Постанова

Іменем України

16 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 520/16188/16-ц

провадження № 61-450св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6 в особі законного представника ОСОБА_7,

третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Гурянова ЛюдмилаГеннадіївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2017 року, у складі головуючого-судді Калашнікової О. І., та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 08 листопада 2017 року, у складі колегії суддів: Комлевої О. С., Журавльова О. Г., Кравця Ю. І.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6 в особі законного представника ОСОБА_7, третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Гурянова Л. Г. про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Позовна заява мотивована тим, що у 2008 році вона познайомилась з ОСОБА_11, з 24 травня 2011 року вони проживали однією сім'єю в належній їй на праві власності квартирі АДРЕСА_1. 02 липня 2014 року ними був зареєстрований шлюб. З травня 2011 року по день смерті ОСОБА_11 вони проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет і побут, разом вирішували життєві ситуації та проблеми, набували у власність майно, мали спільні інтереси і спільних друзів. Також, в період цих відносин вони разом побудували за спільні кошти житловий будинок АДРЕСА_2. Свідоцтво про право власності на будинок від 02 липня 2012 року виданий виконкомом Одеської міськради на ім'я ОСОБА_11 Після смерті ОСОБА_11 відкрилась спадщина на вищезазначений будинок, однак родичі померлого не визнають, що житловий будинок є спільним майном подружжя ОСОБА_12 і ОСОБА_4

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просила суд встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_4 та ОСОБА_11, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 24 травня 2011 року по 02 липня 2014 року.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2017 року позов ОСОБА_4 залишений без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не надала належних і беззаперечних доказів проживання однією сім'єю з ОСОБА_11 з 24 травня 2011 року по 02 липня 2014 року.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення у справі та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів є незаконними та необґрунтованими, ухвалені з порушенням вимог матеріального та процесуального права. Так, ОСОБА_13 не погоджується з висновками судів про те, що вона не надала належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, вважає що такі висновки не відповідають дійсним обставинам справи. В матеріалах справи наявні належні докази на підтвердження обставин, на які посилалась позивач, а саме оригінал акта, засвідченого головою ЖБК, показання свідків та інші докази, які не були прийняті судом до уваги.

29 грудня 2017 року Верховним Судом відкрито касаційне провадження у цій справі.

У лютому 2018 року ОСОБА_5 подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що оскаржувані судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування немає.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що 02 липня 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_11 уклали шлюб, що підтверджується актовим записом про реєстрацію шлюбу за №852, вчиненим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворівському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції.

Після смерті ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 - актовий запис про смерть №1604 вчинений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Одеського міського управління юстиції, відкрилась спадщина на нерухоме та рухоме майно, що належало спадкодавцю на праві власності.

До нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини надали спадкоємці першої черги: батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_9, діти від першого шлюбу - ОСОБА_10 і ОСОБА_6, дружина - ОСОБА_4

За положеннями частин першої-другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом з тим, згідно з частиною другою статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що встановлені частиною другою статті 3 СК України виключення, згідно з якими подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно, стосуються офіційно зареєстрованих шлюбів.

Для встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати наявність у сукупності ознак, що притаманні вищенаведеному визначенню. При цьому, слід зауважити, що таке проживання не є підставою для виникнення у чоловіка і жінки прав та обов'язків подружжя (частина друга статті 21 СК України). Отже, чоловік і жінка, які спільно проживають без шлюбу, можуть складати сім'ю, але статусу подружжя не набувають.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_11 спільно почали проживати з 2014 року, що підтверджується виписками з банківського рахунку і довідкою з банку, які свідчать, що з 2011 року по березень 2014 року ОСОБА_4 і ОСОБА_11 не мали спільного бюджету, тому як заробітна плата ОСОБА_11 перераховувалась на рахунки його батьків.

Установлено також, що ОСОБА_11 працював на посаді капітана в іноземних судноплавних компаніях і перебував в рейсах по 8-10 місяців, а саме з 03 серпня 2011 року по 28 березня 2012 року, з 01 серпня 2013 року по 03 травня 2014 року, тобто в цей період ОСОБА_4 не пов'язував спільний побут.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог через їх недоведеність.

При цьому судами враховано, що позивачем належними та допустимим доказами не доведено та не підтверджено, що між нею та ОСОБА_11 склалися усталені відносини, притаманні чоловікові та дружині, що між ними велося спільне господарство, планувався сімейний бюджет, а отже підстави для задоволення позовних вимог про встановлення факту проживання сторін однією сім'єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з 24 травня 2011 року по 02 липня 2014 року відсутні.

До такого висновку суди дійшли без порушень норм матеріального та процесуального права.

Отже, доводи касаційної скарги про те, що позивач проживала з ОСОБА_11 однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з 2011 року по 2014 року, вела з ним спільне господарство та брала спільну участь у придбанні й поточному ремонті спірного майна не спростовують установлені судами обставини та зводяться лише до переоцінки доказів.

Доводи касаційної скарги про порушення судами норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 08 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
С. О. Карпенко
В. А. Стрільчук