АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження в апеляційній інстанції №22-ц/796/2355/2018
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів:

судді - доповідача: Білич І.М.

суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Довгопола А.В.

за участю: представника скаржника ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 серпня 2016 року ухвалене під головуванням судді Дніпровського районного суду міста Києва Арапіної Н.Є.

у справі № 755/7390/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором

в с т а н о в и л а :

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» ( далі - ПАТ „Укрсоцбанк") у квітні 2014 року звертаючись до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовувало свої вимоги тим, що між ним та відповідачем укладено кредитний договір № 10-29/150 від 30 березня 2005 року. За умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 210 713,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20 % на рік, на строк до 30 березня 2015 року. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. У свою чергу, відповідач грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору не сплачував. Тому просив стягнути на його користь з урахуванням понесених витрат по сплаті судового збору суму заборгованості.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 серпня 2016 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 10-29/150 від 30 березня 2005 року станом на 30 жовтня 2015 року у розмірі 474 408,22 гривень, що складається: - заборгованості по кредиту у розмірі 139 262,73 гривень; - відсотків за користування кредитом у розмірі 131 722,22 гривень; - пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 65 413,60 гривень; - пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 38 720,52 гривень; - заборгованості по комісії у розмірі 2 550,00 гривень; - інфляційні втрати за кредитом у розмірі 60 363,35 гривень; - інфляційні втрати за відсотками у розмірі 36 375,80 гривень. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням 23.01.2018 року ОСОБА_3 як особою, яка не приймала участі у справі подано апеляційну скаргу з урахуванням того, що оскаржуваним судовим рішенням були вирішені питання про його права та обов'язки. Відтак, ставилося питання щодо його скасування та ухвалення нового рішення про часткове задоволення в межах терміну позовної давності з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу.

06.03.2018 року Апеляційним судом міста Києва отримано відзив представника позивача на апеляційну скаргу. Заперечуючи проти доводів, представник вважав її безпідставною та необґрунтованою, поданою з метою зловживання процесуальними правами, а рішення суду винесеним без порушення норм процесуального та матеріального права із повним з'ясуванням обставин справи.

Відповідно до п. 8 ч.1 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону № 2147 - VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно - територіальної одиниці ( відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним, справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147 - VIII від 03 жовтня 2017 року.

Представник скаржника у судовому засіданні підтримала подану апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити.

Представник позивача апеляційну скаргу не визнав, заперечували проти її задоволення.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи в судове засідання не з'явився, поважність причин своєї неявки суду не повідомив.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за його відсутності в силу вимог ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Так судом при розгляді справи було встановлено, що 30 березня 2005 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 10-29/150, за яким кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 210 713,00 гривень зі сплатою 20 % річних та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом до 30 березня 2015 року.

Суд першої інстанції, задовольняючи вимоги виходив з положень ст.ст. 525, 526, 625, 1050 ЦК України, зазначаючи, що позичальник який своєчасно не повернув суму позики, зобов'язаний сплатити грошову суму. Боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд апеляційної інстанції відповідно до статті 367 ЦПК України переглядає за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного неповідомлення банком поручителів про неналежне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, а також не залучення його ( скаржника) у якості третьої особи призвело в подальшому до порушення його прав та інтересів, на думку колегії суддів не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

Як вбачається із матеріалів справи в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення зобов'язань за даним договором, кредитор уклав: 30.03.2005 року договір іпотеки з ОСОБА_1 та 30.03.2005 року між банком, ТОВ ТМО „Ліко -Холдинг", ОСОБА_1, ОСОБА_3 було укладеного договір поруки.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з частиною першою статті 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Отже, за законом у цьому випадку немає так званої обов'язкової процесуальної співучасті, тобто законом передбачено право позивача звернутися до суду до кожного з боржників окремо. Крім того, предметом спору є різні самостійні договірні відносини: між кредитором і боржником - за кредитним договором; між кредитором і поручителем - за договором поруки, або ж ці відносини можуть врегульовуватись одним кредитним договором, що не змінює суті окремих договірних відносин. В даному випадку предметом спору у справі є стягнення заборгованості за кредитним договором сторонами якого є кредитор - Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та боржник - ОСОБА_4.

Отже, відповідно до ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За відсутності заявлених позивачем при розгляді справи за позовом до ОСОБА_4 вимог до поручителя ОСОБА_3 ( скаржника), на думку колегії суддів не можуть бути підставою для скасування постановленого заочного рішення суду і доводи апеляційної скарги в частині того, що судом не взято до уваги ч.4 ст.267 ЦК України про сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, що є підставою для відмови у позові.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі сплином строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

П.1.1.1 кредитного договору сторони визначили кінцевий термін погашення заборгованості за кредитом до 30 березня 2015 року на умовах визначених цим договором.

Також ОСОБА_3 не береться до уваги положення ч. 3 ст. 267 ЦК України згідно якої позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Як уже зазначалось ОСОБА_3 стороною у даному спорі не був.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування заочного рішення з зазначених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 367, 372, 374, 375, 381 -383, 384, 387 ЦПК України, п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року « 1402 - У111, п. 8 розділу Х111 «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147 - У111 від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 квітня 2018 року.

Суддя - доповідач:

Судді: