___________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/8297/17
Провадження № 2/520/4434/18
УХВАЛА

24.04.2018 року

Суддя Київського районного суду міста Одеси Калініченко Л.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Морського торгівельного порту «Чорноморськ» про прийняття до нового розгляду позовів 1988-89 років, видання наказу про розірвання трудового договору за ст. 39 КЗпП України, стягнення заробітної плати та компенсації за вимушений прогул,

ВСТАНОВИВ:

17 липня 2017 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до Морського торгівельного порту «Чорноморськ» про прийняття до нового розгляду позовів 1988-89 років, видання наказу про розірвання трудового договору за ст. 39 КЗпП України, стягнення заробітної плати та компенсації за вимушений прогул, в якому просить суд ухвалити рішення, яким: у відповідності з Постановою Президії Одеського обласного суду від 26 квітня 1989 року, ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.01.2006 року і його рішенням від 02 червня 2006 року, прийняти до нового розгляду позови ОСОБА_2 до МТПЧ від 18 березня 1987 року, від 21 травня 1988 року, від 26 вересня 1988 року, від 02 березня 1989 року, про відновленні на роботі, про стягнення заробітної плати та оплату вимушеного прогулу, провадження в яких було втрачено в результаті фальсифікації справ № 2-3837/04 (2-2298/06) та №2-4804/06 (2-390/07); у відповідності з рішенням Київського райсуду від 06 жовтня 1987 року, Постановою Президії Одеського обласного суду від 26 квітня 1989 року і ст.ст. 9, 31, 32 КЗпП УРСР, зобов'язати МТПЧ скасувати підроблений параграф 2 наказу №257/л про переведення позивача на посаду ст. стивидора - заст. нач. складу; зобов'язати МТПЧ скасувати підроблені накази №160/л і №37/л, видані в порушення п. 5 ст. 147, ст. 148 і ст. 149 КЗпП УРСР і "Статуту про дисципліну працівників морського транспорту СРСР" при відсутності пояснювальній позивача, допуску у нього до роботи і будь-яких документальних підтверджень здійснення ним прогулів; у відповідності з п. 2.10 діючої "Інструкції про порядок ведення трудових книжок", визнати недійсними записи №№22-24, зроблені в трудовій книжці позивача, в порушення п.п. 2.2, 2.3, 2.4, 2.9,2.13 і 2.26 "Інструкції", ст. 48 і п. 5 ст. 147 КЗпП УРСР, видати позивачеві дублікат трудової книжки без записів, визнаних недійсними; зобов'язати МТПЧ видати наказ про розірвання трудового договору з позивачем від 06 липня 1984 року по ст. 39 КЗпП (у зв'язку з грубим порушенням адміністрацією трудового законодавства), відповідно до його заяви від 30 квітня 1988 року та листом Профкомітета ІМТП від 17 жовтня 1988 року, який це заперечення обґрунтованим; у відповідності до ст..ст. 95 та 117 КЗпП, п. 4.1 «Інструкції», стягнути з МТПЧ на користь позивача заробітну плату, розмір якої, згідно висновку Профкомітету від 17 жовтня 1988 року не є предметом спору, та середній заробіток за час вимушеного прогулу (28 років 10 місяців 19 днів станом на 01 червня 2017 року) який з урахуванням індексу інфляції становить 1183921 гривня 5 копійок.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу за вказаною позовною заявою було розподілено судді Калініченко Л.В.

Згідно зі ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об'єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім'ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Статтею 37 ЦПК України встановлено, що суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі. Суддя, який брав участь у врегулюванні спору у справі за участю судді, не може брати участі в розгляді цієї справи по суті або перегляді будь-якого ухваленого в ній судового рішення. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в судах касаційної або першої інстанції, а також у новому розгляді справи після скасування ухвали чи рішення суду апеляційної інстанції. Суддя, який брав участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі в розгляді цієї справи в суді першої чи апеляційної інстанції, а також у новому її розгляді після скасування ухвали чи рішення суду касаційної інстанції. Суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасовано судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду у цій справі. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої, апеляційної, касаційної інстанцій, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з виключними обставинами у цій справі.

З аналізу вказаних норм чинного законодавства України вбачається, що Законом передбачено недопустимість повторної участі судді в розгляді справи, що є підставою у відповідності до вимог ст. 37 ЦПК України для відводу (самовідводу).

Зазначаємо, що в провадженні Київського районного суду міста Одеси перебувала під головуванням судді Калініченко Л.В. цивільна справа №1512/4391/2012 (яка надалі була перереєстрована за №1512/12215/2012) за заявою ОСОБА_1 про відновлення втраченого судового провадження по цивільній справі №2-2104/87, під час розгляду якої суддею фактично було висловлено думку стосовно певних обставин, які пов'язані з цією справою та за наслідком розгляду якої 15 червня 2012 року було постановлено ухвалу, якою закрито провадження по справі.

На підставі вищевикладеного, суддя вважає, що оскільки суддею під час розгляду вказаної справи фактично було висловлено думку стосовно певних обставин, які пов'язані з цією справою, що може викликати сумнів в об'єктивності та неупередженості судді, є підстави для самовідводу.

Згідно статті 39 ЦПК України, з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов'язані заявити самовідвід . З підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи. Відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу. Встановлення обставин, вказаних у пунктах 1-4 частини першої статті 36 цього Кодексу, статті 37 цього Кодексу, звільняє заявника від обов'язку надання інших доказів упередженості судді для цілей відводу. Якщо відвід заявляється повторно з підстав, розглянутих раніше, суд, який розглядає справу, залишає таку заяву без розгляду.

Згідно з ч.1, 2 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до ч.9 ст. 40 ЦПК України, питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Також зазначаємо, що згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, а наявність безсторонності повинна визначатись суб'єктивними та об'єктивними критеріями. Відповідно до суб'єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід враховувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступень, що свідчать про небезсторонність суду.

Вимога «безсторонності», згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Білуха проти України», «Салов проти України», «Мироненко проти України», «Фельдман проти України») характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий - у з'ясуванні того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.06. у справі «Білуга проти України», від 28.10.98. у справі «Ветштайн проти Швейцарії» тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов'язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням обставин що склалися, з метою дотримання балансу інтересів між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів сторін і цілями, для досягнення яких буде спрямоване рішення по справі, а також з метою запобігання у подальшому сумнівів і нарікань у необ'єктивності та упередженості головуючого, а також звинувачень у заінтересованості в результаті розгляду справи, суддя вважає за необхідне заявити самовідвід по справі та суд вважає за необхідне передати дану справу на розгляд іншому судді.

При викладених обставинах та керуючись ст. ст. 33, 36-40 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву судді Київського районного суду міста Одеси Калініченко Л.В. про самовідвід - задовольнити.

Матеріали цивільної справи №520/8297/17 за позовною заявою ОСОБА_1 до Морського торгівельного порту «Чорноморськ» про прийняття до нового розгляду позовів 1988-89 років, видання наказу про розірвання трудового договору за ст. 39 КЗпП України, стягнення заробітної плати та компенсації за вимушений прогул - передати до канцелярії Київського районного суду м. Одеси з метою здійснення повторного автоматичного розподілу справи між суддями та визначення головуючого судді у справі.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, заперечення на неї можуть бути включенні до апеляційної скарги на рішення або ухвалу суду.

Суддя Калініченко Л. В.