н/п 4-с/490/4/2018 Справа № 2-6721/10
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
УХВАЛА

іменем України

10 квітня 2018 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі :

головуючого судді Гуденко О.А.,

при секретарі Кваша С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу стягувача ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області про повернення виконавчого документу стягувачу, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року стягувач звернувся до суду із скаргою, в якій просив суд визнати дії неправомірними щодо винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві, скасувати постанову про повернення виконавчого листа від 27.11.2017 року та відновити виконавче провадження ЄДРВП № 52688954 з примусового виконання №2-6721/10, посилаючись на те, що державним виконавцем не вжито усіх заходів щодо примусового виконання зазначеного виконавчого листа.

Скаржник надав суду заяву, в якій просив суд слухати скаргу у його відсутність, вимоги скарги підтримує в повному обсязі.

Державний виконавець надав суду заперечення, в яких просив суд відмовити у задоволенні позову з зазначених у запереченнях підстав.

Вивчивши доводи скарги, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлене наступне.

Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 22.12.2010 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" заборгованість за тілом кредиту в сумі 10252,06 грн., заборгованість по сплаті процентів в сумі 23,67 грн., заборгованість по сплаті комісії в сумі 5852,05 грн., судовиі витрати у розмірі 281,28 грн., а всього 16409,06 грн.

Центральним районним судом м. Миколаєва було видано виконавчий лист №2-6721/10, на підставі якого 26.10.2016 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа.

27.11.2017 року державним виконавцем Центрального ВДВС м. Миколаїв винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, оскільки згідно акту державного виконавця за адресою вказаною у виконавчому документі у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника. Згідно отриманої відповіді ДПС, інформація стосовно боржника-фізичної особи щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня. Згідно відповіді ДПС України про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржник рахунків не має. Згідно відповіді Пенсійного фонду України щодо осіб-боржників, які отримують пенсії-інформацію не знайдено. Згідно відповіді Пенсійного фонду України щодо осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи - інформацію не знайдено. Згідно отриманої інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців та Реєстру речових прав нерухомість за боржником не зареєстрована. Згідно БД АІС Автомобіль, НАІС ДДАІ автотранспортні засоби за боржником не зареєстровано. Постановою державного виконавця обтяжено все майно боржника.

В силу ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4,5 ЦПК України кожен може звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав та свобод у спосіб, передбачений законом.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права , суд розглядає справим відповідно до Конституції України, законів України , міднародних договорів, згода на обовязковістиь яких надана Верховною Радою України, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобож 1950 року і протоколи до неї, та практику Європейского суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобовязалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невідємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Відповідно до положень Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі Конвенція), право доступу до суду, що гарантується статтею 6§1, передбачає не лише право звернутись до суду за захистом своїх прав, а й право захистити своє право, в першу чергу, виконанням рішення, яке ухвалено на користь особи. Так як у разі невиконання рішення концепція «захисту прав судом» не працює. Суд зазначив, що право за судовий захист, яке гарантується статтею 6§1 може стати недіючим, якщо національне законодавство держави-учасниці Конвенції дозволяє, щоб остаточне обовязкове судове рішення залишалось не виконуваним на шкоду однієї із сторін. Доступ до суду також охоплює можливість виконання судового рішення без необґрунтованих затримок. На виконавчі процедури може впливати складність виконавчих процедур, поведінка особи-стягувача, поведінка компетентних державних органів та обсяг призначеної до стягнення суми (майна).

Євросуд зазначив, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Також Суд зазначив, що обовязком держави є нагляд за виконанням рішень проти державних органів (таким виконанням, якого потребує Конвенція без необґрунтованих затримок).Держава не має посилатись на відсутність коштів, коли йде мова про виконання рішення проти державного органу.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 37 ЗУ Про виконавче провадження виконавчий документ повертається стягувачу, якщо - у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Так, в матеріалах справи містяться відомості щодо наявності у боржника рухомого майна, проте відсутні дані щодо вжиття державним виконавцем будь-яких дій щодо вказаного рухомого майна, і державним виконавцем не виконано усі покладені на нього ст. 18 цього Закону обов'язки щодо примусового виконання рішення суду, і чи дійсно вживалися дієві заходи щодо розшуку майна боржника , а саме в порядку , передбаченому ст. 53 вказаного Закону щодо виявлення для можливого подальшого звернення стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб (відсутні відомості щодо направлення викликів державного виконавця боржнику, і отримання таких викликів останнім, здійснення виходів за адресою боржника, чи у разі неможливості встановити місце проживання боржника - відповідні докази щодо вжиття дій його встановлення, тощо).

Отже, оскаржувана Постанову від 27.11.2017 року підлягає скасуванню, що є підставою для зобов'язання державного виконавця відновити виконавче провадження за вищевказаним виконавчим листом та вжити усіх заходів, передбачених ЗУ «Про виконавче провадження» щодо виконання рішення суду.

На підставі зазначеного, суд дійшов висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись вимогами ст.ст. 447-452 ЦПК України ,

УХВАЛИВ:

Скаргу ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" - задовольнити частково.

Скасувати Постанову державного виконавця Центрального Відділу ДВС м.Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області про повернення виконавчого документа від 27.11.2017 р. ВП № 52688954 та зобов'язати відновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-6721/10, виданий Центральним районним судом м. Миколаєва від 10.05.2011 року.

Ухвала може бути оскаржена протягом пятнадцяти днів з дня отримання сторонами повного тексту ухвали до апеляційного суду Миколаївської області.

Суддя Гуденко О.А.