РІШЕННЯ

Іменем України

27.03.2018 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого- судді Кузь В.Я.

присяжних ОСОБА_1

ОСОБА_2

при секретарі Левицькому М.І.

з участю прокурора Яцишина Т.М.

представника закладу зав. відділенням закладу ОСОБА_3

лікаря-психіатра- Андрушківа О.О.

опікуна - ОСОБА_4

розглянувши в судовому засіданні, у м. Львові, в залі суду, цивільну справу за заявою представника Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня" ОСОБА_5 про госпіталізацію до психіатричного закладу громадянина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. в примусовому порядку,-

ВСТАНОВИВ:

Представник Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» звернувся до суду із заявою про госпіталізацію до психіатричного закладу громадянина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, у психіатричний стаціонар відповідно до рішення Конституційного суду України від 01 червня 2016 року.

Вказує на те, що у приймальне відділення КЗ ЛОКПЛ 21 березня 2018 року об 13 год. 05 хв. самостійно звернувся гр. ОСОБА_6 у супроводі батька ОСОБА_4. Скерування на госпіталізацію було видане 20 березня 2018 року лікарем психіатром Львівського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру ОСОБА_7 На підставі інформації, скерування лікаря психіатра, супроводжуючих осіб та у результаті психіатричного огляду, черговий лікар приймального відділення КЗ ОСОБА_8 ОСОБА_9 та ОСОБА_10 прийняли рішення щодо госпіталізації гр. ОСОБА_6 до КЗ ОСОБА_8, при цьому гр. ОСОБА_6 надав інформовану письмову згоду на госпіталізацію та лікування в умовах психіатричного стаціонару.

Згідно з рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 25.03.2015 року ОСОБА_6 визнано недієздатним.

Висновком комісії лікарів - психіатрів 3-го відділення КЗ ЛОКПЛ від 22.03.2018 року встановлено, що ОСОБА_6 страждає на тяжкий психічний розлад. Діагноз: проста шизофренія, безперервний перебіг з вираженим стійким емоційно вольовим дефектом (апато абулічний тип), стійкою соціально тудовою дезадаптацією. F 20.60, за Міжнародною класифікацією хвороб 10 перегляду даний розлад психічної діяльності позбавляє гр. ОСОБА_6 здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку, внаслідок чого хворий неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність.

На підставі викладених у заяві обставин та згідно Рішення Конституційного суду України від 01.06.2016 року, Закону України «Про психіатричну допомогу» представник КЗ ЛОКПЛ просить ухвалити рішення, яким задоволити заяву та госпіталізувати до психіатричного закладу ОСОБА_6

В судовому засіданні представник Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_3 заяву підтримала повністю, пояснення дала аналогічні до викладених у заяві. Крім того, вказала на те, що ОСОБА_6 прийшов до КЗ ЛОКПЛ самостійно, перебуває на денному стаціонарі, ліки приймає самостійно, самостійно іде ввечері додому.

Лікуючий лікар-психіатр ОСОБА_11 у судовому засіданні дав пояснення, аналогічні поясненням представника КЗ ОСОБА_3, додатково пояснив, що ОСОБА_6 навчається в університеті. Хворий страждає розладом психіки, не може адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку, що створює небезпеку для оточуючих.

Зацікавлена особа ОСОБА_4 в судовому засіданні погодився із заявою про госпіталізацію, проте зазначив, що проти того, щоб син перебував в лікарні цілодобово.

Хворий ОСОБА_6 просив заяву не задовільняти.

Прокурор у судовому засіданні заяву про госпіталізацію до психіатричного закладу та лікування хворого у стаціонарному відділенні, підтримав.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали заяви, суд приходить до переконання, що заява не підлягає до задоволення.

Так, відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Судовий контроль за госпіталізацією недієздатної особи до психіатричного закладу в порядку, передбаченому ст. 13 цього Закону, є необхідною гарантією захисту її прав і свобод, закріплених ст.ст.29,55 Конституції України, і після незалежного і неупередженого розгляду питання щодо госпіталізації недієздатної особи до психіатричного закладу суд має ухвалити рішення стосовно правомірності обмеження конституційного права такої особи на свободу та особисту недоторканність.

Згідно з рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 25.03.2015 року ОСОБА_6 визнано недієздатним.

Висновком комісії лікарів - психіатрів 3-го відділення КЗ ЛОКПЛ від 22.03.2018 року встановлено, що ОСОБА_6 страждає на тяжкий психічний розлад. Діагноз: проста шизофренія, безперервний перебіг з вираженим стійким емоційно вольовим дефектом (апато абулічний тип), стійкою соціально тудовою дезадаптацією. F 20.60, за Міжнародною класифікацією хвороб 10 перегляду даний розлад психічної діяльності позбавляє гр. ОСОБА_6 здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку, внаслідок чого хворий неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність.

Конституційний суд України в Рішенні у справі про судовий контроль за госпіталізацією недієздатних осіб до психіатричного закладу №2-рп/2016 від 01 червня 2016 року, зазначив, що Україна є демократичною, правовою, соціальною державою, в якій людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод.

У пункті 1 статті 5 Конвенції закріплено підстави для правомірного позбавлення особи свободи відповідно до процедури, встановленої законом, до яких належить і законне затримання психічнохворої особи, а в пункті 4 цієї статті передбачено перевірку законності такого затримання у судовому порядку.

Європейський суд з прав людини визначив вимоги, яких необхідно дотримуватися під час законного затримання психічнохворих осіб відповідно до підпункту (e) пункту 1 статті 5 Конвенції, а саме: "за винятком випадків крайньої необхідності, людина не має позбавлятися свободи до тих пір, поки не буде переконливо доведено, що вона дійсно є "психічнохворою". Сама сутність того, в чому слід переконати компетентні державні органи - наявність психічного розладу, - вимагає об'єктивної медичної експертизи; психічний розлад має бути такого характеру або ступеня, які виправдовували б обов'язкове позбавлення свободи; обґрунтованість позбавлення свободи залежить від стійкості такого розладу" (пункт 39 рішення у справі "Вінтерверп проти Нідерландів" від 24 жовтня 1979 року).

Парламентська ОСОБА_12 Європи у Рекомендації з психіатрії та прав людини від 1 січня 1994 року N 1235 передбачила, що рішення про примусову госпіталізацію особи до психіатричного закладу має ухвалюватися суддею з встановленням часових меж такої госпіталізації (пункт 7).

Згідно зі статтею 1 Конвенції про права інвалідів від 13 грудня 2006 року, до інвалідів належать, у тому числі, особи зі стійкими психічними порушеннями, які під час взаємодії з різними бар'єрами можуть заважати їх повній та ефективній участі в житті суспільства нарівні з іншими.

Відповідно до абзацу дев'ятого статті 1 Закону, усвідомлена згода особи - це згода, вільно висловлена особою, здатною зрозуміти інформацію, що надається доступним способом, про характер її психічного розладу та прогноз його можливого розвитку, мету, порядок та тривалість надання психіатричної допомоги, методи діагностики, лікування та лікарські засоби, що можуть застосовуватися в процесі надання психіатричної допомоги, їх побічні ефекти та альтернативні методи лікування.

Госпіталізація недієздатної особи до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра передбачає довгострокове надання цій особі психіатричної допомоги у стаціонарних умовах. Госпіталізована до психіатричного закладу в порядку, передбаченому статтею 13 Закону, недієздатна особа цілодобово перебуває у такому закладі без можливості добровільно залишити його територію, а її дії постійно контролюються медичним персоналом.

З наведеного вбачається, що госпіталізація недієздатної особи до психіатричного закладу на підставі статті 13 Закону є обмеженням її права на свободу та особисту недоторканність, закріпленого у статті 29 Конституції України, а тому має відбуватися відповідно до критеріїв, визначених у цьому рішенні.

У той же час, судом встановлено та підтверджено як самим заявником, лікуючим лікарем психіатром, так і опікуном та самим хворим, що ОСОБА_6 має вільний вихід із лікарні, ліки приймає самостійно, навчається в університеті, а тому звернення до суду у даному випадку є формальним.

Суд також бере до уваги поведінку хворого в судовому засіданні, його сприйняття обставин, що відбуваються з ним та чітке, логічне пояснення.

З цих підстав, суд приходить до переконання, що хворий не створює загрози для оточуючих, а щодо його спроможності самостійно задовільняти свої основні життєві потреби, на рівні який забезпечує його життєдіяльність, то така спроможність є реальною, що й підтвердив своїми поясненнями ОСОБА_6 в судовому засіданні.

За таких обставин, суд не знаходить обєктивних підстав для поміщення ОСОБА_6 у примусовому порядку в психіатричний стаціонар, в порядку передбаченому ст. 13 Закону України "Про психіатричну допомогу".

Враховуючи вищенаведені обставини та власне переконання, що ґрунтується на безпосередньому вивченні матеріалів, які характеризують поведінку особи, а також заслухавши самого хворого, суд приходить до переконання, що викладені у заяві факти не відповідають фактичним обставинам справи, а тому слід відмовити у задоволенні заяви.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 12, 81, 258,259, 263-265, 339-342 ЦПК України, ст. 13,14,22 Закону України «Про психіатричну допомогу», суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити представнику Комунального закладу " Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня" ОСОБА_3 , Л.Р. про госпіталізацію до психіатричного закладу громадянина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 в примусовому порядку, за відсутності на те підстав.

Рішення суду підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд, що ухвалив рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. Кузь

Присяжні:

ОСОБА_1

ОСОБА_2