Справа № 442/3299/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/783/137/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Мельничук О. Я., Савуляка Р. В.

при секретарі: Куцику І. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 серпня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії начальника відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області,-

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваною ухвалою скаргу ОСОБА_2 на дії начальника відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області визнано неподаною та повернуто скаржнику.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_2

Вважає її незаконною, необгрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що скарга не може бути визнана неподаною та повернута з мотивів не зазначення та не надання доказів, оскільки ст. 27 ЦПК України передбачено право осіб, які беруть участь у справі, надавати докази безпосередньо у судовому засіданні. Крім того, зазначає, що заява не може бути визнана неподаною та повернута з підстав відсутності в позові обґрунтування того, яким чином і в чому саме проявилося порушення прав скаржника відповідачем та порушення якого саме права відбулося, оскільки з»ясування зазначених обставин можливе на наступних стадіях цивільного процесу. Тому, вважає, що суд першої інстанції не мав обґрунтованих підстав для визнання неподаною та повернення скарги на дії державного виконавця скаржнику.

Просить ухвалу суду скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

В судове засідання по розгляду даної справи учасники справи не з»явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 3 - 5 частини сьомої статті 82 Закону про виконавче провадження, зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення статті 121 ЦПК (у редакції 2004 року).

Згідно положень ст. 119 ЦПК України (у редакцій 2004 року, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) позовна заява повинна містити в т.ч. виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України (у редакцій 2004 року, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119,120 цього Кодексу чи не оплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п»яти днів з дня отримання позивачем ухвали. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає вимоги, встановлені ст.ст. 119,120 ЦПК або не сплатить суму судового збору, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся зі скаргою на дії начальника відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області, в якій просив визнати неправомірними дії начальника ВДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області; зняти арешт з майна, накладеного Актом від 20.04.2016 року; вилучене майно передати спеціалістам для визначення придатності до експлуатації; стягнути з відповідача оплату перевірки майна на придатність; придбати нове майно аналогічне у випадку непридатності його до експлуатації; стягнути з відповідача оплату за придбане аналогічне майно; повернути боржнику майно, виключене з числа арештованого майна; вилучити з числа арештованого майно, яке перераховане у п. 2 даної заяви, як таке, що не підлягає арешту.

Ухвалою від 21 липня 2017 року скаргу ОСОБА_2 залишено без руху з підстав невідповідності скарги вимогам ст. 119 ЦПК України, оскільки скаржником не викладено повних фактичних обставин справи, що унеможливлює визначення судом підвідомчості справи та визначення строку звернення до суду.

У зв»язку з невиконанням вимог ухвали суду від 21 липня 2017 року, ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 серпня 2017 року скаргу ОСОБА_2 визнано неподаною та повернуто скаржнику.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися з огляду на наступне.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (Perez de Rada Cavanilles v. Spain (Перес де ОСОБА_3 Каванилес проти Іспанії); Beles and others v. the Czech Republic (Белеш та інші проти Чеської Республіки; RTBF v. Belgium (RTBF проти Бельгії).

Право на доступ до суду не є абсолютним і може бути обмежено рішеннями суду. Однак, застосовані обмеження не можуть обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права. Більш того, обмеження не входить у сферу застосування статті 6 § 1, якщо не переслідує «законну мету» і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою», якщо доступ до суду обмежений законом чи практикою суду (Ashingdane v. the United Kingdom (Ашинґдейн проти Сполученого Королівства). Суд досліджує чи впливає таке обмеження на сутність права, а саме, чи переслідує обмеження законну мету і чи забезпечується при цьому належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою (Ашинґдейн проти Сполученого Королівства).

З огляду на наведене, з метою уникнення порушення ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, колегія суддів вважає, що надмірний формалізм у вказаній справі може позбавити ОСОБА_2 права на звернення до суду, у зв»язку з чим ухвалу слід скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено-повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст.ст. 367, 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст.ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 серпня 2017 року скасувати. Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 06.04.2018 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Мельничук О. Я.

ОСОБА_3