Номер провадження 2/754/94/18
РІШЕННЯ

Іменем України

23 березня 2018 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Клочко І.В.

за участю

секретаря судового засідання Шевчук М.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4

представника третьої особи ОСОБА_5

неповнолітнього ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судового засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7, третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_7 третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Вимоги позовної заяви мотивує наступним.

05.08.2000 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_7 було укладено шлюб.

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ОСОБА_6.).

16.09.2004 року шлюб, укладений між сторонами, було розірвано.

Як зазначає позивач, спільний син сторін проживає з моменту його народження і до теперішнього часу проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Після припинення сімейних відносин відповідач повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, які покладені на нього чинним законодавством та нормами моралі. Відповідач абсолютно не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не забезпечує йому необхідного харчування, медичного огляду, лікування, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає матеріальної допомоги на його утримання. За час окремого проживання відповідач жодного разу не бачився з сином. Позивач вважає, що така поведінка відповідача яскраво свідчить про умисне ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків та реалізацію прав, про повну відсутність необхідності у нього спілкуватися з дитиною, її виховувати та приймати участь у її житті. Син не згадує про батька і не вважає його значимою особою в своєму житті. Враховуючи таку поведінку відповідача та абсолютну байдужість у відношенні до сина, позивач вимушена була звернутись до суду з даним позовом про позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення аліментів.

Ухвалою судді Петріщевої І.В. від 02.12.2016 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.03.2017 року, дану цивільну справу передано для розгляду судді Клочко І.В., у зв'язку з закінченням терміну повноважень судді Петріщевої І.В.

Ухвалою судді Клочко І.В. від 31.03.2017 року справу прийнято до свого провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позовні вимоги ОСОБА_1 були неодноразово уточнені в процесі розгляду справи. Відповідно до останньої редакції уточненої позовної заяви від 31.07.2017 року, позивач просить суд:

- позбавити ОСОБА_7 батьківських прав відносно дитини: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Свідоцтво про народження серія НОМЕР_3;

- стягнути з ОСОБА_7 на утримання дитини ОСОБА_6 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.10.2016 року і до досягнення ним повноліття.

- стягнути з ОСОБА_7 понесені судові витрати в розмірі 551,20 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала вимоги уточненої позовної заяви від 31.07.2017 року за викладених у позові обставин, просила суд про їх задоволення в повному обсязі, пояснивши, що головною метою пред'явленого позову є потреба в одноособовому вирішенні питань щодо дитини. Суму аліментів обґрунтовувала елементарними потребами дитини. Зазначила також, що останній раз відповідач бачився з сином на його день народження, коли останньому виповнилося 2 роки. Крім того, позивач вказала на те, що перешкод відповідачу у спілкуванні з сином не чинила, а навпаки була ініціатором того, щоб вони спілкувались. За час розгляду справи у суді відповідач навіть не почав виконувати своїх батьківських обов'язків.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала уточнені позовні вимоги від 31.07.2017 року в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, зазначивши, що син сторін проживає з матір'ю, позивачем по справі, а відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків.

Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання не з'явився, подавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, відповідно до змісту якої, просив суд відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів у повному обсязі. В матеріалах справи містяться письмові заперечення на позовну заяву, які обґрунтовані наступним. Як відомо відповідачу, позивач має свою сім'ю та проживає разом з іншим чоловіком. Відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_8, разом з якою виховує двох дітей: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, що свідчить про позитивний досвід відповідача у вихованні дітей, а також намагання виховувати та піклуватись про своїх дітей. Не дивлячись на те, що у позивача своя сім'я, а у відповідача своя, останній намагається брати участь у вихованні свого сина ОСОБА_6 в силу своїх можливостей. Також відповідач зазначив про те, що протягом десяти років з моменту розірвання шлюбу з позивачем він перераховував їй кошти на утримання сина ОСОБА_6. Крім того, відповідач неодноразово звертався до позивача в письмовій та усній формі, щоб вона надала можливість батьку спілкуватись з дитиною, однак, всі звернення відповідача були проігноровані. Відповідач зазначає про те, що він є безробітним та має мінливий, нерегулярний дохід, що не може забезпечити сплату ним аліментів в розмірі 2000 грн., які пропорційно значно вище встановленого законом розміру. Крім того, відповідач має на утриманні двох дітей своєї дружини. З огляду на викладене, відповідач вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та недоведеними.

Представник відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала заперечення відповідача проти позовних вимог за викладених обставин та просила суд про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначила, що у 2017 році відповідачем було подано позовну заяву до Деснянського районного суду м. Києва до ОСОБА_1 про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною. Провадження у зазначеній справі зупинено до набрання законної сили рішенням Деснянського районного суду м. Києва в цивільній справі № 754/12697/16 - ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про батьківських прав та стягнення аліментів.

Представники третьої особи Служби у справах дітей Деснянської в м. Києві РДА - ОСОБА_4 підтримала висновок Деснянської РДА про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_7 стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, від 29.03.2017 року №102/03/31-2609.

В судовому засіданні за участі представника Служби у справах дітей Деснянської в м. Києві РДА - ОСОБА_5, який є педагогом за фахом, був допитаний неповнолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який суду показав, що вперше в житті побачив батька на засіданні Служби у справах дітей щодо вирішення питання про доцільність позбавлення батька батьківських прав. Бачив лише силует батька, зі слів матері дізнався, що ОСОБА_7 є його батьком. Жодних почуттів до батька він не має, лише образи. Під час засідання Служби у справах дітей та після його закінчення батько до нього не підходив, жодного разу з ним не спілкувався. Також зазначив, що три роки тому в його житті з'явився чоловік, який його виховує і якого він вважає своїм батьком.

Згідно приписів ст. 12 Конвенції ООН про права дитини, держава забезпечує дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Вислухавши пояснення учасників справи, показання неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

05.08.2000 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 (а.с. 6).

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с. 7).

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5, шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 було розірвано 16.09.2004 року (а.с. 8).

З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 вбачається, що відповідач ОСОБА_7 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 з 16.08.2007 року (а.с. 65).

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_7 має на утриманні двох дітей своєї дружини: повнолітнього сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, який є інвалідом 3 групи з дитинства (а.с. 82, 84), та неповнолітню доньку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В матеріалах справи містяться копії листа відповідача ОСОБА_7 до позивача ОСОБА_1 від 26.12.2016 року про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з неповнолітнім сином ОСОБА_6 та підтвердження їх направлення (а.с. 73, 74, 97, 98).

З копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що з 29.12.2016 року діяльність відповідача ОСОБА_7 як суб'єкта підприємницької діяльності припинено (а.с. 75-81).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, відсутня інформація про доходи ОСОБА_7 за період з 01.01.2017 року по 31.03.2017 року (а.с. 144).

Згідно з копією довідки, виданої Київським міським центром зайнятості за вих. №3395 від 29.06.2017 року, ОСОБА_7 станом на 29.06.2017 року не звертався за допомогою у працевлаштуванні до державної служби зайнятості (а.с. 149).

Як вбачається з характеристики ОСОБА_6, 2002 року народження, виданої директором та класним керівником школи І-ІІІ ступенів №212 міста Києва, батько хлопця ОСОБА_7 не бере участі у вихованні свого сина, не цікавиться його життям, в школі його ніхто ніколи не бачив. Дитина ніколи у розмовах не згадує про батька. Для нього авторитетом є тільки мати (а.с. 173).

Відповідно до довідки, виданої КК «Центр комунального сервісу» м. Києва №,02/03/06 від 04.03.2017 року, неповнолітній син сторін ОСОБА_6 проживає разом з матір'ю, позивачем по справі (а.с. 175).

Згідно з висновком Деснянської районної в м. Києві РДА №102/03/31-2609 від 29.03.2017 року, визнано за доцільне позбавити ОСОБА_7 батьківських прав стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Проаналізувавши встановленні обставини в їх сукупності, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Щодо позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно приписів ст. 9 Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Виходячи зі змісту принципу 7 Декларації прав дитини, найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту та навчання; ця відповідальність лежить перш за все на її батьках.

Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Частиною 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно вимог ч.1, 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

В положеннях ч.3, 4 ст. 155 СК України закріплено, що відмова батьків від дитини є невірозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Нормою ч. 2 ст. 157 СК України встановлено обов'язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні та право на особисте спілкування з нею.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 встановлено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце,

коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Статтею 165 СК України передбачено право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, яке мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Суд критично оцінює твердження сторони відповідача про те, що наявність на утриманні відповідача ОСОБА_7 двох дітей його дружини ОСОБА_8 свідчить про те, що відповідач має позитивний досвід вихованні дітей, а також намагання виховувати та піклуватись про своїх дітей, оскільки даний факт ніяким чином не підтверджує того, що відповідач не ухиляється від виконання батьківських обов'язків стосовно свого рідного неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та належним чином приймає участь у його вихованні та утриманні.

Приймаючи до уваги висновок Деснянської в м. Києві РДА про доцільність позбавлення батьківських прав, встановлені судом обставини, а також показання неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що свідчать про невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків щодо виховання неповнолітнього сина, суд приходить до висновку про можливість позбавлення відповідача ОСОБА_7 батьківських прав стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стаття 166 СК України передбачає такі правові наслідки позбавлення батьківських прав:

1. Особа, позбавлена батьківських прав:

1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання;

2) перестає бути законним представником дитини;

3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми;

4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником;

5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування);

6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

2. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Щодо стягнення аліментів на утримання дитини.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

З наданих стороною відповідача доказів в підтвердження добровільного перерахування аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме, копій фіскальних чеків (а.с. 68-72), вбачається, що в період з 2004 року по 2009 рік відповідачем здійснювались поштові грошові перекази на ім'я позивача ОСОБА_1 в розмірах від 100 грн. до 500 грн. Останній фіскальний чек, підтверджуючий здійснення зазначених виплат, датований 25.06.2009 року.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно з вимогами ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

З 07.07.2017 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», відповідно до якого ч.2 ст. 182 СК України викладено в наступній редакції: «мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину та на одного з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Згідно матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів 17.10.2016 року.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2016 рік», установлено у 2016 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 травня - 1531 гривня, з 1 грудня - 1689 гривень.

Згідно зі ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2017 рік», установлено у 2017 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік», установлено у 2018 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні.

Таким чином, розмір 50% прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років за період з 17.10.2016 року по 30.11.2016 року становив 765,50 грн.; за період з 01.12.2017 року по 30.04.2017 року становив 844,50 грн.; за період з 01.05.2017 року по 08.07.2017 року становив 888,50 грн., починаючи з 08.07.2017 року суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов до переконання про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Керуючись приписами Конвенції ООН про права дитини, положеннями ЗУ «Про охорону дитинства», ст.ст. 150, 155, 157, 164-166, 180-182, 191 Сімейного Кодексу України, ст.ст.1-18, 76, 77-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_7, третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП - НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_8, РНОКПП - НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_2) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 765,50 грн., щомісячно, із наступною індексацією згідно чинного законодавства України, починаючи з 17 жовтня 2016 року по 30 листопада 2016 року.

Стягнути з ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП - НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_8, РНОКПП - НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_2) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 844,50 грн., щомісячно, із наступною індексацією згідно чинного законодавства України, починаючи з 01 грудня 2016 року по 30 квітня 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП - НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_8, РНОКПП - НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_2) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 888,50 грн., щомісячно, із наступною індексацією згідно чинного законодавства України, починаючи з 01 травня 2017 року по 08 липня 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП - НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_8, РНОКПП - НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_2) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, із наступною індексацією згідно чинного законодавства України, починаючи з 09 липня 2017 і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 10.04.2018 року.

Суддя