Ухвала

Іменем України

19 квітня 2018 року

місто Київ

справа № 569/16312/17-ц

провадження № 61-16881ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_5, на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області у складі судді Куцоконя Ю. П. від 07 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Рівненської області у складі колегії суддів: Бондаренко Н. В., Григоренка М. П., Шимківа С. С. від 01 лютого 2018 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, про визнання нерухомого майна предметом іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» (далі - ТОВ «ФК «Поліс») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, про визнання нерухомого майна предметом іпотеки. Також ТОВ «ФК «Поліс» подало до суду заяву про забезпечення позову, в якій просило накласти арешт на: нежитлове приміщення, площею 135,40 кв.м, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить на праві власності ОСОБА_7; нежитлове приміщення площею 127,00 кв.м, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить на праві власності ОСОБА_6; приміщення більярдного залу, площею 269,30 кв.м, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить на праві власності ОСОБА_6; нежитлове приміщення, площею 70,90 кв.м, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить на праві власності ОСОБА_6; приміщення закусочної-піцерії, площею 171,10 кв.м, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить на праві власності ОСОБА_6; нежитлове приміщення, площею 101,60 кв.м, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить на праві власності ОСОБА_6; нежитлове приміщення, площею 132,00 кв.м, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 0, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві власності ОСОБА_4

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 07 листопада 2017 року заяву задоволено, накладено арешт на: нежитлове приміщення площею 135,40 кв.м, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить на праві власності ОСОБА_7; нежитлове приміщення площею 127,00 кв.м, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить на праві власності ОСОБА_6; приміщення більярдного залу площею 269,30 кв.м, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить на праві власності ОСОБА_6; нежитлове приміщення площею 70,90 кв.м, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить на праві власності ОСОБА_6; приміщення закусочної-піцерії площею 171,10 кв.м, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить на праві власності ОСОБА_6; нежитлове приміщення площею 101,60 кв.м, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить на праві власності ОСОБА_6; нежитлове приміщення площею 132,00 кв.м, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 0, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить на праві власності ОСОБА_4

Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 01 лютого 2018 року ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 07 листопада 2017 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані рішення та у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити, посилаючись на порушення норм процесуального права

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дослідив подану касаційну скаргу з доданими документами, вивчив судові рішення у справі, за результатами чого зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

У пункті 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України передбачено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п'ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Зміст оскаржуваних судових рішень свідчить, що правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновків щодо незаконності чи неправильності оскаржуваного рішення.

Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судами встановлено, що на підставі договору про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами від 18 листопада 2015 року № 21МБ та договору відступлення права вимоги за договорами іпотеки та застави від 12 травня 2016 року ТОВ "ФК "Поліс" набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними між ПАТ "ВТБ БАНК" та ОСОБА_8 від 03 жовтня 2007 року № 17.08-03/07-СК, від 16 жовтня 2007 року № 17.11-03 /07-СК, від 21 січня 2008 року № 19.23-03/08-СК, від 13 лютого 2008 року № 19.27-03/08-СК та іпотечним договором від 03 жовтня 2007 року № 17.08-03/07-ДІ01, укладеним між банком та ТОВ "Фірма Амур Сервіс", згідно з яким та додатковим договором № 3 до нього предметом іпотеки є нежитлові приміщення більярдного залу та закусочної-піцерії, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 1004,40 кв.м, які належать на праві власності ТОВ "Фірма Амур Сервіс". Предмет іпотеки без згоди іпотекодержателя поділено на окремі приміщення та кілька разів відчужено.

З огляду на наведене, задовольняючи заяву, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі його постановлення на користь позивача.

Ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному статтями 259-260 ЦПК України, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд зробив висновок про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали. Тобто вірогідність існування чи виникнення у майбутньому загрози правам та інтересам позивача має бути об'єктивно існуючою та достатньо реальною, аби суд мав достатні підстави для висновку про обов'язковість для нього вжиття саме таких заходів забезпечення позову.

В оцінці Верховним Судом обґрунтованості оскаржуваних судових рішень суд визнає дії суду першої та апеляційної інстанцій такими, що ними дотримано розумний баланс інтересів обох сторін з врахуванням того, що розгляд справи по суті не завершено.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_5, на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 07 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 01 лютого 2018 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, про визнання нерухомого майна предметом іпотеки відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик