Постанова

Іменем України

04 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 212/3427/14-ц

провадження № 61-4718св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного

цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Зубакової В. П., Митрофанової Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» (надалі - КПТМ «Криворіжтепломережа») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідачу ОСОБА_1 на праві приватної власності з 14 березня 2008 року належить квартира АДРЕСА_1 у Кривому Розі і він користувався послугами з опалення та гарячого водопостачання, однак за період з 27 жовтня 2008 року по 06 квітня 2013 року не сплачував за отримані послуги, що призвело до утворення заборгованості у розмірі 25 154,69 грн. 10 квітня 2013 року між сторонами було укладено договір на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання і пари, в якому відповідач визнав суму боргу та зобов'язався сплатити його. Враховуючи викладене, КПТМ «Криворіжтепломережа» просило стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також - пеню за несвоєчасне виконання зобов'язання у розмірі 1 730,51 грн, суму збитків від інфляції - 124,84 грн, 3 % річних - 552,02 грн та судовий збір - 606,41 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_1 посилався на те, що до укладення договору з позивачем від 10 квітня 2013 року між сторонами не існувало договірних правовідносин. Позивачем сума боргу розрахована з 2008 року, виходячи з тарифу на послуги для групи так званих «інших споживачів» (суб'єктів господарювання), що є неправомірним, так як його квартира не належить суб'єкту господарювання, не використовується у підприємницькій діяльності, а перебуває у його власності як фізичної особи. Квартира була реконструйована у нежиле приміщення лише 14 березня 2012 року, а реєстрація свідоцтва відбулася 18 квітня 2012 року, тому саме з цього моменту він набув у власність нежиле приміщення після реконструкції квартири. Договір було укладено з ним як з фізичною особою. Відповідальність за минулі періоди він на себе не покладав. 18 квітня 2013 року він подав заява позивачу про відмову від договору та відключення його від мережі. Просив застосувати до спірних правовідносин позовну давність і відмовити у позові в повному обсязі.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 квітня 2016 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» заборгованість за теплову енергію в сумі 25 154,69 грн, пеню - 1 730,51 грн, суму збитків від інфляції - 124,84 грн, 3 % річних - 552,02 грнта витрати зі сплати судового збору за подання заяви на видачу судового наказу - 137,82 грн, витрати за подання позовної заяви - 137,82 грн, витрати за подання апеляційної скарги - 137,82 грн, витрати за подання касаційної скарги - 192,95 грн, а всього - 606,41 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач користувався тепловою енергію, за яку не сплачував, добровільно порядку договірні зобов'язання не виконував, у результаті чого виникла заборгованість за період з 27 жовтня 2008 року по 06 квітня 2013 року.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2016 року рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 квітня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги КПТМ «Криворіжтепломережа» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» заборгованість з оплати за опалення за період з 14 березня 2011 року по 06 квітня 2013 року в розмірі 9 414,01 грн, пеню за період з 27 березня по 06 квітня 2013 року - в розмірі 36,88 грн, 3 % річних - у розмірі 282,42 грн, інфляційні втрати - в розмірі 322,59 грн, на відшкодування судових витрат - 226,95 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що відповідач користувався тепловою енергію, за яку належним чином не сплачував. Оскільки з позовом КПТМ «Криворіжтепломережа» звернулося у березні 2014 року, а відповідачем подана заява про застосування позовної давності, то стягненню підлягає заборгованість у межах цього строку.

У касаційній скарзі КПТМ «Криворіжтепломережа», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2016 року та залишити в силі рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 квітня 2016 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не з'ясовано обставин справи та не надано належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам. Суд не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому розгляду справи, рішення суду не відповідає фактичним обставинам, є незаконним та необґрунтованим. 10 вересня 2008 року виконавчим комітетом Криворізької міської ради прийнято рішення № 689 «Про переведення жилих приміщень у нежилі», яким квартирі АДРЕСА_1, яка належить відповідачу, надано статус нежитлового приміщення. Пунктом 4.3 цього рішення власника приміщення зобов'язано у місячний строк укласти договори з житлово-комунальними підприємствами на постачання комунальних послуг, утримання жилих будинків і прибудинкових територій, однак відповідач не звернувся до позивача для укладання договору. 29 травня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до КПТМ «Криворіжтепломережа» із заявкою про укладення договору на теплопостачання та гаряче водопостачання до приміщення непродовольчого магазину за вищевказаною адресою. 10 квітня 2013 року між сторонами було укладеного договір № 3660, за яким оплата здійснюється з 10 вересня 2008 року. Згідно з пунктом 5.27 договору № 3660 сторони домовились про збільшення строку позовної давності до п'яти років. Апеляційним судом не досліджено той факт, що вказане приміщення після рішення Виконавчого комітету Криворізької міської ради від 10 вересня 2008 року № 689 перебуває у власності ОСОБА_1 як фізичної особи, використовується ним у підприємницькій діяльності, ОСОБА_1 не проживає у ньому, а тому нарахування оплати за надані послуги необхідно проводити для групи «інші споживачі». Протягом усього строку дії договору відповідач не оскаржував його.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексуУкраїни в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ цивільну справу № 212/3427/14-ц передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді відзивів на касаційну скаргу не надходило.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов'язує.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Установлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 14 березня 2008 року належить квартира АДРЕСА_1, яка відносилася до житлового фонду.

Згідно із свідоцтвом про право власності від 16 березня 2012 року позивач є власником приміщення магазину непродовольчих товарів загальною площею 55,6 кв.м після реконструкції вказаної квартири.

