Справа № 379/152/18 Головуючий у І інстанції Зінкін В. І.
Провадження № 22-ц/780/1740/18 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 9 26.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 квітня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

за участі секретаря Удовиченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Таращанського районного суду Київської області від 12 лютого 2018 року у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа - Таращанська районна державна нотаріальна контора про встановлення факту відповідності відмови від спадщини законодавству України, -

встановив:

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із даною заявою в порядку окремого провадження.

Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 12 лютого 2018 року відмовлено у відкритті провадження у даній справі. Роз'яснено заявнику його право звернутися до суду в порядку позовного провадження.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Таращанського районного суду Київської області від 12 лютого 2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що із поданої ОСОБА_2 заяви вбачається наявність спору про право, через що підстави для відкриття провадження у порядку окремого судочинства відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до автоматизованої системи документообігу Таращанського районного суду Київської області Д-3, заявник ОСОБА_2 11.09.2017 року та 18.09.2017 року зверталася до Таращанського районного суду з аналогічними заявами про встановлення факту, по яких ухвалами Таращанського районного суду Київської області від 12.09.2017 року та 21.09.2017 року відмовлено у відкритті провадження по даних заявах на підставі ч. 4 ст. 256 ЦПК України (у редакції, яка діяла до 15.12.2017 року). Ухвала від 12.09.2017 року не була оскаржена та набрала законної сили. Ухвала від 21.09.2017 року була оскаржена до Апеляційного суду Київської області, де 02.11.2017 року апеляційну скаргу заявника було відхилено, а ухвалу Таращанського районного суду від 21.09.2017 року залишено без змін, дана ухвала набрала законної сили 02.11.2017 року (справа № 379/1196/17).

Крім того, до Таращанського районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_3 до Крутогорбівської сільської ради Таращанського району Київської області, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права власності в порядку спадкування (справа № 379/1666/17).

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Як вбачається із змісту ч. 1 ст. 315 ЦПК України, якою передбачено перелік категорій справ, які розглядає суд про встановлення фактів, що мають юридичне значення, справи за заявами про встановлення юридичного факту відповідності відмови від спадщини законодавству України - в переліку відсутні.

У ч. 2 ст. 315 ЦПК України зазначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, що засвідчує факт, що має юридичне значення; 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Отже, згідно із ст. 293, ч. 2 ст. 315 ЦПК України для встановлення факту необхідна наявність певних умов, зокрема, встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення.

У відповідності до ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року зі змінами, внесеними 25.05.1998 року, у разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до наявної в матеріалах справи заяви вбачається, що обставини, щодо яких заявник просить встановити факт, виникли після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а отже існують спадкові правовідносини, вирішення яких відноситься до спору про право.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, належним чином перевіривши матеріали справи та врахувавши положення ст. 315 ЦПК України, дійшов до правильного висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки з вимог ОСОБА_2 та матеріалів справи вбачається, що від встановлення юридичного факту безпосередньо майнові права заявниці не виникають, а існує спір про право на спадкування, тому ухвала постановлена із дотриманням вимог Закону.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки не спростовують законності постановленої ухвали та не можуть бути підставами для її скасування.

Ураховуючи наведене та положення ст.375 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 6 ст. 259, ст. 268, 383 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Таращанського районного суду Київської області від 12 лютого 2018 року- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Волохов Л.А.

Судді: Матвієнко Ю.О.

Мельник Я.С.