Постанова

Іменем України

11 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 756/9528/15-ц

провадження № 61-4328св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

треті особи: ОСОБА_6, приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_8, на рішення Оболонського районного суду міста Києва у складі судді Богдан О. О. від 14 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва у складі колегії суддів: Болотова Є. В., Білич І. М., Вербової І. М., від 20 вересня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Позовна заява мотивована тим, що 05 вересня 2014 року з вини ОСОБА_5 сталася ДТП, оскільки вона не надала дорогу автомобілю «Рено», під керуванням ОСОБА_4, який наближався до неї з правого боку, внаслідок чого сталося зіткнення, що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів.

Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС-8029347, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 як власника транспортного засобу «Шкода» застрахована у приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі - ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»).

Позивач зазначала, що страхова компанія здійснила виплату матеріальних збитків їй в меншому розмірі, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, який було застосовано до запчастин, що потребують заміни, а повна вартість відновлювального ремонту її автомобіля згідно зі звітом від 14 жовтня2014 року № 3224 без урахування коефіцієнту фізичного зносу, становить 61 526,75 грн з ПДВ.

Згідно з актом виконаних робіт від 01 грудня 2014 року № СЗа-000697, складеним ТОВ «Автоторгова група «ІТН», фактичні витрати, понесені позивачем на відновлення автомобіля, склали 64 875,04 грн.

Відновлення автомобіля позивач здійснювала на станції технічного обслуговування ТОВ «Автоторгова група «ІТН», на якій постійно обслуговувала свій автомобіль з 2006 року.

Для відновлення пошкодженого автомобіля були придбані нові запчастини, оскільки на станції технічного обслуговування ТОВ «Автоторгова група «ІТН», станції технічного обслуговування автомобілів «Рено» та магазинах, які спеціалізуються на торгівлі автозапчастинами, відсутні в продажу раніше вживані запчастини.

Отже, сума невідшкодованих позивачу збитків внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, становить 24 397,79 грн (різниця між сумою виплаченого страхового відшкодування та фактично понесеними витратами на відновлення автомобіля).

Позивач зазначила, що звіт від 14 жовтня 2014 року № 3224, виготовлений СПД ОСОБА_9 на замовлення страхової компанії, є попереднім оціночним документом і фіксує можливу, а не фактичну суму відшкодування, яка становить 64 875,04 грн.

Також вказувала на те, що їй було завдано моральну шкоду, внаслідок пошкодження її автомобіля, що призвело до додаткових зусиль для організації її життя, завдало моральних страждань, яку позивач оцінює в розмірі 15 тис. грн.

З урахуванням зазначеного ОСОБА_4 просила стягнути з ОСОБА_5 на її користь 24 397,79 грн на відшкодування майнової шкоди, 15 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, а також витрати на правову допомогу в розмірі 5 тис. грн.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 14 червня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 24 397,79 грн на відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 3 тис. грн - на відшкодування моральної шкоди, а також витрати на правову допомогу в розмірі 5 тис. грн. У решті позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що вартість матеріального збитку, завданого позивачу пошкодженням її автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини відповідача, перевищує розмір страхового відшкодування, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути цю різницю.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 20 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача, як із винної особи, на користь позивача різниці між фактичним розміром понесених витрат (64 875,04 грн) та здійсненим страховим відшкодуванням (40 477,28 грн).

У жовтні 2016 року ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_8 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати вказані судові рішення, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неправильно встановлено розмір шкоди, завданої позивачу, та не було враховано коефіцієнт зносу. Відповідач зазначала, що позивач отримала страхове відшкодування у розмірі, визначеному звітом про оцінку збитків внаслідок ДТП, який виконано на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (у редакції від 24 липня 2009 року) та яким визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу. Зазначала, що суд не врахував, що позивач просила стягнути з неї різницю між здійсненим страховим відшкодуванням та розміром понесених витрат згідно з актом виконаних робіт, відповідно до якого на замінені деталі пошкодженого транспортного засобу повинен враховуватись фізичний знос.

Також вказувала на те, що суди неправильно визначили розмір моральної шкоди, завданої позивачу, не врахували, що позивач не надала доказів на підтвердження вказаних вимог.

Крім того, судами неправильно встановлено розмір витрат на правову допомогу.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

29 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами установлено, що 05 вересня 2014 року о 16 год. 25 хв. на паркувальному майданчику ТРК «Караван» по вул. Лугова, 12 у м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_6, під керуванням ОСОБА_5, та автомобіля марки «Рено», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 22 вересня 2014 року ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 як власника транспортного засобу «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_1, застрахована ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Згідно з полісом обов`язкового страхування АС-8029347 ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого), становить 50 тис. грн, франшиза - 500 грн.

Згідно зі звітом від 14 жовтня 2014 року № 3224 про оцінку збитків внаслідок ДТП, виготовленим на замовлення ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 40 977,28 грн.

ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» виплачено ОСОБА_4 суму страхового відшкодування у розмірі 40 477,28 грн (з урахуванням франшизи).

Згідно з актом виконаних робіт від 01 грудня 2014 року № СЗа-000697 фактичні витрати, понесені позивачем на відновлення автомобіля, склали 64 875,04 грн.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України)

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Установивши, що вартість матеріального збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що з відповідача, як із винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром понесених витрат та здійсненим страховим відшкодуванням.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Стягуючи з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 3 тис. грн, завдану внаслідок ДТП, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно застосувавши положення статті 23 ЦК України, частини першої статті 1167 ЦК України, дійшов до правильного висновку про те, що у зв'язку з вчиненням ДТП з вини відповідача, позивачу завдано моральну шкоду, розмір якої визначено із врахуванням обставин у справі, характеру, тривалості та обсягу заподіяних позивачу моральних страждань.

Також суди попередніх інстанцій, керуючись Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», дійшли правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 5 тис. грн.

Доводи касаційної скарги про те, що судами неправильно встановлено розмір шкоди, завданої позивачу, а також розмір моральної шкоди і розмір витрат на правову допомогу, висновків суду не спростовують, на законність рішення не впливають, оскільки зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не допускаються.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Оскільки ухвалою суду касаційної інстанції від 17 листопада 2016 року було зупинено виконання оскаржуваного рішення суду до закінчення його перегляду в касаційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, тому виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від 14 травня 2016 року підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_8, залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 14 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 20 вересня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від 14 травня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: О. В. Білоконь Є. В. Синельников С. Ф. Хопта Ю. В. Черняк