Провадження №2/760/1209/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 березня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Усатової І.А.,
за участю секретаря Ковальської К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, -
Позивачка звернулась до суду з позовом та просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21 грудня 2001 року між нею та відповідачем було укладено шлюб.
Під час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народилась дитина, ОСОБА_3.
Позивач вказує, що у зв'язку з тим, що сімейні стосунки у сторін не склались, у 2009 році Оболонським районним судом м. Києва даний шлюб було розірвано, про що 24.07.2009 відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, у Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 520 від 24.07.2009.
Позивачка зазначає, що вона самостійно здійснює піклування за їх дочкою ОСОБА_3, забезпечує її матеріально, на підтвердження чого посилається те, що на виконанні відділу Солом'янського управління юстиції у м. Києві перебуває виконавчий лист № 2/756/3635/16, виданий 28.09.2016 року Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання доньки.
Також позивач зазначила, що відповідачем аліменти не сплачуються, чим додатково підтверджується небажання піклуватися про свою доньку.
Як вказано в позовній заяві, дочка позивачки навчається в школі І-ІІІ ступенів № 8 м. Києва. Весь догляд та виховання здійснює позивачка самостійно, відвідує батьківські збори в школі, приймає активну участь у всіх заходах, пов'язаних з навчанням та розвитком дитини.
Вказала, що з моменту розірвання шлюбу і до даного часу, відповідач жодного разу не навідував дочку за адресою, де вона проживає з мамою. З дочкою він більше п'яти років не спілкується, матеріальну допомогу на утримання дитини та її виховання в добровільному порядку не надавав. Ні життям, ні станом здоров'я дитини, потребами дитини, її благополуччям відповідач не цікавиться.
Позивач зазначає, що дитина жодної як матеріальної так і моральної підтримки з боку батька не отримує, фактично стосунків між ними не існує, не дивлячись на те, що жодних перешкод цьому не має.
19 вересня 2017 року ухвалою судді відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду.
Позивачка у судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити.
Відповідач в судове засіданні не з'явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України.
Про причину неявки суд до відома не поставив.
Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Виходячи з цього, враховуючи думку позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Також надано суду висновок №104-951 від 01.02.2018 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Дитині повинні бути надані всі можливості та сприятливі умови для фізичного, розумового, духовного, морального розвитку, дитина повинна зростати під піклуванням та відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення, дитина має право на освіту, яка має бути обов`язковою, сприяти її загальнокультурному розвитку, відповідальність за освіту та навчання дитини лежить перш за все на її батьках.
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо) , що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Судом встановлено, що 21 грудня 2001 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб.
Під час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народилась дитина, ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 від 27 липня 2002 року.
З матеріалів справи вбачається, що у 2009 році Оболонським районним судом м. Києва шлюб між сторонами було розірвано, про що 24.07.2009 відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, у Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 520 від 24.07.2009..
Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні відділу Солом'янського управління юстиції у м. Києві знаходиться виконавчий лист № 2/756/3635/16 виданий 28.09.2016 року Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Позивачка, звертаючись до суду з позовом, посилалася на те, що з моменту розірвання шлюбу і до даного часу, відповідач жодного разу не навідував дочку за адресою, де вона проживає з мамою. З дочкою він більше п'яти років не спілкується, матеріальну допомогу на утримання дитини та її виховання не надавав.
Згідно висновку Органу опіки та піклування Оболонської РДА у м. Києві №104-951 від 01.02.2018 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідач тривалий час не спілкувався із донькою, не цікавився її життям та здоров`ям. Виключно мати дитини створила належні умови для проживання, повноцінного та всебічного розвитку.
Відтак, в матеріалах справи знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що відповідач самоусунувся від виховання власної доньки.
За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторони у справі.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.
Таким чином, на основі з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з того, що обставини визначенні п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України судом встановлені, та позивачем належним чином доведені і відповідачем не спростовані.
З урахуванням задоволення позову, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір в сумі 640,00 грн. у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 164, 165 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», статтями 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273, 280-284 ЦПК України, суд, -
Позов - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, сплачений судовий збір у розмірі 640,00 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: І. А. Усатова