Справа № 569/4601/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2018 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Харечка С.П.,

при секретарі Левчук Д.О.

з участю позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання шлюбу недійсним, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом,

ВСТАНОВИВ:

12 квітня 2016 року до Рівненського міського суду звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання шлюбу недійсним, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, в якому просить суд: визнати недійсний шлюб, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 24 червня 2014 року та зареєстрований у відділі РАЦС Рівненського міського управління юстиції та визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, видані ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 на 1/2 частину та на грошові вклади в АТ "Банк Фінанси та Кредит" та Ощадбанку на 1/2 частину вкладів.

В обґрунтування позовної заяви вказує, що ОСОБА_5 1938 року народження - є його батько, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 77 років, про що видане свідоцтво про смерть НОМЕР_1 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції на підставі актового запису за № 629. Вказує, що 02.10.1960 року ОСОБА_5 уклав шлюб з його матір'ю ОСОБА_7 1938 року народження, про що видане свідоцтво про одруження НОМЕР_2 Бортницькою сільською Радою Брацлавського району Вінницької області на підставі актового запису за № 17. У даному шлюбі народився він - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2. Однак рішенням Рівненського міського народного суду від 20 грудня 1972 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 був розірваний (справа № 2-1533 за 1972 р.). Розірвання шлюбу зареєстроване в міськбюро ЗАГС м.Рівне 23.01.1973 року згідно актового запису № 20 та видане свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_3. Зазначає, що під час перебування у шлюбі з ОСОБА_9 у ОСОБА_5 проявилась психічна хвороба, в зв'язку з чим він був госпіталізований у Брацлавську районну лікарню Вінницької області. Після двотижневого лікування він був направлений у Вінницьку обласну психоневрологічну лікарню, де йому був поставлений діагноз психопатія. Вказує, що хвороба проявлялась дуже часто і була причиною розірвання шлюбу з ОСОБА_7 ОСОБА_10 постійно кричав, знущався над дружиною та сином, погрожував вбивством, не сприймав зауваження на свою адресу. Його постійно супроводжували сильні головні болі, судоми, він вимушений був регулярно лікуватись. Після смерті батька він прийняв спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом 23.11.2015 року та 18.01.2016 року. До складу спадкового майна входить квартира АДРЕСА_1, земельна ділянка, на якій розташована квартира та надвірні будівлі, грошові вклади в AT "Банк Фінанси та кредит". 10.03.2016 року він звернувся в Рівненський міський суд з позовною заявою до ОСОБА_3. про виділ частки із майна, що є у спільній часткові власності. Однак після подачі позову його матір ОСОБА_7 розповіла йому про психічну хворобу його батька ОСОБА_5. Вказує, що до цього часу вона тримала цей факт в таємниці, щоб не розірвати стосунки між ним та батьком при його житті. Зазначає, що ОСОБА_3 познайомилась з ОСОБА_5 в санаторії легеневого профілю. 11.07.2013 року приїхала у м.Рівне до ОСОБА_5 та вселилась у його квартиру. До цього часу вона живе у квартирі однак зберігає житло та реєстрацію у м. Дніпропетровську. 24 червня 2014 року за ініціативою ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб з ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер. Перед смертю в 2014,2015 роках його батько хворів, лікувався стаціонарно. Вважає, що вказана обставина є підставою для визнання недійсним шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_3. Після смерті ОСОБА_5 відповідачка ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилось після смерті його батька. Вважає, що вказані свідоцтва мають бути визнані недійсними, оскільки недійсний шлюб не дає права ОСОБА_3 на отримання спадщини після смерті ОСОБА_5.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовільнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник позивача додатково пояснила, що відповідачці вкрай був потрібен офіційно зареєстрований шлюб з ОСОБА_5, оскільки сама вона статків не мала, а мета її була заволодіти майном та грошима. З медичних документів слідує, що ОСОБА_5 постійно лікувався. Ще під час першого шлюбу йому було поставлено діагноз психопатія, на час реєстрації шлюбу мав перелік інших тяжких хвороб. А тому стверджувати, що шлюб ним був укладений свідомо немає жодних підстав.

