АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/1124/17 Номер провадження 22-ц/786/700/18Головуючий у 1-й інстанції Даценко В. М. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого : Обідіної О.І.

Суддів : Абрамова П.С., Прядкіної О.В.

За участю секретаря : Кальник А.М.

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами заступника прокурора Полтавської області та Управління з питань комунального майна та земельних відносин Виконавчого комітету Лубенської міської ради на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області в складі судді Даценка В.М. від 12 грудня 2017 року по справі за позовом першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури в інтересах Управління з питань комунального майна та земельних відносин Виконавчого комітету Лубенської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2017 року перший заступник керівника Лубенської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Управління з питань комунального майна та земельних відносин Виконавчого комітету Лубенської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів, в якому просив стягнути з відповідача на користь управління заборгованість по орендній платі в сумі 87966,61 грн., пеню в розмірі 15650,92 грн. за період з 01.10.2016 року по 21.03.2017 року, а всього 103617,43 грн. та 1600 грн. судового збору.

Позов обґрунтований тим, що 01.06.2014 року набув чинності договір оренди нерухомого майна, укладений 25.04.2014 року між управлінням та ФОП ОСОБА_2 нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1, за умовами якого орендар зобов'язувалась за користування об'єктом оренди сплачувати орендну плату.

В зв'язку з неналежним виконанням договору оренди та виникненням заборгованості, орендодавець в 2016 році звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди та стягнення орендної плати.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 28.02.2017 року затверджено мирову угоду, за якою: ОСОБА_2 визнала вимоги про дострокове розірвання договору оренди № 44 від 25.04.2014 року, зобов'язалась до 21.03.2017 року звільнити приміщення та повернути його Управлінню з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради; визнала заборгованість по сплаті орендної плати в сумі 81 331,21 грн. за період з 01.05.2016 року по 01.09.2016 року.

Зважаючи на повернення предмета оренди лише 12.03.2017 року орендар, на думку позивача, має сплатити орендну плату відповідно до договору оренди за період з 01.10.2017 року по 21.03.2017 року в сумі 87 966,61 грн. та пеню за цей період в сумі 15 650,92 грн.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 грудня 2017 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки, в задоволенні позову першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури в інтересах Управління з питань комунального майна та земельних відносин Виконавчого комітету Лубенської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду заступник прокурора Полтавської області подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Зокрема вказує на те, що орендоване відповідачем нежитлове приміщення було повернуто відповідно до акту прийому-передачі від 21.03.2017 року, а отже ця дата є фактично припиненням договірних відносин, тому відповідач як орендар за умовами договору повинна здійснювати сплату орендної плати за весь час фактичного користування предметом оренди.

Також апеляційну скаргу подало Управління з питань комунального майна та земельних відносин Виконавчого комітету Лубенської міської ради, яке просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2, посилаючись на законність судового рішення, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказує, що суд дійшов вірного висновку про припинення договору оренди нежитлового приміщення внаслідок ліквідації орендаря та безпідставності нарахування орендодавцем орендної плати за спірний період.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, приходить до висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 2 ст. 4 ЦПК України визначено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, згідно свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення від 12.05.2016 року нежитлове приміщення на 1-му поверсі 5-ти поверхового будинку загальною площею 143 кв.м. в м. Лубни по вул. Радянська, 23 належить Територіальній громаді м. Лубни та відноситься до комунальної власності.

25.04.2014 року між Управлінням з питань комунального майна та земельних відносин Виконавчого комітету Лубенської міської ради та ФОП ОСОБА_2укладено договір оренди № 44 об'єкту нерухомого комунального майна за адресою АДРЕСА_1, площею 130,1 кв.м. Строк дії договору сторони визначили з 01.06.2014 року по 25.03.2017 року.

За повідомленням Державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, 23.05.2016 року внесено запис №6002516 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_2

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 28.02.2017 року по справі за позовом Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди, зобов'язання повернути майно, стягнення заборгованості, затверджено мирову угоду, за якою: ОСОБА_2 визнала вимоги про дострокове розірвання договору оренди № 44 від 25.04.2014 року, зобов'язалась до 21.03.2017 року звільнити приміщення та повернути його Управлінню з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради; визнала заборгованість по сплаті орендної плати в сумі 81 331 грн. 21 коп. за період з 01.05.2016 року по 01.09.2016 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вмотивував своє рішення відсутністю правових підстав для стягнення заборгованості по орендній платі з огляду на те, що відповідачем, як стороною договору, припинено підприємницьку діяльність, про шо 23.05.2016 р. внесено відповідний запис до Державного реєстру, що свідчить про припинення господарського договору в розумінні статей 291, 179 ГК України та ст. 609 ЦК України, а відтак твердження позивача про автоматичне продовження дії господарського договору з відповідачем вже як з фізичною особою є помилковим.

Між тим, обов'язок по відшкодуванню вказаної заборгованості залишається за фізичною особою після припинення нею господарської діяльності та підлягає стягненню у спосіб вирішення деліктного спору як з особи, яка безпідставно використовує нежитлове приміщення. Натомість позивачем пред'явлено вимогу про стягнення заборгованості по орендній платі на підставі дії договору, а відтак підстави та предмет позову обґрунтовані договірними правовідносинами, що за вказаних обставин виключає підстави для задоволення даного позову, проте позивач не позбавлений права на судовий захист шляхом пред'явлення до фізичної особи ОСОБА_2 позову з інших правових підстав.

З вказаним висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 179 ГК України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Частиною 7 ст. 179 ГК України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Враховуючи, що спірний договір оренди було укладено між Управлінням з питань комунального майна та земельних відносин Виконавчого комітету Лубенської міської ради (суб'єкт господарювання) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2, суд першої інстанції вірно визначив спірний договір як господарський, правове регулювання якого здійснюється положеннями Закону України «Про оренду державного та комунального майна» Указом Президента України «Про Державну програму приватизації», нормами ГК України.

Зокрема, згідно ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Однією з підстав припинення дії договору оренди, в пункті 12.7 договору оренди, сторони визначили ліквідацію юридичної особи, яка є орендарем чи орендодавцем.

Аналогічні норми містяться в ст. 291 ГК України, відповідно до яких договір оренди припиняється у разі: ліквідації суб'єкта господарювання - орендаря.

Таким чином, законодавчо врегульовано, що в разі укладання договору з фізичною особою-підприємцем, то з припиненням ним підприємницької діяльності припиняє дію сам договір, укладений з такою особою як з суб'єктом цивільних правовідносин.

Враховуючи вищевказані норми права та умови договору, саме з моменту державної реєстрації припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_2 в даному випадку з 23.05.2016 року, припинилися договірні відносини оренди між суб'єктом господарювання (управлінням) та ФОП ОСОБА_2

Натомість після цієї дати між управлінням та ОСОБА_2 як фізичною особою, виникли позадоговірні відносини.

За вказаних обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що внаслідок виникнення між сторонами після 23.05.2016 року позадоговірних (деліктних) відносин, Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради як власник майна не позбавлено права звернення до суду про стягнення коштів за період фактичного використання ОСОБА_2 як фізичною особою вищевказаного нерухомого майна, враховуючи той факт, що після припинення підприємницької діяльності нежитлове приміщення згідно акту прийому-передачі було повернуто власнику лише 21.03.2017 року.

Апеляційні скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не містять посилань на обставини, з якими процесуальне законодавство пов'язує підстави для скасування судового рішення внаслідок неправильного застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційних скарг фактично зводяться до незгоди з висновками суду щодо припинення дії договору оренди 23.05.2016 року у зв'язку з проведенням державної реєстрації припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_2, вважаючи договір оренди нерухомого майна діючим до часу фактичного користування останньою вказаним приміщенням.

Вказане твердження відхиляється колегією суддів як таке, що суперечить положенням ст. 291 ГК України та п. 12.7 вказаного договору, згідно якого сторони між собою узгодили питання припинення його дії внаслідок ліквідації юридичної особи, яка є орендарем чи орендодавцем.

При цьому, саме по собі посилання апелянта на ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 28.02.2017 р., якою було затверджено мирову угоду між орендодавцем та орендарем, не підмінює зміст наведених норм права і не може розглядатись як рішення суду, яким встановлені обставини, що мають преюдиційне значення при розгляді даної справи в розумінні ст. 61 ЦПК України, чинної на час розгляду справи (аналогічна норма міститься в ст. 82 ЦПК України).

За вказаних обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення, яке постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги заступника прокурора Полтавської області та Управління з питань комунального майна та земельних відносин Виконавчого комітету Лубенської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 квітня 2018 року.

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно.