РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 рокуКиївський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Бородіної Н.М.

за участю секретаря Давіденко Н.В.,

представників сторін - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності, зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про надання додаткового строку на прийняття спадщини, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, ОСОБА_4 з позо воно заявою, в якій прость визнати за ОСОБА_3 право класності на житловий будинок з надвірними будівлями по вул.Новоолександрівській, б.56 в м.Харкові, в порядку спадкування за законом. ОСОБА_5 вимоги обґрунтовує тим, що 01.01.2017року померла її мати ОСОБА_6. яка мешкала за адресою м. Харків вул.. Новоолександрівська б. 56. Після смерті матері залишилась спадщина, яка складається із житлового будинку з надвірними будівлями за адресою м. Харків вул.. Новоолександрівська б. 56. У передбачений законом строк позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак зясувалось, що померлою ОСОБА_6 було складно заповіт посвідчений 12.12.1989 року, відповідно до якого зазначений житловий будином заповіла ОСОБА_4 Однак відповідач ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_6 спадщину у встановлений строку не прийняв оскільки не звернувся до нотаріуса з відповідною заявою у передбачений законом строк та на час відкриття спадщини із спадкодавцем не проживав. У зв"язку викладеним, позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом.

Ухвалою суду від 10.10.2017року відкрито.

ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про надання додаткового строку на прийняття спадщини , який ухвалою суду від 30.11.2017року прийняти до розгляду із первісним позовом. В обґрунтування поданого позову зазначає, що 01.01.2017року померла ОСОБА_6, яка мешкала за адресою м. Харків вул.. Новоолександрівська б. 56 (колишня в»їзд Вологодський,10) з його покійним батьком ОСОБА_7 12.12.1989 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено договір довічного утримання відповідно до якого ОСОБА_6 зобов»язувалась довічно утримувати ОСОБА_7. В той же день ОСОБА_6 склала заповіт, відповідно до якого заповіла ОСОБА_4 житловий будинок з надвірними будівлями за адресою м. Харків вїзд Вологодський,10 ( нині вул.. Новоолександрівська б. 56). ОСОБА_4 зазначає, що жодних стосунків з ОСОБА_3 він не підтримував, а тому факт смерті ОСОБА_6 йому не був відомий. А став відмови лише після отримання копії позовної заяви. Тому вважає поважною причину пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини и просить суд надати додатковий строк.

Представником ОСОБА_3 ОСОБА_2 подано відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого останній вважає позов не доведеним оскільки не надано доказів будь яких перешкод ОСОБА_4 для подання заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Представником ОСОБА_4- ОСОБА_1 подано відповідь на відзив відповідно до якої зазначає, що спадкоємець ОСОБА_4 не знав, що померла залишила заповіт на його ім»я, а також не міг дізнатись про смерть спадкодавця, оскільки ОСОБА_3 переховувала факт смерті ОСОБА_6 Крім того, нотаріус не повідомив ОСОБА_4 про смерть спадкодавця.

Ухвалою суду відмовлено в залучені у якості третьої особи приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_8 відмовлено.

Суд, вислухавши доводи сторін, свідчення допитаного свідка ОСОБА_9 та дослідивши письмові докази по справі , дійшов до наступних висновків.

ОСОБА_3 (до шлюбу ОСОБА_9) є донькою ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про укладання шлюбу.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_6 померла 01.01.2017року.

Відповідно до реєстраційного посвідчення КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 17.02.2000року житловий будинок, розташований в м. Харків по в»їзду Вологодському 10 ( на теперішній час вул.. Новоолександрівська б. 56) зареєстрований за ОСОБА_6 на праві приватної власності на підставі договору довічного утримання між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, посвідченого 8-ю ХДНК від 12.12.1989 р.

Згідно домової книги померла ОСОБА_6 мешкала за адресою м. Харків вул.. Новоолександрівська б. 56.

З постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії вбачається, що 14.03.2017року до ПН ХМНО ОСОБА_8 із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 звернулась її донька ОСОБА_3. Інших заяв про прийняття або відмову від спадщини до нотаріуса не надходило. 23.08.2017року ОСОБА_3 звернулась із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою м. Харків вул.. Новоолександрівська б. 56 ( колишня в»їзд Вологодський б. 10). Однак при розгляді спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_6 було встановлено, що спадкодавцем було складено заповіт відповідно до якого ОСОБА_6 належний їй житловий будинок за надвірними будівлями, що знаходиться в м. Харків в-д Вологодський 10 заповіла ОСОБА_4 ( копія заповіту міститься у матеріалах справи) у зв»язку з чим ОСОБА_3 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Відповідно дост.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права судом.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до вимог ст.ст.1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають зокрема діти спадкодавця.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Ураховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні ( постанова Верховного суду у справі № 712/656/15-ц від 12.02.18).

Відповідно до роз'яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „ Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови, фактичне користування і володіння майном спадкодавця або ж проживанням із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Тобто вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Незнання про смерть спадкодавця як причина пропуску строку для прийняття спадщини не може бути визнана поважною, оскільки сама по собі ця обставина без встановлення інших об'єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку. Оскільки суду не надано доказів поважності причин пропуску строку на прийняття спадщини, суд вважає, що зустрічна позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Посилання в даному випадку на неповідомлення нотаріусом ОСОБА_4 про наявність заповіту та смерть спадкодавця, судом не приймається, оскільки такі докази суду не надані, при цьому суд наголошує, що враховуючи принципи змагальності сторін та диспозитивної, а також положення ст. 84 ЦПК України, суд самостійно докази у справі не збирає, а лише їх витребує за клопотанням сторін, однак таке клопотання ні ОСОБА_4, ні його представником суду не заявлялось. Також, суд зазначає, що в даному випадку дія або бездіяльність нотаріуса не оскаржується, тому до даних правовідносин положення ст. 63 ЗУ «Про нотаріат» застосуванню не підлягають.

Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст.81 ЦПК України докази в їх сукупності суд вважає позовні вимоги ОСОБА_10 до ОСОБА_4 про визнання права власності обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судовий збір стягується відповідно до ст..141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст..ст.12,13,77,81,259,263-265,268 ЦПК України, ст..ст.,120,122 1270, 1272ЦК України, суд

вирішив:

ОСОБА_5 Валентинівни (61115, м.Харків, ОСОБА_11АДРЕСА_1) до ОСОБА_4 (61085, м.Харків, вул.Краснодарська, б.7) про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по вул.Новоолександрівській, б.56 в м.Харкові, в порядку спадкування за законом.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 4266 грн.53 коп.

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_4 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом

протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Повний текст рішення виготовлений 23.04.2018року.

Суддя Бородіна Н.М.