Справа № 750/3501/17
Провадження № 2/750/44/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2018 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді - Рахманкулової І.П.,

із секретарем - Разумейко К.М.,

за участі позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представників відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6,

ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про вселення, поділ майна подружжя та визначення порядку користування земельною ділянкою та зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и в:

06 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_4, у якому просить:

- вселити його до будинку № 25 по вулиці Авіації в м. Чернігові та визнати за ним право власності на частину вказаного будинку, яка складається з: приміщень на першому поверсі, позначених в технічному паспорті літерами 1-4, площею 22,5 кв.м. та 1-5, площею 23,3 кв.м., та частину тераси а-1 для обладнання окремого входу до цих приміщень через терасу;

- визнати за позивачем право власності на 1/2 частину земельної ділянки за адресою м. Чернігів, вул. Авіації, 25 та визначити порядок користування земельною ділянкою для сторін виходячи з технічних даних забудови;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль АUDI-100, 1991 року випуску, сірого кольору, легковий седан В, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2.

У власності відповідача ОСОБА_8 позивач просить залишити всі інші приміщення та споруди садиби.

05 липня 2017 року представник ОСОБА_8 подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1, у якій просить:

- визнати за ОСОБА_8 право власності на 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя, а саме автомобіль «АUDI-100» 1991 року випуску, легковий седан сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_1;

- виділити автомобіль «АUDI-100» 1991 року випуску, легковий седан сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_1 ОСОБА_9 та стягнути з нього на користь позивача грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини вартості зазначеного автомобіля, а саме 30 000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп.

Обґрунтовано первісний позов тим, що 14.02.2011 ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_8. Від даного шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В період шлюбу, а саме в 2012 році позивач разом з відповідачем ОСОБА_8 купили земельну ділянку площею 1008 кв. м. за адресою: м. Чернігів, вул. Авіації, 25 (кадастровий номер земельної ділянки :02:046:6587) та побудували двоповерховий будинок А-2, який складається з приміщень, позначених в технічному паспорті на будинок. Також в період шлюбу сторони придбали автомобіль АUDI-100, реєстраційний номер НОМЕР_2. Позивач зазначив, що відповідачі з липня 2016 року зачиняють вхідні двері до вказаного вище будинку і не надають позивачу можливості проживати в ньому, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом для захисту свого порушеного права, передбаченого ст. 63 СК України та ст. 369 ЦК України.

Відповідач у зустрічному позові просить визнати за ОСОБА_8 право власності на 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя, а саме автомобіль «АUDI-100» 1991 року випуску, легковий седан сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_1, виділивши вказаний автомобіль ОСОБА_12 та стягнути з нього на користь позивача грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини вартості зазначеного автомобіля, а саме 30 000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп. При цьому, відповідач ОСОБА_8 зазначає, що лише автомобіль є спільним майном подружжя, адже спірна земельна ділянка придбана за кошти її батьків та й будівництво будинку на цій ділянці здійснювалося за кошти її батьків, а тому це майно не є спільним майном подружжя, а є її особистою власністю.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позов підтримали та заперечували проти задоволення зустрічного позову, посилаючись на те, що позивач має право на половину будинку та земельної ділянки, так як частки у майні подружжя є рівними відповідно до вимог закону, а оскільки позивач просить виділити йому 1/4 частину будинку, тобто меншу частину, а тому йому має бути виділено із спільного майна подружжя автомобіль в цілому без відшкодування ОСОБА_8 компенсації за її частку в автомобілі.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх представник в судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на те, що 09 серпня 2012 року їх донька ОСОБА_8 набула право власності на земельну ділянку площею 0,10 га в межах згідно з планом, кадастровий номер :02:046:6587, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: м. Чернігів, вул. Авіації, 25, згідно договору-купівлі продажу земельної ділянки, за реєстровим № 1600, посвідченим приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_13

ОСОБА_3 у запереченні на позов вказав, що саме він особисто розрахувався з продавцем за земельну ділянку в присутності своєї доньки, що може підтвердити продавець земельної ділянки. Тобто, кошти на придбання земельної ділянки під будівництво будинку надавалися ним в інтересах доньки, з метою, що це майно буде її особистою власністю. Крім того, відповідачі зазначили, що їх письмовими доказами підтверджено витрати для будівництва спірного будинку на суму біля 1-го мільйону 620 тисяч гривень. Проте, позивач ОСОБА_1 взагалі не має ні якого відношення до будівництва будинку, він не приймав участі в матеріальних витратах, не приймав участі своєю працею, та з ОСОБА_8 припинив шлюбні відносини ще під час її вагітності другою дитиною, на початку 2013 року. Останній жодного дня не проживав в спірному будинку, а тому його вимоги про вселення в будинок також є безпідставними.

Представники відповідача ОСОБА_8 адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, посилаючись на те, що подружжя ще до часу народження доньки ОСОБА_11, а саме з початку 2013 року не проживало разом, так як припинили фактичні шлюбні відносини в розумінні статті 3 СК України та з цього часу повністю не вели спільне господарство, не мали спільного побуту, спільного бюджету та не набули спільного майна. ОСОБА_1 жодного дня не мешкав, в тому числі разом з дружиною та дітьми, у житловому будинку за адресою: по вулиці Авіації, будинок 25, в місті Чернігові. Утриманням та вихованням дітей займалася ОСОБА_8 та її батьки, і вони разом проживають за зазначеною адресою. У період шлюбу з ОСОБА_1 було придбано майно автомобіль «АUDI-100» 1991 року випуску, легковий седан сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_1, а тому він є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, вартість якого була визначена ОСОБА_1І в розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) грн. Так як на час розгляду справи автомобіль повністю перебуває у користуванні ОСОБА_1, ОСОБА_8 просить залишити його у власності позивача та стягнути з нього на її користь грошову компенсацію 1/2 частки майна із спільної сумісної власності подружжя в розмірі 30000 грн., враховуючи, що позивач визначив ціну автомобіля 60 000 грн. і з нею згодна відповідач.

Заслухавши пояснення учасників справи, їх представників, допитавши в якості свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_10, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26 та дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що 14 лютого 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 було укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Андріївської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, актовий запис № 01.

Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.01.2018 у справі №750/12702/17 задоволено позов ОСОБА_8, розірвано шлюб між подружжям (том 2 а.с.99).

У вказаному рішенні суду зазначено, що позивач у судове засідання не зявилася, при цьому надіслала посвідчену Посольством України в Державі Ізраїль заяву про розгляд справи за її відсутності, а також додаткові пояснення, в яких наполягала на задоволенні позову, якою також повідомила про небажання примирятися з відповідачем.

Рішення суду мотивоване тим, що внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сімї. З серпня 2016 року позивач проживає в Державі Ізраїль, в звязку з чим сторони припинили сімейні відносини та не ведуть спільне господарство; подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача.

Звертаючись до суду з позовом про вселення, поділ майна подружжя та визначення порядку користування земельною ділянкою, позивач ОСОБА_1 посилається на те, що земельна ділянка була придбана на імя ОСОБА_8 у 2012 році, тобто під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а тому вона є спільним майном подружжя і за ним має бути визнано право власності на 1/2 частину ділянки з визначенням порядку користування нею. Також, позивач посилається на те, що під час перебування його у шлюбі з відповідачем ОСОБА_8, було побудовано житловий будинок з надвірними спорудами, який введено в експлуатацію та зареєстровано право власності за ОСОБА_8, проте цей будинок є спільним майном подружжя, зводився за допомогою родичів сторін під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а тому просить визнати за ним право власності на частину будинку по вул. Авіації, 25 в м. Чернігові з виділенням в натурі приміщень у житловому будинку, позначених в технічному паспорті літерами 1-4, площею 22,5 кв.м. та 1-5, площею 23,3 кв.м., та частину тераси а-1 для обладнання окремого входу до цих приміщень через терасу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

09 серпня 2012 року ОСОБА_8 набула право власності на земельну ділянку площею 0,10 га в межах згідно з планом, кадастровий номер :02:046:6587, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: м. Чернігів, вул. Авіації, 25, згідно договору-купівлі продажу земельної ділянки, за реєстровим № 1600, посвідченим приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_13 (том 1, а.с.65-67).

