Справа № 297/344/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 травня 2018 року м. Ужгород

апеляційний суд Закарпатської області у складі колегії суддів:

головуючого-судді: Мацунича М.В.

суддів: Куштана Б.П., Джуга С.Д.,

з участю секретаря судового засідання: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на ухвалу Берегівського районного суду про забезпечення позову, постановлену 21 лютого 2018 року головуючим суддею Ільтьо І.І. у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приват Банк» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, де третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору є: Державний виконавець Берегійського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до ПАТ КБ «Приват Банк» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, де третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору є: Державний виконавець Берегійського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Представник позивача ОСОБА_4 подав заяву про забезпечення позову в якій просив вжити заходи забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні №55123210 за постановою державного виконавця Берегівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_3 від 15.11.2017 року з виконання виконавчого напису нотаріуса №8391, виданого 14.07.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 до набуття законної сили рішення у справі про визнання виконавчого напису №8391 таким, що не підлягає до виконання.

Ухвалою Берегівського районного суду від 21.02.2018 року заяву представника позивача ОСОБА_4, задоволено.

Зупинено стягнення у виконавчому провадженні №55123210 за постановою державного виконавця Берегівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_3 від 15 листопада 2017 року з виконання виконавчого напису нотаріуса №8391, виданого 14.07.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, до набуття рішенням законної сили у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приват Банк» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, де третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору є: державний виконавець Берегівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

ПАТ КБ «Приват Банк» в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначав про те, що суд першої інстанції не зазначив підстави обрання такого виду забезпечення позову та не обґрунтував причини застосування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до ПАТ КБ «Приват Банк» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, де третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору є: Державний виконавець Берегійського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису нотаріуса №8391, виданого 14.07.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, таким, що не підлягає виконанню. Позов подано з підстав, що зазначена у виконавчому написі сума заборгованості не відповідає фактичній сумі заборгованості позивача.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із характеру спірних правовідносин та дійшов висновку про те, що заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогам, заява про забезпечення позову є обґрунтованою, та не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання можливого рішення суду та між сторонами існує спір щодо зазначеної суми заборгованості.

З даними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки такі відповідають дійсним обставинам справи та ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

Так, за змістом ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Частиною 3 цієї ж статті визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до роз'яснень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Оскільки, позивач оспорює виконавчий напис, яким з нього стягнуто заборгованість, яку він оспорює, та цей виконавчий напис знаходиться на виконанні, то вжиті судом заходи забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення є співмірним із заявленими вимогами, а тому, доводи апелянта про те, що судом не зазначено підстави обрання виду забезпечення позову та не обґрунтовано причини застосування такого, є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не вбачається.

За таких обставин, апеляційну скаргу, відповідно до ст. 375 ЦПК України, слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 149, 150, 367, 374, 375, 381, 382 і 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», залишити без задоволення.

Ухвалу Берегівського районного суду від 21 лютого 2018 року про забезпечення позову, залишити без змін.

Постанова ухвалена в порядку ч. 6 ст. 259 ЦПК України набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 травня 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді