Справа № 589/3976/17
Провадження № 2/589/389/18
Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:
головуючого судді Євдокімової О.П.
за участю секретаря судового засідання Мусіхіна І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Шостка цивільну справу в порядку спрощеного провадження з викликом сторін, за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Новгород-Сіверський м'ясокомбінат» про стягнення заборгованості по заробітній платі, про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, про стягнення моральної шкоди, -
Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує просить розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення.
Відповідач належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи в судове засідання не з'явився.
Суд, за згодою позивача відповідно до вимог ст.ст. 280-281 ЦПК України, виносить рішення при заочному розгляді справи, у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, яких достатньо для вирішення позову по суті.
Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав:
Згідно ст. 43 Конституції України, кожна людина має право на заробітну плату, не нижчу ніж встановлену законом, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівниками регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.
Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Частиною 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював в ТОВ «Новгород-Сіверський м'ясокомбінат», на посаді бухгалтера з 09.12.2015 р. по 04.05.2017 р. (а.с.10)
Відповідно до п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.
Згідно п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати проводиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Пунктом 8 Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Представником відповідача такі розрахунки позивача жодним чином не спростовані.
Таким чином вимоги позивача в даній частині доведені і підлягають задоволенню.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати в розмірі 1927,02 грн., суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч.5 ст.95 КЗпП України і ст.33 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.
Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що згідно зі ст.19 цього Закону, є обов'язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
З викладеного виходить, що індексація заробітної плати є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв'язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов'язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Індексація заробітної плати працівників проводиться відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
У відповідності з положеннями ч.5 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі, оплата праці (грошове забезпечення).
Відповідно до ч. 1 ст.4 цього Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення проводиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Зазначений порядок індексації, заробітної плати передбачений п. 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 року, з наступними змінами та доповненнями.
У рішенні Конституційного суду України від 15 жовтня 2013 №9-рп/2013 зазначено, що держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Згідно з положеннями частини шостої статті 95 КЗпП України, статей 33, 34 Закону України «Про оплату праці» такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати.
Так судом встановлено, що відповідачем порушено строки виплати заробітної плати а індекс споживчих цін за цей період зріс, то з відповідача слід стягнути компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати в сумі 1927,02 грн. за період з травня 2016 року по січень 2017 року (а.с.13), тому позовні вимоги в даній частині слід задовольнити.
Представником відповідача такі розрахунки позивача жодним чином не спростовані, що є підставою для стягнення компенсації в зазначеному вище розмірі.
Щодо стягнення моральної шкоди на користь позивача пов'язаною з невиплатою заробітної плати у розмірі 7000 грн., то судом встановлено наступне.
Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, за умов наявності вини підприємства, з нього повинна стягуватися моральна шкода, якщо ці дії призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Пленум Верховного Суду України в постанові № 13 "Про практику застосування законодавства про оплату праці", вказав на тє, що ця сума підлягає стягненню у випадках наявності вини піцдприємства та якщо якщо роботодавець не доведе відсутності своєї вини у несвоєчасній виплаті.
Відповідач жодним чином не зазначив відсутності своєї вини в невиплаті заробітної плати, а тому відповідно до вимог чинного законодавства з відповідача на користь позивача слід стягнути завдану невиплатою заробітної плати моральну шкоду.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач при звільненні з вини відповідача дійсно втратив нормальні життєві зв'язки, більше року не працювала, дійсно докладала багато зусиль для організації свого життя в цей період. А тому суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачеві моральної шкоди. шкоду.
Разом з цим вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, то суд приходить до висновку, що позивач не довів, що йому завдана моральна шкода яку можна оцінити у розмірі 7 000 грн. так як після звільнення позивач знаходилася на обліку як безробітна і отримувала допомогу по безробіттю, що значною мірою зменшило моральні страждання останньої, тому суд приходить до переконання, що з відповідача на корись позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 1000 грн, що буде достатнім, спів мірним та справедливим у даному випадку.
Оскільки справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, зазначену суму суд визначив без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів.
Крім цього суд має допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення усієї суми заборгованості із заробітної плати
У відповідності до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави 640,00 грн. судового збору.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 280, 281, 133, 352, 354-356, 430 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ТОВ «Новгород-Сіверський м'ясокомбінат» про стягнення заборгованості по заробітній платі, про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, про стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з ТОВ «Новгород-Сіверський м'ясокомбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.
Стягнути з ТОВ «Новгород-Сіверський м'ясокомбінат», на користь держави судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення усієї суми заборгованості із заробітної плати.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду Сумської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області О.П.Євдокімова