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 пояснив, що за спірну земельну ділянку розраховувався з продавцем ОСОБА_27 він особисто в присутності своєї доньки ОСОБА_8 Кошти на придбання земельної ділянки ОСОБА_3 позичив у своєї сестри ОСОБА_17, які у подальшому їй повернув після продажу трикімнатної квартири.

Свідок стверджує, що ОСОБА_1 ніколи не проживав та не був зареєстрований у збудованому будинку, адже він жив у квартирі по вулиці Пухова в м. Чернігові і був у ній зареєстрований. Позивач покинув дружину у січні 2013 року, коли вона була на ранніх строках вагітності другою дитиною, і з цього часу вони разом вже не проживали. Свідок зазначає, що на будівництво спірного будинку він вклав власні кошти, які виручені були від продажу трьох належних сімі ОСОБА_3 квартир та з вкладів у банку «Форум». ОСОБА_1 ні коштами, ні своєю працею участі у будівництві будинку не приймав та коштів на придбання земельної ділянки не надавав, а тому це майно не може вважатися спілним майном подружжя.

Покази свідка ОСОБА_3 підтвердила у судовому засіданні і його дружина ОСОБА_4, яку суд також допитав у якості свідка. Свідок зазначила, що після одруження доньки вона з чоловіком фактично утримувала дві сімї, а саме свою сімю та сімю ОСОБА_1, купували продукти, речі, так як коштів у подружжя не вистачало. Свідок повідомила, що після одруження донька із зятем проживали у ІНФОРМАЦІЯ_3. Після продажу цієї квартири, донька із зятем проживала разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у їх квартирі по вулиці Пухова в м. Чернігові, у якій був зареєстрований позивач ОСОБА_1 з 2012 по 2015 роки. ОСОБА_1 пішов від дружини на початку 2013 року, одразу після Нового року. В цей час ОСОБА_28 була вагітна другою дитиною. На будівництво будинку витрачено близько 1 млн. 600 тисяч грн., про що є відповідні докази. У будинку ОСОБА_1 ніколи не жив, приїздив лише спілкуватися з дітьми, адже ОСОБА_28 завжди була згодна на спілкування батька з дітьми. На даний час з вересня 2016 року ОСОБА_8 працює у Державі Ізраїль, бо потрібно повертати борги, кошти для будівництва позичали у ОСОБА_21, гроші донька висилає переказами та привозить особисто. Свідок зазначила, що вона з чоловіком та донькою і двома її дітьми заїхали ще в недобудований будинок у грудні 2015 року (27.12.2015), так як квартиру на Пухова вони вимушені були продати, бо не вистачало коштів для закінчення будівництва. На будівництво будинку витратили близько 160 тисяч доларів США.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 підтвердив, що у січні 2014 року він позичив ОСОБА_3 в еквіваленті 30 000 доларів США, з яких на час допиту свідка було повернуто 24 000 доларів США.

На підтвердження цього факту відповідач ОСОБА_3 надав копію розписки (том 1 а.с. 159).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 підтвердив, що у 2012 році він продавав земельну ділянку по вулиці Авіації, 25 в м. Чернігові. По обяві до нього звернувся ОСОБА_3 При оформленні договору купівлі продажу земельної ділянки були присутні сам ОСОБА_3 та його донька ОСОБА_8 Кошти в розмірі 12000 доларів США за земельну ділянку свідку передав особисто ОСОБА_3 в присутності доньки. Після укладення угоди свідок з покупцями більше не бачився, позивача свідок ніколи не бачив.

Свідок ОСОБА_17 суду повідомила, що її брат ОСОБА_3 у 2012 році купував земельну ділянку, у звязку з чим позичив у неї 90 000 грн., борг віддав їй після того, як продав трикімнатну квартиру. Свідок знає, що її брат будував будинок для себе з дружиною, для своїх дітей та онуків. На початку 2013 року ОСОБА_1 пішов від дружини, коли та була вагітною другою дитиною. Оскільки на будівництво будинку грошей не вистачало, ОСОБА_3 позичав кошти, у звязку з чим ОСОБА_8 поїхала на заробітки до Ізраїлю, щоб віддати борги. ОСОБА_8 хоча з 2013 року і не проживає з позивачем, проте шлюб з ним не розривала з релігійних мотивів.

Свідки ОСОБА_25, ОСОБА_26 також підтвердили, що ОСОБА_1 пішов від дружини на початку 2013 року і забрав свої речі з квартири по вулиці Пухова. З того часу вони вже разом не проживали.

Свідки ОСОБА_18, ОСОБА_19 пояснили, що приймали участь у будівництві спірного будинку, їх наймав та оплачував виконані роботи ОСОБА_3 Позивач ОСОБА_1 участі у будівництві не приймав. Свідок ОСОБА_19 бачив декілька разів ОСОБА_1 біля будинку, коли той привозив дітей, висаджував їх та їхав назад. Вказані свідки стверджували, що ОСОБА_1 в будинку не проживав.

Свідки ОСОБА_23 та ОСОБА_24, які проживають по сусідству по вулиці Авіації також підтвердили, що будівництвом будинку займався виключно ОСОБА_3 Вказані свідки не бачили в будинку ОСОБА_1, а свідок ОСОБА_23 навіть не знав, що ОСОБА_23 одружена, так як наприкінці 2015 року вселилися у будинок ОСОБА_3, ОСОБА_4В, ОСОБА_8 та її малолітні діти.

Належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 вклав свою частку коштів у будівництво будинку, позивачем не надано.

Вказаного факту не підтвердили у судовому засіданні і свідки позивача.

Так, свідок ОСОБА_14, брат позивача, пояснив, що йому не відомо скільки взагалі витрачено коштів на будинок, а зі слів брата ОСОБА_1, останній допомагав на будівництві. Також свідок пояснив, що продав однокімнатну квартиру ОСОБА_22 та його дружині, проте кошти від продажу залишилися у сімї ОСОБА_22.

Свідок ОСОБА_10, батько позивача, стверджував що належну його старшому сину ОСОБА_14 однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 корпус 1 було продано 21.04.2012 і кошти, виручені від продажу в сумі близько 20 000 доларів США були використані на будівництво спірного будинку. Свідок особисто не приймав участі у будівництві будинку і йому не відомо скільки коштів витрачено на це будівництво.

Договором купівлі продажу від 21.04.2012 підтверджується, що ОСОБА_14 продав сину відповідачів ОСОБА_22 та його дружині в рівних частинах однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 корпус 1 за 172256 грн. В пункті 4 договору зазначено, що розрахунки за квартиру здійснені повністю (том 1 а.с.91-92).

Належних доказів на підтвердження того, що кошти від продажу однокімнатної квартири брат позивача віддав відповідачам і вони були використані на будівництво спірного будинку, суду не надано.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 став співвласником 1/4 частини належної відповідачам квартири №30 в будинку №25 «в» в м. Чернігові на підставі договору купівлі продажу частини квартири від 23.06.2012 і ця частка ним була придбана у сімї ОСОБА_22 вже після того, як їх син ОСОБА_22 разом з дружиною придбав однокімнатну квартиру у брата позивача (том 1 а.с.68-70).

Згідно договору купівлі продажу квартири від 01.09.2012 ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_1, як співвласники продали трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 «в» в м. Чернігові за 182389 грн., частка власності ОСОБА_1 в цій квартирі становила 1/4. В договорі зазначено, що кошти отримані продавцями від покупців відповідно до належних їм частин, до підписання даного договору (том 1 а.с.68-70).

Свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4 стверджували, що ОСОБА_1 забрав свою частку грошей від продажу квартири і в будівництво будинку їх не вкладав, а використав їх на власні потреби, адже він був проти будівництва будинку і не бажав там працювати.

Свідок ОСОБА_22 також стверджував, що позивач участі у будівництві будинку не приймав, адже свідок особисто допомагав батьку упорядкувати ділянку та допомагав по будівництву з вересня 2012 року по вересень 2013 року і ОСОБА_1 там не бачив.