В судовому засіданні відповідач та її представник позовні вимоги не визнали та підтримали подане суду письмове заперечення. Просили суд відмовити в задоволенні позову. представник відповідача суду пояснила, що шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 зареєстрований відповідно до вимог закону. Зареєструвати шлюб відповідачці запропонував сам ОСОБА_5 Твердження позивача що його батько мав психічну хворобу не підтверджено жодними доказами, навпаки після розірвання шлюбу в грудні 1972 року з матірю позивача, його батько зареєстрував в 1973 році шлюб з ОСОБА_11, в якому прожили 34 роки. Після її смерті ОСОБА_5 успадкував частину спірного майна. Вказаний факт суперечить обгрунтуванням в позові, оскільки свідчить про те, що позивач претендує на безпідставно набуте майно його батьком.

Суд заслухавши поясненя учасників процесу, дослідивши представлені у справі докази, вважає позовні вимоги не обґрунтованими. Дослідивши письмові матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 1938 року народження - є батько ОСОБА_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 77 років, про що видане свідоцтво про смерть НОМЕР_1 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції на підставі актового запису за № 629.

02.10.1960 року ОСОБА_5 уклав шлюб з ОСОБА_7 1938 року народження, про що видане свідоцтво про одруження НОМЕР_2 Бортницькою сільською Радою Брацлавського району Вінницької області на підставі актового запису за № 17.

У даному шлюбі народився - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Рівненського міського народного суду від 20 грудня 1972 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 був розірваний (справа № 2-1533 за 1972 р.). Розірвання шлюбу зареєстроване в міськбюро ЗАГС м.Рівне 23.01.1973 року згідно актового запису № 20 та видане свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_3.

Після розірвання шлюбу з матір'ю позивача (23.01.1973 р.), ОСОБА_5 уклав інший шлюб з ОСОБА_11, який зареєстровано 27.04.1973 року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_12 померла.

В зв'язку із реєстрацією шлюбу з ОСОБА_12, ОСОБА_5 набув право власності на частину квартири за адресою АДРЕСА_3. У спадок після смерті ОСОБА_12 ОСОБА_5 отримав ряд майна серед якого і частина квартири за адресою АДРЕСА_3.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 познайомились в 2013 році в санаторії Курортне, Одеської області. ОСОБА_5 запропонував ОСОБА_3 проживати разом. Заяву про реєстрацію шлюбу до органу РАЦСу реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції подали разом.

24 червня 2014 року між відповідачкою ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб.

ОСОБА_14, успадкувала після свого чоловіка - ОСОБА_5, 1/2 квартири за адресою АДРЕСА_3, 1/2 легкового автомобіля ВАЗ 21074, реєстр, номер НОМЕР_4, рік випуску - 1996 та частину грошових коштів.

Вищевказана квартира була отримана у спадок ОСОБА_5 від своєї попередньої дружини (яка не є матір'ю позивача).

Свідки ОСОБА_1 (син) та ОСОБА_15 (перша дружина ОСОБА_5.) суду показали, що у ОСОБА_5 в період шлюбу були сильні приступи головної болі, лікар поставила діагноз психопатія. До сім'ї проявляв грубість, вони його боялися. В 1973 році вони розлучились. В подальшому між ними були хороші стосунки. Про відповідачку говорив, що хоче її позбутися, та нащо її привіз. Скаржився, що після приїзду відповідача в нього почалися проблеми зі здоров'ям. ОСОБА_5 за життя говорив, що майно перепише на сина, про що є заповіт. Одружитися наміру не мав.

З досліджених матеріалів справи убачається, що лише ОСОБА_1 та ОСОБА_15 вказують, що ОСОБА_5 мав психічні розлади. Показання даних свідків спростовуються, висновком експерта №45/18 від 21.02.2018 року.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що ОСОБА_5 був його сусідом, стосунки в них були хороші. З відповідачкою його бачив декілька разів. Говорив, що вона його лікує і допомагає. Скаржився, що стан здоров'я погіршився.

Свідки сторони відповідача ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_21, ОСОБА_24, дали суду показання, що ОСОБА_5 був врівноваженою людиною, про те, що з ним проживає ОСОБА_3 їм було відомо.

Відповідно до ч.1 ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч.1 ст.22, ч.1 ст.23 СК України, право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку. Шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років.

Отже, діючим законодавством України визначено мінімальний шлюбний вік та не визначено максимальний, а тому, чоловік та жінка, які досягли шлюбного віку, мають право на укладення шлюбу, зареєстрованого у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

При цьому, відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40цього Кодексу.

Стаття 27 СК України передбачає, що державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України.

Відповідно до ч.1,2 ст.28 СК України, заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком до будь-якого органу державної реєстрації актів цивільного стану за їхнім вибором. Заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком особисто.

Відповідно до ст.29 СК України, орган державної реєстрації актів цивільного стану зобов'язаний ознайомити наречених з їхніми правами та обов'язками як майбутніх подружжя і батьків та попередити про відповідальність за приховання перешкод до реєстрації шлюбу.

Відповідно до ст.30 СК України, наречені зобов'язані повідомити один одного про стан свого здоров'я. Держава забезпечує створення умов для медичного обстеження наречених. Порядок здійснення медичного обстеження наречених встановлює Кабінет Міністрів України. Результати медичного обстеження є таємницею і повідомляються лише нареченим. Приховування відомостей про стан здоров'я одним з наречених, наслідком чого може стати (стало) порушення фізичного або психічного здоров'я іншого нареченого чи їхніх нащадків, може бути підставою для визнання шлюбу недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.32, ч.1 ст.33, ст.34 СК України, шлюб реєструється після спливу одного місяця від дня подання особами заяви про реєстрацію шлюбу. . Шлюб реєструється у приміщенні органу державної реєстрації актів цивільного стану. Присутність нареченої та нареченого в момент реєстрації їхнього шлюбу є обов'язковою. Реєстрація шлюбу через представника не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Таким чином, проаналізувавши вищевикладене, судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 досягли шлюбного віку, ними заяву про державну реєстрацію шлюбу було подано разом, у порядку, визначеному ст. 14 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану". Заява про реєстрацію шлюбу підписана кожним з них особисто (ч. 2 ст. 28 СК України) в присутності працівника відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції. По спливу місячного строку, вони знову ж особисто з'явились для реєстрації шлюбу. Державна реєстрація шлюбу відбулась після закінчення одного місяця з дня подання ними заяви про державну реєстрацію шлюбу, як того вимагає ч. 4 ст. 14 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану".

Як вбачається з Висновку посмертної судово-психіатричної експертизи №45/18 від 21.02.2018 року, проведеної на підставі ухвали суду в даній справі, в наданих на експертизу матеріалах немає жодних даних про те, що медичні препарати, які застосовувались під час лікування ОСОБА_5 впливали на його свідомість та здатність розуміти значення своїх дій і керувати ними. Також, немає даних про те чи приймав він якісь медичні препарати під час укладення шлюбу 24 червня 2014 року. Виявлені у ОСОБА_5 хвороби, згідно епікризів мед карток, не могли впливати на його розумову діяльність та можливість усвідомлювати свої дії та керувати ними в період 3 2009 року по 2015 рік. Також, зазначено, що ОСОБА_5 в день реєстрації шлюбу 24 червня 2014 року міг усвідомлювати значення свої дій та керувати ними. Також, висновком встановлено, що даних про те,що ОСОБА_5, 1938 року народження страждав за життя на психічне захворювання, немає.

Даний Висновок, відповідно до ст.ст.76-80 ЦПК України, суд вважає належним, допустимим, достовірним, достатнім доказом, підстав йому недовіряти немає. Належні та достатні докази на його спростування, суду надано не було. Крім того, Висновок не змінено, не скасовано, не визнано недійсним, тощо.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що станом на час укладення шлюбу - 24.06.2014 року, ОСОБА_5 не виявлені ознаки психічного розладу.

Відповідно до ст.38 СК України, підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22,24-26цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.40 СК України, шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства.

Відповідно до ст.44 СК України, у випадках, передбачених статтями 39-41цього Кодексу, шлюб є недійсним від дня його державної реєстрації.

Таким чином, проаналізувавши вищевикладені обставини справи та законодавчі норми, виходячи з принципів: законності, обєктивності, розумності та справедливості, враховуючи той факт, що станом на час укладення шлюбу не страждав на психічне захворювання, у звязку з чим розумів значення своїх дій та міг керувати ними.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

На підставі вище викладено, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягаю, тому в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 258, 259, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання шлюбу недійсним, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом - відмовити

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлено 25 квітня 2018 року

Суддя: С.П. Харечко