10 квітня 2013 року між ОСОБА_1 та КПТМ «Криворіжтепломережа» було укладено договір № 3660 на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання (далі - Договір № 3660).

Пунктом 1.3 Договору № 3660 визначено, що постачальник КПТМ «Криворіжтепломережа» відпускає споживачеві ОСОБА_1 теплову енергію на об'єкти, вказані в таблиці № 2, згідно з встановленим планом теплоспоживання з 10 вересня 2008 року по 31 грудня 2014 року. Оплата здійснюється з моменту зазначеного періоду дії договору.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Отже, між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК Українизобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Установлено, що КПТМ «Криворіжтепломережа» надає послуги з теплопостачання, в тому числі мешканцям будинку по вулиці Мусоргського, 30 у місті Кривому Розі Дніпропетровської області з 2008 року (а. с. 19 - 40).

ОСОБА_1 не виконував належним чином своїх зобов'язань з оплати послуг з теплопостачання, у результаті чого, за розрахунком позивача, станом на 30 квітня 2013 року в нього утворилася заборгованість у розмірі 25 154,69 грн за період з 27 жовтня 2008 року по 06 квітня 2013 року.

Задовольняючи позов КПТМ «Криворіжтепломережа» у повному обсязі, суд першої інстанції не врахував наслідків спливу позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Враховуючи положення наведеної правової нормита дату звернення до суду з цим позовом - 27 березня 2014 року, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що стягненню підлягає заборгованість за надані КПТМ «Криворіжтепломережа» послуги за останні три роки перед звернення до суду з позовом, тобто з березня 2011 року по лютий 2014 року.

Також правильним є висновок апеляційного суду про те, що приміщення квартири було реконструйоване під магазин лише 14 березня 2012 року, тому саме з цього часу необхідно нараховувати заборгованість за тарифами, що встановлені для суб'єктів господарювання. До вказаного дня за період у межах позовної давності для відповідача необхідно застосовувати тарифи, встановлені для споживачів-фізичних осіб відповідно до постанови Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України від 14 грудня 2010 року № 1844, які діють з 01 січня 2011 року. З урахуванням викладеного, апеляційним судом обґрунтовано взято до уваги та покладено в основу рішення наданий позивачем суду розрахунок заборгованості за тарифами для категорії «населення» за вказаний період з 14 березня 2011 року по 16 березня 2012 року в сумі 2115,54 грн.

При цьому за період з 17 березня 2012 року по 06 квітня 2013 року апеляційним судом застосовано тариф для категорії «інші споживачі» та визначено заборгованість у сумі 7298,47 грн.

Нарахування 3 % річних від простроченої суми заборгованості та інфляційні втрати за весь час прострочення проведено судом апеляційної інстанції з дотриманням вимог статті 625 ЦК України та наведено у рішенні відповідні розрахунки.

Відповідно до частини першої статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Пункт 5.27 Договору № 3660, що передбачає домовленість сторін про збільшення строку позовної давності до п'яти років, не може слугувати підставою для стягнення заборгованості у межах п'ятирічного строку, оскільки договір укладено 10 квітня 2013 року і тільки з цієї дати сторони дійшли згоди про зміну строку позовної давності, ці умови договору не мають зворотної дії у часі.

Відповідно до частин першої, другої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, позовна давність переривається у разі пред'явлення позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Матеріали справи не містять доказів, що свідчать про переривання позовної давності.

Пунктом 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені у встановлених законом чи договором розмірах.

Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг з теплопостачання встановлена і в пункті 23 Правил.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Отже, з урахуванням вимог закону, дати звернення до суду з цим позовом - 27 березня 2014 року та заявлених позовних вимог до 06 квітня 2013 року, апеляційний суд дійшов правильного висновку про розрахунок пені за 11 днів, а саме з 27 березня по 06 квітня 2013 року.

Виходячи з викладеного, повно та об'єктивно дослідивши всі обставини справи, зібрані докази і давши їм належну правову оцінку, апеляційний суд обґрунтовано задовольнив позов частково.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом статті 10 ЦПК України 2004 рокуцивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною першою статті 60 ЦПК України 2004 рокупередбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК України 2004 року (у редакції станом на час розгляду справи в суді) установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оскаржуване рішення апеляційного суду містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідає вимогам статей 213-215, 315 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Оскаржуване судове рішення не суперечать висновкам Верховного Суду України, викладеним у постановах від 26 вересня 2012 року № 6-43цс12 та від 26 вересня 2012 року № 6-72цс12, в яких йдеться про те, що тарифи для оплати послуг з теплопостачання для населення застосовуються для здійснення оплати фізичними особами послуг з теплопостачання в приміщеннях, які використовуються ними для проживання.

Що стосується доводів касаційної скарги про визначення укладеним між сторонами Договором № 3660 строку його дії з 10 вересня 2008 року, то цей факт не оспорюється, однак він не свідчить про визнання відповідачем заборгованості, яка виникла до укладання договору за межами позовної давності.

Доводи касаційної скарги про те, що спірне приміщення після прийняття рішення Виконавчим комітетом Криворізької міської ради від 10 вересня 2008 року № 689 використовується ОСОБА_1 для підприємницької діяльності, а тому нарахування з оплати за надані послуги необхідно проводити для групи «інші споживачі», повністю спростовуються встановленими апеляційним судом вищенаведеними обставинами справи та вимогами законодавства.

Інші доводи заявника не спростовують висновків суду апеляційної інстанції по суті вирішення спору і не дають підстав вважати, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд неправильно застосував норми матеріального права чи порушив норми процесуального права. В силу вимог вищевказаної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов
С. О. Погрібний О. В. Ступак