Свідок ОСОБА_15 стверджував, що його товариш ОСОБА_1 жив з дружиною до 2016 року, в тому числі вони жили і у будинку, вказану інформацію йому повідомляв сам позивач. Коли ще будувався будинок свідок разом з ОСОБА_1 та його дружиною відпочивали на території двору у бесідці.

Свідок ОСОБА_16 суду повідомив, що зі слів ОСОБА_1 йому відомо, що ОСОБА_1 продав квартиру і його кошти були залучені на придбання земельної ділянки та на будівництво будинку. Свідку зі слів позивача відомо, що ОСОБА_1 вигнали з будинку, де він проживав, проте сам свідок у будинку не був.

Згідно висновку експертів судової будівельно технічної та земельно-технічної експертизи №С-94 від 28.03.2018 встановлено, що вартість житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого за адресою: м. Чернігів, вул. Авіації, 25 становить 1 681 615 грн.

ОСОБА_3 надав суду докази, що підтверджують понесені ним та його сімєю витрати на будівництво спірного будинку на суму біля 1 мільйона 620 тисяч гривень, що повністю дорівнює вартості цього будинку, визначеної висновком експертів (том 1 а.с. 160-250, том 2 а.с.1-26).

Натомість позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження понесених ним витрат на будівництво будинку, в тому числі спільних коштів подружжя, адже основні вкладення коштів в будинок відбувалося у період з 2013 по 2016 роки включно, тобто у той період, коли позивач вже не проживав з дружиною ОСОБА_8 та не вів з нею спільного господарства, так як показами свідків підтверджено, що він покинув вагітну дружину на початку січня 2013 року і з того часу вони разом вже не проживали.

Крім того, з довідки Головного управління ДФС у Чернігівській області від 16.11.2017 вбачається, що дохід ОСОБА_1 з січня 2014 року по грудень 2016 року становив від двох до шести тисяч гривень на місяць (том 1 а.с.139).

Позивач у судовому засіданні пояснив, що отримував заробітну плату біля 5 000 грн., з яких кожного місяця по 2000 грн. віддавав дружині, а вона вкладала їх у будівництво спірного будинку.

Суд приходить до висновку, що кошти у тому розмірі, в якому як стверджує позивач він надавав своїй дружині, могло бути не достатнім навіть для задоволення звичайних потреб сімї, не кажучи про вкладення їх у будівництво вартісного будинку.

Отже, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя, так як належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Позивачем не доведено, що земельну ділянку було придбано за кошти подружжя, а натомість підтверджено, що кошти на земельну ділянку надав батько відповідача ОСОБА_3, позичивши їх у своєї сестри та особисто передавав їх продавцю земельної ділянки, що в свою чергу виключає можливість віднесення набутого майна до спільного майна подружжя.

Також позивачем не доведено належними доказами участі подружжя коштами або працею в набутті майна (будівництві будинку), а відповідач ОСОБА_3 довів, що саме кошти його сімї були вкладені у будівництво будинку на суму більше 1 мільйона 600 тисяч гривень, що повністю дорівнює вартості цього будинку, визначеної висновком експертів.

За таких обставин, підстав для визнання за позивачем права власності на частину земельної ділянки, частину будинку, виділ частки будинку в натурі та вселення у нього, суд не вбачає.

Разом з тим, суд погоджується з доводами позивача, що автомобіль «АUDI-100» 1991 року випуску, легковий седан сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_1, що був придбаний 12.03.2011 та зареєстрований на позивача, є спільним майном подружжя, адже цього факту не заперечує ОСОБА_8

Виходячи із засад розумності і справедливості суд вважає за можливе виділити вказаний автомобіль позивачу в цілому без стягнення на користь ОСОБА_8 грошової компенсації за її частку в цьому майні.

За таких обставин, суд знаходить підстави для часткового задоволення первісного позову, та не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

А тому, з відповідача ОСОБА_8 на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серії НК 975983) до ОСОБА_8 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3), ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4), ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5) про вселення, поділ майна подружжя та визначення порядку користування земельною ділянкою задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль АUDI-100, 1991 року випуску, сірого кольору, легковий седан В, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2.

В іншій частині вимог відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_8 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя відмовити.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 640 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 27.04.2018.

Суддя