отримувала від Банку кошти в межах кредитного ліміту та погашала кредит і відсотки (а.с.8-14).

Додані Банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», без зазначення часу його затвердження та строку дії, а також витяг з Умов та правил надання банківських послуг, ОСОБА_4 не підписані (а.с. 6-14).

З наданого розрахунку заборгованості станом на 30 квітня 2017 року борг складає 17506,20 грн., з яких:

- заборгованість за кредитом - 422,17 грн.;

- заборгованість по процентам за користування кредитом - 12 506,21 грн.;

- заборгованість за пенею та комісією - 3 268 грн.;

- штраф (фіксована частина) - 500 грн.;

- штраф (процентна складова) - 809,82 грн. (а.с.4-5).

Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з правочинів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

В порядку частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно ч.1 ст.611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частинами 2,3 ст.549 ЦК України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

За ст. 81 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів) який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку із спливом визначеного статтею 257 ЦК України строку позовної давності.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної даності, про застосування якою заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Частиною 3 статті 264 ЦК України встановлено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Згідно наданого Банком розрахунку заборгованості, ОСОБА_4 13 жовтня 2014 року здійснено погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 132 грн. (а.с.4-5), що є дією, яка свідчить про визнання нею зобов'язання за кредитним договором та перериває строк позовної давності. Цю обставину відповідач не спростовує, навпаки вказує у відзиву.

Таким чином, на підставі зазначених норм та ЦК України, мало місце переривання перебігу позовної давності, строк якої починається заново і час, що минув до переривання до нового строку не зараховується. Отже, строк позовної давності в три роки закінчується 13 жовтня 2017 року. Звернення до суду відбулось 24 травня 2017 року. Станом на час пред'явлення позову цей строк не сплив і позивач не втратив право вимоги до відповідача.

Відповідач починаючи з 2010 року користується грошовими коштами Банку, а Банк за неналежне виконання зобов'язань за договором нараховує відповідачу неустойку. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення. Законом або договором може бути передбачено, що закінчення терміну дії договору тягне припинення зобов'язань сторін за договором. Договір в якому відсутня така умова, визнається чинним до певного у ньому моменту, а саме закінчення виконання сторонами зобов'язання.

Пунктом 9.12 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору він автоматично пролонговується на той самий строк.

Строк дії картки зазначено на її лицьовій стороні. Картка діє до останнього календарного дня зазначеного місяця. Картрахунки відкриті на невизначений строк за виключенням умов викладених у п. 9.6,9.7. По закінченню строку дії картки строк продовжується Банком на новий термін (шляхом надання клієнту картки з новим терміном дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява держателя про закриття картрахунку, а також при умові наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг по виконанню рахункових операцій по картрахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії) (п. 3.1.1, 3.1. 9.3 Умов та правил надання банківських послуг).

Доказів того, що ОСОБА_4 зверталася до Банку із заявою про припинення дії договору та закриття рахунку суду не надано.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_4 в порушення умов кредитного договору та наведених норм ЦК України, свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала та не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості у зв'язку з чим на підставі статей 526, 527, 1054 ЦК України наявні правові підстави для стягнення з останньої суми основного боргу (тіла кредиту), відсотків та штрафних санкцій визначених договором.

Вказаний висновок суду відповідає матеріалам справи і встановленим судом обставин щодо кредитних зобов'язань та розміру заборгованості, а також вимогам закону, оскільки відповідно до вимог ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

З наданого Банком розрахунку заборгованості вбачається, що з лютого 2010 року відсоткова ставка за користування кредитом ОСОБА_4 нараховувалась у розмірі 30,00%. Разом з тим, з вересня 2014 року процентну ставку збільшено до 34,80%, а з 01 квітня 2015 року до 43,20% (а.с. 4-5).

Згідно ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які не підписані відповідачем, не підтверджують, факт того, що між сторонами досягнуто згоди щодо збільшення розміру процентів за користування кредитом на умовах визначених цими банківськими документами.

Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка підписана 19 лютого 2012 року ОСОБА_4, не містить її письмової згоди на підвищення Банком в односторонньому порядку відсоткової ставки, тобто не містить ознак узгодження з позичальником в письмовій формі умов підвищення розміру відсотків за користування кредитом.

Відомості про можливі розміри підвищення відсоткової ставки відсутні також і в Умовах та правил надання банківських послуг, долучених до матеріалів справи.

Отже, матеріали справи не містять доказів згоди відповідача на підвищення відсоткової ставки та належного повідомлення позичальника про її підвищення в односторонньому порядку.

Отримання відповідачем виписки про зміну відсоткової ставки не підтверджено належними доказами.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_4, як споживач банківських послуг надаючи письмову згоду на укладення кредитного договору, погодилась на сплату відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, то саме вказана відсоткова ставка має враховуватися Банком при нарахуванні відсотків за користування кредитом.

Тому заборгованість ОСОБА_4 за відсотками за користування кредитними коштами з розрахунку 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом становить 477,35 грн.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами кредитного договору між сторонами погоджено два види забезпечення виконання зобов'язань: у вигляді сплати пені та штрафу, який визначений у фіксованій грошовій сумі (500грн.) плюс в процентному відношенні (5% від суми заборгованості). Тобто за одне й те саме порушення зобов'язання передбачена подвійна відповідальність одного виду.

Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому, з урахуванням вищевикладеного, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

На це звертає увагу Верховний Суд України у правовій позиції, висловленій 21.10.2015р. у справі № 6-2003цс15, яка є обов'язковою для застосування для всіх судів України.

За таких обставин вимоги про стягнення штрафів визначених п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг задоволенню не підлягають, оскільки одночасне стягнення з боржника пені та штрафів в даному випадку є подвійною цивільно-правовою відповідальності за порушення умов кредитного договору.

Заперечуючи проти позовних вимог Банку ОСОБА_4 28 листопада 2017 року подано до суду першої інстанції заяву про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності (а.с.78). У відзиві на апеляційну скаргу відповідач також просила застосувати до нарахованих штрафних санкцій визначений ч. 2 ст. 258 ЦК України спеціальний строк позовної давності (а.с133).

Згідно ч. 2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені).

Відтак, пеня нарахована Банком за несвоєчасне виконання ОСОБА_4 кредитних зобов'язань підлягає стягненню в межах строку позовної давності, тобто за останні 12 місяців, (31.05.2016 р. - 30.04.2017 р.) і становить 1200 грн.

Тому з відповідача на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 2099,52 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 422,17 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом нарахованих по відсотковій ставці 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом - 477,35 грн., пені за період з 31.05.2016 р. по 30.04.2017 р. - 1200 грн.

Враховуючи невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування судом норм матеріального права, відповідно до ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, Законом України «Про судовий збір» визначено фіксовані ставки судового збору, за якими станом на 2017 року (звернення до суду) за подання юридичною особою позовної заяви майнового характеру сплачується 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 1600,00 грн. При зверненні до суду Банком за подачу позову сплачено 1600 грн. та за подачу апеляційної скарги 150 % від цієї суми, що складає 2900 грн.

У зв'язку з тим, що позовні вимоги та апеляційна скарга підлягають частковому задоволенню, то з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягується судовий збір за подання позову та апеляційної скарги в розмірі 4000 грн.

Керуючись ст. 368, ст. 374, ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 грудня 2017 року - скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_1 виданий 12 лютого 2002 року Світловодським МРВ УМВС України в Кіровоградській області, на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» , заборгованість за кредитним договором б/н від 19.02.2010 року у розмірі 2099,52 грн., яка складається із: 422,17 грн. - заборгованості по кредиту, 477,35 грн. - заборгованість по процентам та 1200,00 грн. - заборгованості по пені за період з 31.05.2016 року по 30.04.2017 року.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_1 виданий 12 лютого 2002 року Світловодським МРВ УМВС України в Кіровоградській області, на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 4000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 23.04.2018 р.

Суддя доповідач:

Судді: