РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/275/18

03 травня 2018 року

м.Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Левчук В.В.

секретар судового засідання Зберун К.Ф.

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника третьої особи - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Костопільського районного суду Рівненської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу №564/275/18 за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору служба у справах дітей Костопільської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Костопільського районного суду Рівненської області з цивільним позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач разом з дочкою в червні 2013 року через постійне пиятство, скандали та побої, залишили відповідача та пішли проживати окремо. ОСОБА_2 коштів на утримання дочки не надає, її життям не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її фізичному, моральному та духовному вихованні. А тому, позивач вважає, що є достатні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав.

Відповідач не скористався правом на подання відзиву на позовну заяву.

Присутня в судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просить суд позов задоволити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги заперечив та просив суд надати йому додатковий строк для налагодження відносин із дочкою.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3, надав суду показання про те, що він одружений із позивачкою, дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з ними та не бажає знати свого біологічного батька. Відповідач з'явився провідати свою дочку лише один раз на початку 2018 року. При цьому, дочка категорично відмовилась від спілкування зі своїм біологічним батьком та зачинилась в іншій кімнаті. Дочку не вдалося вговорити поспілкуватись із відповідачем.

Третя особа не забезпечила явку представника в судове засідання.

Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, встановив наступне.

Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_2 виданого виконавчим комітетом Мещанської сільської ради Костопільського району Рівненської області, 03.10.2012 року народилася ОСОБА_4, батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_1, про що складено відповідний актовий запис за №10 /а.с.23/.

Згідно рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 07.11.2013 року по справі №564/2596/13-ц з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання дочки в розмірі 500 грн. щомісячно /а.с.20/.

Згідно рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 17.12.2013 року по справі №564/2595/13-ц розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 /а.с.19/.

Згідно довідки №130/03 виданої 31.01.2018 року ОСОБА_1 Малолюбашанською сільською радою Костопільського району Рівненської області, про те, що до складу сім'ї зареєстрованих за адресою АДРЕСА_1 входять ОСОБА_7 - голова домогосподарства та сестра позивача, ОСОБА_4 - дочка, ОСОБА_8 - син, ОСОБА_9 - мати /а.с.21/.

Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів д 02.02.2018 року, ОСОБА_2 станом на 01.02.2018 року має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 26000 грн. /а.с.24/.

Із поданого розрахунку вбачається, що відповідач не здійснив жодного платежу зі сплати аліментів чи погашення вже існуючої заборгованості.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї ОСОБА_1 від 02.02.2018 року, сім'я позивача складається з чоловіка - ОСОБА_3, дочки - ОСОБА_4 та сина - ОСОБА_8. Сім'я ОСОБА_1 проживає в орендованому будинку за адресою АДРЕСА_3. Санітарні умови в помешканні добрі, для дітей обладнані місця для відпочинку та гри. Сім'я утримується за рахунок заробітної плати чоловіка та допомоги при народжені дитини, тимчасової допомоги на дітей, батьки яких ухиляються від сплати аліментів. Зі слів ОСОБА_1 батько дочки, ОСОБА_2, утриманням та вихованням дочки не займається. Комісія дійшла висновку, що утриманням та вихованням неповнолітніх дітей займається ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_3 /а.с.22/.

Згідно висновку №960/01-31/18 органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 від 30.03.2018 року, висновок складений на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини Костопільської районної державної адміністрації від 29 березня 2018 року № 8 "Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2". Встановлено, що громадяни ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із 2011 року по 2013 рік проживали у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. У зв'язку з тим, що сімейне життя не склалось, шлюб між громадянами рішенням Косгопільського районного суду було розірвано у грудні 2013 року. ОСОБА_1 у 2016 році вдруге вийшла заміж та проживає разом з сім'єю по АДРЕСА_3, має другу дитину ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4. За місцем проживання матір дітей характеризується позитивно, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-річного віку, в будинку, в якому проживає сім'я, створені умови для проживання та виховання дітей. ОСОБА_2 зареєстрований у АДРЕСА_2 але фактично проживає в орендованій квартирі у АДРЕСА_5, працює неофіційно системним адміністратором на Приватному підприємстві "Оптимальне". Він ствердив, що 4 роки не бере участі в утриманні та вихованні дочки ОСОБА_4, не приїжджає до неї, проте заперечує щодо позбавлення його батьківських прав. Станом на 01 лютого 2018 року ОСОБА_2 має заборгованість по сплаті аліментів у сумі 26 тис. грн. 22 лютого 2018 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Костопільської районної державної адміністрації розглядалося питання "Про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2". ОСОБА_2 запевнив, що погасить заборгованість по сплаті аліментів, буде приїжджати до дочки, налагодить із нею стосунки, буде цікавитися її життям і здоров'ям. Прийнято рішення №5, яким ОСОБА_2 попереджено про відповідальність за невиконання батьківських обов'язків. 29 березня 2018 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини розглянуто питання про виконання рішення комісії від 22 лютого 2018 року №5 "Про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав гр.ОСОБА_2". У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 продовжує ухилятися від виконання батьківських обов'язків стосовно дочки ОСОБА_4, аліменти на її утримання не сплачує, заборгованості не погасив навіть частково, рекомендації комісії не виконав, лише один раз відвідав дочку за її місцем проживання, але малолітня не захотіла з татом спілкуватися прийнято рішення №8, в якому члени комісії одноголосно вирішили за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно дочки. А тому, орган опіки та піклування вважає за доцільне побавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.

Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України).

Відповідно до ч.ч. 1,4 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 Сімейного кодексу України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей.

Враховуючи обставини справи, судом встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, з 2013 року. На підставі викладеного, керуючись якнайвищими інтересами дитини, суд дійшов переконливого висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки ОСОБА_4.

За час розгляду справи, відповідач не надав суду доказів його виправлення та вчинення будь-яких дій, спрямованих на відновлення сімейних стосунків із дочкою.

Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст.169 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами довів наявність обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, в зв'язку з чим позов підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 164-166 Сімейного кодексу України, ст.ст. 141, 211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 352, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору служба у справах дітей Костопільської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав - задоволити.

Позбавити ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_7) батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, (свідоцтво про народження НОМЕР_2 видане Виконавчим комітетом Мащанської сільської ради Костопільського району Рівненської області).

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_7) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) 704,80 грн. витрат на судовий збір за подання позовної заяви.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 /тридцяти/ днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного тексту рішення - 04.05.2018.

СуддяВ. В. Левчук