АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2905/18А Справа № 199/7226/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Городнича В.С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», третя особа - ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між ним та ПАТ «Укрсиббанк» 19 травня 2006 року було укладено кредитний договір №0, відповідно до умов якого позивач отримав кредит в іноземній валюті. В якості забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору, між сторонами 19 травня 2006 року було укладено договір іпотеки №0/0/3, відповідно до якого предметом іпотеки є нерухоме майно квартира №203 в будинку №1, Донецьке Шосе в м. Дніпро. 11 червня 2012 року, відповідно до договору факторингу №4, ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» свої права за зобовязаннями по визевказаним кредитному та іпотечному договорах. Після чого, рішенням ПН Київського МНО ОСОБА_3 від 04 грудня 2015 року про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект» було зареєстровано права власності на іпотечне майно квартиру №203 в будинку №1, Донецьке Шосе в м. Дніпро. ОСОБА_2 вважає, що такі дії є порушеннями норм Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про мораторій» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У звязку з чим, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати рішення ПН Київського МНО ОСОБА_3 щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 04 грудня 2015 року, індексний номер 26775105, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: шосе ДонецькеАДРЕСА_1 м. Дніпро за ТОВ «Кей-Колект».

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також на незаконність та необґрунтованість відмови суду першої інстанції.

Відповідач ТОВ «Кей-Колект», в свою чергу, подало відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2, в якій просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, зазначаючи, що при розгляді даної справи суд першої інстанції не допустив порушень норм діючого законодавства та ухвалив рішення відповідне фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленимицією главою.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно ч. 3 ст. 82 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня може здійснюватися без конкурсу тільки у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Тож, до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження та переглядати рішення судів перших інстанцій.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 травня 2006 року уклав з АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» кредитний договір №0, за умовами якого Кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності, цільового характеру використання грошових коштів, а позичальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит. Даний кредит був наданий в іноземній валюті (доларах США).

В забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором був укладений іпотечний договір №0/0/3 від 19 травня 2006 року.

За умовами іпотечного договору іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю в якості забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, Донецьке шосеАДРЕСА_1.

11 червня 2012 року, АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», відступило ТОВ «Кей-Колект» відповідно до договору факторингу №4 свої права, вимоги за зобов'язанням відповідача по кредитному договору.

Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №26775105 від 04 грудня 2015 року, як державним реєстратором, ПН Київського МНО ОСОБА_3 проведено державну реєстрацію права власності на квартиру №203 в будинку №1 по шосе Донецьке в місті Дніпрі за ТОВ «Кей-Колект» з відкриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на обєкт нерухомого майна.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; заявник - зокрема, іпотекодержатель, особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено іпотеку, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення іпотеки.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Обравши способом захисту визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести порушення його прав та інтересів внаслідок прийняття оскаржуваного рішення та правові підстави незаконності такого рішення.

Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади тощо.

З'ясувавши характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, оскільки обраний ним спосіб захисту не відповідає специфіці правовідносин.

Окрім цього, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, також, виходив із того, що при реєстрації права власності на іпотечне майно за ТОВ «Кей-Колект», як врегулювання кредитних правовідносин та стягнення забезпеченого іпотекою майна в позасудовому порядку, порушень норм діючого цивільного законодавства з боку відповідачів встановлено не було.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на положення ст. 21 ЦК України, відповідно до якої суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Однак, колегія суддів відхиляє такий довід апелянта, оскільки в даному випадку мають місце спірні правовідносини щодо існування договірних зобов'язань між боржником і стягувачем та щодо правомірності підстав реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, в той час як доводи позивача ґрунтуються на протиправності дій державного реєстратора, наділеного владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію прав, та полягають у тому, що відповідач не мав права прийняти спірне рішення та вчинити спірну реєстраційну дію.

Щодо посилань апелянта на відсутність повідомлення від ТОВ «Кей-Колект» про відступлення прав вимоги за іпотечним договорами, то відповідно до вимог ст. ст. 516, 517 ЦК України повідомлення боржника про переуступку права вимоги має інформаційний характер і до нього ніяких доказів про відступлення права вимоги новий кредитор надавати не повинен.

Згідно з ч. 2 ст. 516 ЦК України наслідком неповідомлення боржника про проведену заміну кредитора у зобовязанні є лише те, що боржник може виконати свої зобовязання первісному кредитору і таке виконання буде вважатися належним.

Проте, ОСОБА_2 не надав належних та допустимих доказів виконання зобовязань, яке зберігається за апелянтом незалежно від підписання Договору факторингу та Договору про відступлення прав за іпотечними договорами.

Також, серед доводів апелянта є посилання на розповсюдження Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Колегія суддів приходить до висновку що на данні відносини вказаний закон не розповсюджується, оскільки згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Так як вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Тож, керуючись положеннями ст. ст. 259, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

ОСОБА_6