АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року суд апеляційної інстанції у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівКравець В.А., Кулікової С.В.,
при секретаріПотапьонок К.В.,
за участю представника позивача ОСОБА_5

представника відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики у розмірі 3 175 314 грн. 28 коп., а також суми сплаченого судового збору. /а.с. 6/

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23.01.2018 року позов задоволено. /а.с. 187/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 23.01.2018 року, постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову та вирішити питання щодо судового збору за подання апеляційної скарги.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини справи, не взято до уваги заперечення сторони відповідача, зокрема суд не встановив справжньої правової природи розписки від 24.02.2012 року, наданої ОСОБА_7 позивачу, не врахував, що у тексті розписки відсутня умова про зобов'язання ОСОБА_7 повернути позивачці суму грошових коштів, які вона йому передала. Зміст розписки від 24.02.2012 року прямо вказує виключно на наявність безумовного одностороннього зобов'язання ОСОБА_7 внести отримані кошти до каси банку з метою погашення спільного кредитного зобов'язання ОСОБА_7 та ОСОБА_9 Таким чином, розписка підтверджує лише передачу коштів позивачем відповідачеві з метою їх використання в інтересах подружжя та сім'ї, а не виникнення зобов'язанння за договором позики.

№ справи 757/21587/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/3246/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Новак Р.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
ОСОБА_9, згідно відзиву на апеляційну скаргу, зазначила про безпідставність доводів апеляційної скарги та законність постановленого судом першої інстанції рішення. Вказує, що чинне законодавство, зокрема ч.2 ст. 1047 ЦК України, якою визначено поняття розписки та вимоги до її форми, не встановлює необхідності обов'язкового зазначення у розписці про зобов'язання повернути отримані кошти. Розписка є документом, що підтверджує укладення договору позики, а саме по собі зобов'язання повернути кошти встановлено ст. 1046 ЦК України, що регулює правовідносини за договором позики. Також просила звернути увагу, на висновок Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в ухвалі від 21.12.2016 року у справі № 444/2909/15-ц, згідно якого відсутність у розписці прямої вказівки на те, що грошові кошти були взяті у борг не є підставою вважати про відсутність зобов'язань з повернення грошових коштів.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, ч. 6 ст. 147 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів", п. 3 Розділу XII Перехідних положень ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з'явилися у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню з ухваленням нового на підставі наступного.

Судом встановлено, що відповідно до розписки від 24.02.2012 року ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_9, яка є його поручителем за кредитними договорами, суму у розмірі 126 000 /сто двадцять шість доларів США/ для погашення кредитів «Юнікредитбанк», пов'язаних із заставою квартир за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2. Враховуючи, що 90 000 дол. США було отримано ними від продажу квартири: АДРЕСА_3, та що частина непогашеного кредиту залишилася за ОСОБА_7 /а.с. 7/

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції керувався нормами ст. 1046 ЦК України, відповідно до якої, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками; ч. 1 ст. 1049 ЦК України, яка визначає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором; ст.ст. 610, 612 ЦК України, відповідно до яких, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що 24.02.2012 року між сторонами був укладений договір позики, що підтверджується приєднаною до матеріалів справи розпискою. /а.с. 7/

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

За змістом статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики за своїм характером єодностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором лише право вимоги.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду Українивід 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

Разом з тим, суд першої інстанції належної оцінки розписці ОСОБА_7 від 24.02.2012 року, наданій ОСОБА_13, не надав та не з'ясував її справжньої правової природи.

Зокрема, суд першої інстанції не оцінив докази надані стороною відповідача та не встановив, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 перебували у шлюбі зареєстрованому 09.02.1999 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського РУЮ в м. Києві, актовий запис № 142. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 13.04.2011 року № 2-1560 шлюб розірвано, що підтверджується витягом з Державного реєстру цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища. /а.с. 110/

12.11.2013 року ОСОБА_9 змінила ім'я на ОСОБА_9, про що складено актовий запис № 45, що підтверджується Свідоцтвом про зміну імені Серія НОМЕР_3 /а.с. 8/

18.12.2006 року, у період шлюбу сторін, між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_7, за письмовою згодою ОСОБА_9, було укладено Договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 40.29-34/561, предмет якого становить зобов'язання Кредитора надати Позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. /а.с. 107-109/

Відповідно до п. 1.1.1. вказаного Договору, надання Кредиту буде здійснюватися окремими частинами /«Траншами»/, зі сплатою 12,5 процентів річних, в межах максимального ліміту заборгованості до 223 000 дол. США 00 центів.

Також умовою надання Позичальнику кредитних коштів, згідно п. 1.3.1. Договору, було укладення з Позичальником Іпотечного Договору, за умовами якого ОСОБА_7 передає кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: Україна, АДРЕСА_4, заставною вартістю 805 000 гривень 00 копійок та двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: Україна, АДРЕСА_5, заставною вартістю 805 000 гривень 00 копійок.

Відповідно до Договору поруки № 02-10/3910 від 28.12.2006 року, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» /Кредитор/ та ОСОБА_7 /Позичальник/ та ОСОБА_9 /Поручитель/, Поручитель зобов'язалася перед Кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання Позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування Кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених Договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 40.29-34/561 від 28.12.2006 року. /а.с. 100-101/

Доказів того, що після розірвання шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виник спір щодо поділу майна подружжя, а також спільних боргових зобов'язань, матеріали справи не містять.

На дату розірвання шлюбу між сторонами, спільне зобов'язанням сторін за Договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 40.29-34/561 від 28.12.2006 року було припинено виконанням проведеним належним чином.

Згідно квитанцій Подільського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» № FUB087 від 24.02.2012 року /а.с. 116/ та № FUB089 від 24.02.2012 року /а.с. 117/ ОСОБА_7 в рахунок погашення наявної заборгованості було внесено грошові суми у розмірі 121 000 дол. США та 3 732 дол. США, що як наслідок призвело, зокрема, до виконання в повному обсязі ОСОБА_7 зобов'язання за Договором кредиту№ 40.29-34/561 від. 28.12.2006 року перед ПАТ «Укрсоцбанк», що підтверджується довідкою № 19.1-01/1253 від 24.02.2012 року /а.с. 106/, припинення іпотеки нерухомого майна, а саме двокімнатної квартири, за адресою: Україна, АДРЕСА_4, та двокімнатної квартири, за адресою: Україна, АДРЕСА_5, з наступним їх відчуженням ОСОБА_7 за договорами дарування на користь спільних з позивачем дітей, а саме ОСОБА_14 та ОСОБА_15 /а.с. 65-67/.

За таких обставин, враховуючи, що розписка надана ОСОБА_7 не містить у собі всіх складових, які дають підстави вважати про укладення між сторонами саме договору позики, враховуючи характер спірних правовідносини сторін, наявність у них спільних боргових зобов'язань на дату складення розписки, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що отримані ОСОБА_7 від ОСОБА_9 грошові кошти, згідно розписки від 24.02.2012 року, були отримані ним для виконання спільного зобов'язання за Договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 40.29-34/561 від 28.12.2006 року, що підтверджується змістом розписки від 24.01.2012 року.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про укладення між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 договору позики, а також виникнення у ОСОБА_7 обов'язку повернути суму позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати - у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції стягненню з позивача на користь відповідача підлягає сума судового збору у розмірі 10 335,00 грн., оскільки апеляційну скаргу задоволено.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2018 року - задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2018 року - скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості.

Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з ОСОБА_9 /ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6/ на користь ОСОБА_7 /ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7/ суму судового збору у розмірі 10 335 /десять тисяч триста тридцять п'ять/ гривень 00 коп.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: