АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/796/3802/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 760/21411/16-ц

26 квітня 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08 лютого 2018 року, ухвалене під головуванням судді Оксюти Т.Г., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

08 грудня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулося до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2, в якому просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № від 28 травня 2013 року в розмірі 21 902,70 грн..

В обґрунтування позову зазначало, що до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на підставі договору факторингу № 15/09/14 від 15 вересня 2014 року, укладеного з Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк», перейшли всі права кредитора за договором про надання споживчого кредиту № від 28 травня 2013 року. Позичальник за цим договором ОСОБА_2 свої зобов'язання не виконує належним чином, регулярних платежів в рахунок погашення кредиту не здійснює, в зв'язку з чим, має заборгованість в сукупному розмірі 21 902,70 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача за рішенням суду.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 08 лютого 2018 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором в сумі 21 902, 70 грн..

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» витрати по сплаті судового збору в сумі 1 378, 00 грн..

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна».

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» не набуло прав кредитора за вимогами до ОСОБА_2, оскільки долучений до матеріалів справи витяг з акту приймання - передачі реєстру боржників не є документом, який достовірно підтверджує передачу за договором факторингу прав вимоги, що виникли на підставі договору про надання споживчого кредиту № від 28 травня 2013 року. Позивач не довів, що ним було сповіщено позичальника про заміну кредитора в зобов'язанні, так як у справі відсутні докази дійсного направлення повідомлення про відступлення права вимоги за договором. Посилався на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» є установою, яка здійснює надання фінансових послуг, проте в серпні 2015 року його ліцензію та свідоцтво фінансової установи було анульовано, в зв'язку з чим у відповідача немає прав здійснювати діяльність в фінансовій сфері, зокрема і щодо стягнення кредитної заборгованості. Позивачем не підтверджено за допомогою належних та допустимих доказів дійсний розмір заборгованості ОСОБА_2, так як не подано до суду первинних бухгалтерських документів, оформлених у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема виписки по рахунку.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ТОВ " ОТП Факторинг Україна" Артюшенко Денис Олександрович просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що суд в повному обсязі дослідив надані докази, дав їм вірну правову оцінку та прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги про недоведеності позовних вимог в частині розмірі заборгованості по кредиту є безпідставними, протягом усього часу розгляду справи в суді першої інстанції ні відповідач, ні його представник розмір заборгованості не оспорювали, альтернативного розрахунку заборгованості не надавали. Посилався також на те, що доводи апеляційної скарги про відсутність повідомлення відповідача про зміну кредитора у зобов"язанні спростовуються наявними в матеріалах справи копіями такого повідомлення та опису вкладення в цінний лист, що доводить факт відправлення такого повідомлення боржнику.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п. 8 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України № 2147 - VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_8 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в судове засідання не з"явився, про день та час слухання справи судом повідомлений у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, а тому, колегія суддів вважає можливим розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 травня 2013 року між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» укладено договір про надання споживчого кредиту №, відповідно до умов якого банк надав позичальнику споживчий кредит в сумі 25000,00 грн., а позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені цим договором та додатком №1 «Графік платежів», що є його невід'ємною частиною, а також виконати інші умови договору, з кінцевим терміном повернення коштів до 28 травня 2016 року.

Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» свої зобов'язання за кредитним договором виконано у повному обсязі, надано ОСОБА_2 кредитні кошти в розмірі 25 000,00 грн.

ОСОБА_2 регулярних платежів в рахунок погашення боргу не здійснював та, згідно з розрахунком заборгованості за договором №, станом на 23 листопада 2016 року його борг складає 21 902,70 грн., з них: заборгованість за кредитом 19 662,57 грн., відсотки за користування кредитом - 0,76 грн., сума комісії - 2 239,37 грн..

Пунктами 1.5.4, 1.5.5 договору про надання споживчого кредиту № від 28 травня 2013 року було встановлено, що в разі порушення позичальником строків або суми сплати будь-якого з щомісячних платежів, банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором. В цьому разі позичальнику рекомендованим листом надсилається вимога. Підстави виникнення права на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав регулюються чинним законодавством України. Якщо банк на основі умов даного договору вимагає повернення споживчого кредиту, таке повернення здійснюється позичальником протягом тридцяти календарних днів з дати одержання вимоги.

Згідно пункту 3.6 договору про надання споживчого кредиту № від 28.05.2013 року, банк має право відступити повністю або частково свої права вимоги за кредитним договором третій особі.

15 вересня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» укладено договір факторингу №15/09/14, відповідно до умов якого банк передав, а фактор прийняв права вимоги до позичальників за кредитним договорами, зокрема за договором про надання споживчого кредиту № від 28 травня 2013 року, укладеним з ОСОБА_2.

01 жовтня 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» направило ОСОБА_2 повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні, в якому зазначило вимогу про погашення боргу, який, станом на 20 вересня 2014 року, складав 21 902,70 грн..

Вимогу про погашення боргу позичальником не виконано, станом на дату розгляду справи заборгованість не погашена.

Задовольняючи позовні вимоги та, стягуючи ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором в сумі 21 902, 70 грн., суд першої інстанції виходив з того, що факт порушення відповідачем своїх зобов'язань позичальника достовірно встановлений, існування в нього боргу в обрахованій позивачем сумі підтверджено, а тому у нового кредитора наявне передбачене законом право на стягнення заборгованості за рішенням суду.

Проте, в повному обсязі колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може, оскільки він не в повній мірі відповідає вимогам матеріального права, з наступних підстав.

Так, згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 530 ЦК України визначає, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

За змістом ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Первісним кредитором Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» виконано свої зобов'язання за Договором про надання споживчого кредиту № від 28 травня 2013 рокув повному обсязі та надано позичальнику ОСОБА_2 кредитні кошти в розмірі 25 000,00 грн..

ОСОБА_2 свої зобов'язання позичальника належним чином не виконував, регулярних платежів в рахунок погашення боргу не здійснював, в зв'язку з чим, у кредитора виникло передбачене законом і договором право вимагати дострокового повернення кредиту в повному обсязі.

Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку кредитної заборгованості, станом на 23 листопада 2016 року борг ОСОБА_2 складає 21 902,70 грн., з них: заборгованість за кредитом 19 662,57 грн., відсотки за користування кредитом - 0,76 грн., сума комісії - 2 239,37 грн..

Належних та допустимих доказів того, що вказана заборгованість розрахована невірно, має менший розмір, ніж зазначено в розрахунку, або при її обчисленні не враховано будь-які, здійснені відповідачем платежі, ОСОБА_2 не було надано ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції.

Разом з тим, як вбачається з даного розрахунку, сума в розмірі 2 239,37 грн. є комісією.

Пунктом 1.4.5 договору про надання споживчого кредиту № від 28 травня 2013 року встановлено, що за обслуговування кредиту позичальник щомісяця, після закінчення строку дії визначеного цим договором пільгового періоду, одночасно з погашенням суми кредиту і процентами сплачує комісію, розмір якої визначено в графіку платежів.

Згідно Графіку платежів за договором про надання споживчого кредиту №, до суми щомісячного платежу в розмірі 1182,00 грн. включається комісія в розмірі 487,50 грн.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, визначено, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, Банк повинен зазначити, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику. Незаконним є нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію послуг банку за рахунок позичальника.

Відповідну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16.

За таких обставин, оскільки Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» детально не зазначило в договорі, за які саме послуги нараховується комісія позичальнику, а поняття обслуговування кредиту включає в себе також і дії, які Банк вчиняє на власну користь, вказана в розрахунку комісія в розмірі 2 239,37 грн. не підлягає стягненню.

Суд першої інстанції на складові суми заборгованості уваги не звернув, підстави нарахування ОСОБА_2 комісії в розмірі 2 239,37 грн. не перевірив, в зв'язку з чим, дійшов помилкового висновку про те, що розмір заборгованості відповідача за договором про надання споживчого кредиту № від 28 травня 2013 року складає 21 902,70 грн..

За таких обставин, оскільки до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права кредитора за договором про надання споживчого кредиту № від 28 травня 2013 року,так як відповідачем не спростовано наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості, відповідно до якого борг по тілу кредиту складає 19 662,57 грн. та по відсоткам - 0,76 грн., колегія суддів приходить до висновку, що факт невиконання позичальником своїх договірних зобов'язань достовірно встановлений, наявність у нього заборгованості по тілу і відсотках у зазначених позивачем розмірах доведена, а тому, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 підлягають задоволенню частково, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 19 663,33 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 19 662,57 грн. та по відсоткам в розмірі 0,76 грн.. Позовні вимоги про стягнення комісії в розмірі 2 239,37 грн. задоволенню не підлягають.

Не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог посилання апелянта на те, що заміна кредитора за договором про надання споживчого кредиту № від 28 травня 2013 року з Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в дійсності не відбулася, з наступних підстав.

Так, статтею 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтями 514, 516 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями укладеного між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» кредитного договору передбачалося за банком право відступити повністю або частково свої права вимоги за цим договором третій особі.

Наявними в матеріалах справи доказами, а саме: договором факторингу № 15/09/14 від 15 вересня 2014 року та витягом з Акту приймання - передачі реєстру боржників від 15 вересня 2014 року, підтверджується, що Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» передало Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» свої права грошової вимоги до ОСОБА_2, як боржника за договором про надання споживчого кредиту № від 28 травня 2013 року.

Посилання апелянта на те, що витяг з Акту приймання - передачі реєстру боржників від 15 вересня 2014 року не може підтверджувати передачу прав вимоги саме за укладеним з відповідачем кредитним договором, є безпідставним, з огляду на таке.

Відповідно до п. 1.1 договору факторингу, первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає право грошової вимоги і стає кредитором за кредитним договорами, укладеними між первісним кредитором і боржниками, в розмірі портфеля заборгованості.

Перелік особистих даних і розмір грошового зобов'язання кожного з боржників зазначаються в Реєстрі боржників, який є додатком № 1 до договору факторингу (п. 2.1 Договору)

Згідно витягу з акта прийому - передачі реєстру боржників, під порядковим номером № 2217 зазначено боржника ОСОБА_2, номер кредитного договору № від 28 травня 2013 року, загальна сума заборгованості 21 902,70 грн..

Вказаний витяг засвідчений відтиском печатки та підписом відповідальної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» Артюшенка Д.О., якому право посвідчувати копії документів надано довіреністю від 11 серпня 2016 року, яка долучена до позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_2, розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, доказів на спростування вказаних обставин не надав, клопотання про витребування від позивача чи Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» додаткових документів, які стосуються передачу прав вимоги за укладеним з ним кредитним договором, не заявляв.

За таких обставин, вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» у визначеному законом прядку набуло прав нового кредитора за грошовими зобов'язаннями, які виникли у ОСОБА_2 на підставі Договору про надання споживчого кредиту № від 28 травня 2013 року.

Не мають правового значення для вирішення спору твердження апелянта про те, що з серпня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» не має статусу фінансової установи, оскільки наявність чи відсутність у позивача вказаного статусу не впливає на обсяг його прав кредитора за грошовим зобов'язанням по договору №, яке уже виникло.

Договір факторингу №15/09/14, за яким позивач, який діяв як фінансова установа, набув прав вимоги до відповідача, укладено 15 вересня 2014 року, тобто до анулювання свідоцтва про державну реєстрації фінансової установи.

Безпідставними є твердження ОСОБА_2 про те, що новий кредитор у визначеному законом порядку не повідомив його про набуття прав вимоги за кредитним договором, так як в матеріалах справи наявний опис вкладення в цінний лист, із відтиском штампу ЦОКК-2 Укрпошти, яким підтверджується подання до відділу поштового зв'язку конверту з повідомленням про заміну кредитора і вимогою про погашення заборгованості.

Доводи апелянта про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» не підтвердило за допомогою первинних бухгалтерських документів розмір його заборгованості колегія суддів відхиляє, з огляду на таке.

Так, ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. (стаття 76 ЦПК України)

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», на підтвердження розміру заборгованості ОСОБА_2, надало суду завірений розрахунок заборгованості, зазначена в якому сума відповідає тій сумі, що була передана новому кредитору за договором факторингу №15/09/14 від 15 вересня 2014 року.

Відповідач ОСОБА_2, заперечуючи проти обчисленої позивачем суми боргу, жодних документів на її спростування не надав. Докази вчинення ним будь-яких платежів, не врахованих Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» чи Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» в розрахунку, в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, доводи відповідача про те, що позивачем не підтверджено дійсний розмір його заборгованості є необґрунтованими і відхиляються колегією суддів.

Інші доводи апеляційної скарги також не є підставою для відмови у позові в частині вимог щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту та відсоткам.

За таких обставин, враховуючи все вищевикладене в сукупності, оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 є частково обґрунтованими, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08 лютого 2018 року підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованості по тілу кредиту в розмірі 19 662,57 грн. та по відсоткам в розмірі 0,76 грн., а всього 19 663,33 грн..

Оскільки судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, вирішенню також підлягає питання щодо стягнення судових витрат.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з цим позовом Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» сплачено судовий збір в розмірі 1378,00 грн..

Оскільки судом апеляційної інстанції позов задоволено частково, виходячи з принципу пропорційності відшкодування судового збору розміру задоволених позовних вимог, суд приходить до висновку про часткове відшкодування судового збору, шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» у відшкодування судового збору 1237,17 грн..

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.ст. 512, 514, 516, 526,530, 610, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст.81, 141, 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» () заборгованість по тілу кредиту в розмірі 19 662,57 грн. та заборгованість по відсоткам в розмірі 0,76 грн., а всього 19 663,33 грн..

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» () у відшкодування судового збору 1237,17 грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 27 квітня 2018 року.

Головуючий: Судді: