АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
апеляційне провадження № 22-ц/796/3085/2018 Доповідач Заришняк Г.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Ткаченко І.В..

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Паламарчука Віталія Віталійовича на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 травня 2017 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Брайка Станіслава Анатолійовича до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту,-

В С Т А Н О В И В :

ПАТ «Енергобанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту .

В обгрунтування позову Банк зазначав, що 16.09.2008 року між ПАТ ««Енергобанк» та ОСОБА_3 був укладений договір про надання споживчого кредиту №20846, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 63 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,00 % на рік строком з 16.09.2008 року по 13 вересня 2013 року.

Згідно умов договору, відповідач зобов'язався здійснювати погашення кредиту щомісячно в термін до 5 числа кожного наступного місяця в сумі не менше ніж 8 433,00 грн. Остаточне погашення кредиту повинно бути здійснено не пізніше 13.09.2013 року.

Позивач належним чином виконав взяті на себе зобов'язання та надав кредитні кошти відповідачу. Посилаючись на те, що відповідач протягом строку дії кредитного договору допускав порушення виконання своїх зобов'язань, щодо сплати кредиту та процентів за користування кредитом, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 17.08.2016 року становить 455 636,16 грн., з яких 404 771,22 грн. - заборгованість за кредитом, 8 073,25 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 820,05 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 22 196,05 грн. - заборгованість за пенею за несвоєчасне погашення кредиту/процентів/комісії. Посилаючись на викладене, просив позов задовольнити.

Рішенням Солом»янського районного суду м. Києва від 29 травня 2017 року у задоволені позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» ПаламарчукВ.В., посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав подану апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Відповідач проти апеляційної скарги заперечував, вважаючи рішення суду законним.

Відповідно до п.8 ч.1 1 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України в реакції Закону №2147VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно з ч. 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

За змістом п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402- VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду в порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147- VIII від 03 жовтня 2017 року.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

На підставі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч.1,2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 16.09.2008 року між АБ «Енергобанк», правонаступником якого є ПАТ «Енергобанк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №20846, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 63 000,00 доларів США зі строком користування з 16 вересня 2008 року по 13 вересня 2013 року на поточні потреби зі сплатою комісії в розмірі 0,5 % від суми кредиту та відсотків за користування кредитом у розмірі 16,00 % на рік, а відповідач зобов'язався забезпечити своєчасне повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним.

Встановлено, що ПАТ «Енергобанк» виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі та здійснив видачу кредитних коштів в сумі 63 000,00 доларів США.

Відповідач ОСОБА_3 скористався кредитними коштами, проте свої зобов'язання за кредитним договором №20846 від 16.09.2008 року належним чином не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 455 636,16 грн., з яких 404 771,22 грн. - заборгованість за кредитом, 8 073,25 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 820,05 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 22 196,05 грн. - заборгованість за пенею за несвоєчасне погашення кредиту/процентів/комісії.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «ЕНЕРГОБАНК», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущений строк позовної давності при зверненні до суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Пунктом 1.1. кредитного договору сторони погодили, що Банк надає позичальнику споживчий кредит в сумі 63 000 доларів США на строк з 16 вересня 2008 року по 13 вересня 2013 року на поточні потреби.

При цьому п.3.4 кредитного договору визначено, що позичальник здійснює погашення кредиту щомісячно в термін до 05 числа кожного місяця в сумі не менш, ніж 1 050 доларів США. Остаточне погашення кредиту позичальник здійснює не пізніше 13 вересня 2013 року.

Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Тобто, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на підставі договору.

Відповідно до правової позиці, висловленої Верховним Судом України постанові від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16, і яка в силу ч.4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Статтею 266 ЦК України встановлено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії вчинено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Згідно з частиною другою статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Отже, аналіз цих норм ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданим Банком, вбачається, що відповідач ОСОБА_3 з липня 2009 року припинив погашати заборгованість за кредитом, а з 30 червня 2011 року за процентами. Відповідно до умов кредитного договору всю суму заборгованості за кредитом відповідач зобов'язався погасити до 13 вересня 2013 року.

Разом з тим, з позовною заявою про стягнення заборгованості Банк звернувся лише 13 жовтня 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Доказів, які б свідчили про вчинення боржником, або уповноваженою ним особою, дій щодо переривання перебігу позовної давності, позивачем не надано ані до суду першої інстанції, ані Апеляційному суду м. Києва.

Частиною 3 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

З матеріалів справи слідує, що відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду першої інстанції із заявою про застосування строків позовної давності до винесення судом рішення у даній справі.

Суд повно та всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку й прийшов до правильного висновку про те, що порушене відповідачем право Банку на захист свого цивільного права, не підлягає захисту з підстав пропуску позивачем позовної давності, а тому суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ПАТ «ЕнергоБанк».

Доводи апеляційної скарги про те, що представником позивача під час розгляду справи було заявлено клопотання про визнання причин пропуску строку позовної давності поважними, вказуючи при цьому на те, що ПАТ «ЕнергоБанк» знаходиться в стаді ліквідації на підставі Постанови правління НБУ №370 від 11.06.2015 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» і що лише 24 червня 2016 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб листом №35-28147/16 «Щодо бухгалтерського обліку по кредитних операціях» повідомив Уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» про те, що відділом бухгалтерського обліку неплатоспроможних банків виявлено випадки наявності залишків за списаною у збиток заборгованістю по кредитних операціях на позабалансовому рахунку 9601 «Списана за рахунок спеціальних резервів заборгованість за нарахованими доходами за операціями з клієнтами», в той час, як на позабалансовому рахунку 9601 має обліковуватись списана у збиток заборгованість за нарахованими доходами, що не стосуються кредитних операцій, а саме на позабалансовому рахунку 9611 - списана у збиток заборгованість за кредитними операціями і що вказана обставина свідчить про перешкоджання та/або значне ускладнення можливості вчасного здійснення уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» претензійно-позовної роботи, у тому числі і шляхом віднесення одних операцій до категорії інших, не можуть бути підставою для скасування законного та обгрунтовпаного рішення суду, оскільки Банк мав достатньо часу для звернення до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитом, оскільки відповідач ОСОБА_3 з липня 2009 року припинив погашати заборгованість за кредитом, а з 30 червня 2011 року за процентами, й наведені в заяві підстави не свідчать про поважність пропуску строку позивачем для звернення до суду з даним позовом.

Інші доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не випливають на правильність ухваленого рішення.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права і не може бути скасованим з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» ПаламарчукаВіталія Віталійовича - залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 травня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 10 квітня 2018 року

Головуючий:

Судді: