Постанова

Іменем України

18 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 180/254/15-ц

провадження № 61-5231св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області у складі судді Тананайської Ю. А. від 01 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Посунся Н. Є., Баранніка О. П., Лисичної Н. М., від 04 серпня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що з 26 травня 2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого придбали телевізор «Samsung» вартістю 4 169 грн, диван вартістю 3 тис. грн, ноутбук «Acer» вартістю 3 805 грн, автомобіль «Chevrolet Aveo», 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, вартістю 111 840 грн. Сторони не дійшли згоди щодо поділу майна.

З урахуванням зазначеного ОСОБА_4 просила виділити їй телевізор та диван, а відповідачу виділити ноутбук, автомобіль та стягнути на її користь 1/2 частини вартості автомобіля.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Проведено поділ майна, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а саме: телевізора «Samsung» вартістю 4 169 грн, дивана вартістю 3 тис. грн, ноутбука «Acer» вартістю 3 805 грн, автомобіля «Chevrolet Aveo», 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, вартістю 111 840 грн.

Виділено ОСОБА_4: телевізор «Samsung» вартістю 4 169 грн, диван вартістю 3 тис. грн, а всього майна на суму 7 169 грн.

Виділено ОСОБА_5 ноутбук «Acer» вартістю 3 805 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 52 286 грн у рахунок компенсації за проданий автомобіль.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що у період шлюбу сторони набули майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, а тому підлягає поділу між ними, з урахуванням принципу рівності часток і поділу речей, що є в натурі. Оскільки автомобіль проданий відповідачем без згоди позивача як співвласника майна, суд стягнув половину ринкової вартості автомобіля на користь позивача.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що відповідач здійснив продаж спірного автомобіля в період шлюбу без відома та згоди позивача як дружини, яка має законне право на його 1/2 частини. При визначенні вартості автомобіля необхідно взяти до уваги його ринкову вартість - 111 840 грн, та стягнути на користь позивача компенсацію за проданий автомобіль у розмірі 52 286 грн (з урахуванням різниці вартості отриманого майна - 3 364 грн).

У вересні 2016 року ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення в частині стягнення з нього на користь позивача компенсації за проданий автомобіль та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні вказаних позовних вимог.

Касаційна скарга ОСОБА_5 мотивована тим, що, стягуючи з нього на користь позивача компенсацію за проданий автомобіль, суди не врахували, що вказаний автомобіль було продано ним за 58 тис. грн, що підтверджується довідкою-рахунком, а тому дійсна вартість автомобіля встановлена вказаною довідкою, а не висновком експертного автотоварознавчого дослідження, як помилково вважав суд.

Судові рішення в частині вирішення позовних вимог про поділ телевізора «Samsung», дивана та ноутбука «Acer» не оскаржуються, тому судом касаційної інстанції не переглядаються.

У грудні 2016 року ОСОБА_4 подала відзив (заперечення) на касаційну скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити оскаржувані судові рішення без змін, як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

01 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами установлено, що з 26 травня 2012 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2015 року. Шлюбні відносини між подружжям припинено з грудня 2014 року, що підтверджується вказаним рішенням суду і не заперечується сторонами.

Під час перебування у шлюбі сторони придбали таке майно: телевізор «Samsung», вартістю 4 169 грн, диван вартістю 3 тис. грн, ноутбук «Acer» вартістю 3 805 грн та автомобіль «Chevrolet Aveo», 2007 року випуску, який був придбаний 21 грудня 2012 року.

Згідно з довідкою Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування міст Нікополь, Орджонікідзе, Марганець, Нікопольського та Томаківського районів Головного управління МВС України від 04 квітня 2015 року № 14/1208-838 автомобіль «Chevrolet Aveo, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, з 21 грудня 2012 року по 19 грудня 2014 року був зареєстрований за ОСОБА_5, з 19 грудня 2014 року - за ОСОБА_6

Згідно з довідкою-рахунком від 19 грудня 2014 року автомобіль «Chevrolet Aveo», 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, був проданий за 58 тис. грн.

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 05 січня 2016 року ринкова вартість автомобіля «Chevrolet Aveo», 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, становить 111 840 грн.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Стаття 65 СК України регламентує право подружжя на розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частиною першою статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно із частиною другою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).

Згідно з пунктами 22, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статті 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Установивши, що відповідачем відчужено автомобіль, який належить до спільного майна подружжя, без згоди позивача, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно вважав, що у такому випадку з відповідача підлягає стягненню компенсація його 1/2 вартості, виходячи з вартості, яка встановлена на момент розгляду справи згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 05 січня 2016 року.

Доводи касаційної скарги про те, що дійсна вартість автомобіля встановлена довідкою-рахунком, а не висновком експертного автотоварознавчого дослідження є безпідставними, оскільки вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Враховуючи, що автомобіль був проданий у грудні 2014 року за 58 тис. грн, суди обґрунтовано вважали, що на час поділу майна подружжя у квітні 2016 року вказана ціна не була дійсною ринковою вартістю спільного майна.

При цьому судом призначалась судова автотоварознавча експертиза для встановлення дійсної (ринкової) вартості спірного автомобіля (а. с. 46), однак не була проведена у зв'язку з його відсутністю.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: О. В. Білоконь Є. В. Синельников С. Ф. Хопта Ю. В. Черняк