Провадження № 2/537/466/2018
Справа № 537/932/18
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.04.2018 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Сьоря С.І., за участю: секретаря - Яворської А.Г., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кременчуці Полтавської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом фізичної особи МолявкоТетяни Валентинівни до Державного вищого навчального закладу «Кременчуцький коледж транспортної інфраструктури» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, відповідно до якого просить суд винести рішення, яким стягнути з ДВНЗ «Кременчуцький коледж транспортної інфраструктури» на її користь 23 404 грн. 68 коп. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, 2241 грн. 69 коп. компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати, 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги мотивувала тим, що 21.01.2004 року наказом директора Кременчуцького технікуму залізничного транспорту № 06/ОС її було прийнято на посаду «секретар-друкарка» з 22.01.2004 року з формою і системою оплати праці за тарифною ставкою.

21.02.2005 року наказом директора Кременчуцького технікуму залізничного транспорту № 11/ОС її було переведено на посаду «секретар навчальної частини».

02.01.2013 року наказом директора Кременчуцького технікуму залізничного транспорту № 03/ЗП посаду перейменовано на «секретар-друкарка», що підтверджується записом у трудовій книжці № 22.

30.05.2013 року наказом Міністерства освіти і науки України № 638 Кременчуцький технікум залізничного транспорту перейменовано у Державний вищий навчальний заклад «Кременчуцький коледж транспортної інфраструктури». ДВНЗ «КрКТІ» включений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується випискою з даного реєстру. На момент подачі до суду даного позову займає посаду «секретар-друкарка» та виконує основну роботу.

Починаючи з лютого 2016 року і по грудень 2017 року заробітна плата щомісячно виплачувалася їй не в повному обсязі.

Незважаючи на те, що згідно довідки форми ОК-7 від 27.02.2018 року виданої Кременчуцьким об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Полтавської області, розмір її заробітної плати з лютого по грудень 2016 року становить 22 212,48 грн. та з січня по грудень 2017 року 38 713,19 грн., згідно з довідкою № 148/02-24 виданою ДВНЗ «КрКТІ» від 06.02.2018 року, розмір заборгованості із її заробітної плати становить 23 404, 68 грн..

Враховуючи той факт, що Відповідачем під час виплати їй заробітної плати, в період з лютого 2016 року по грудень 2017 року, порушено строки передбачені ст. 115 КЗпП України, вважає, що стягненню з Відповідача на її користь підлягає невиплачена заробітна плата у розмірі 23 404, 68 грн.

01.01.2001 року набрав чинності Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строку їх виплати». З метою реалізації цього Закону постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Згідно з указаним Порядком, у разі затримки виплати компенсації підлягають щомісячні суми відшкодування шкоди, нараховані за період, починаючи 1 січня 2001 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строку їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строку їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строку їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Верховний Суд України у своїй Постанові № 21-518а14 від 18.11.2014 року доходить висновку, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст.ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строку їх виплати» є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічного правового висновку дійшла колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у Постанові від 7 листопада 2012 року № 6-131 цс 12.

Аналізуючи вищевказані норми чинного законодавства вважає, що вона має право на отримання від Відповідача компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 2 241,69 грн.. Правильність розрахунку даної суми підтверджується довідкою № 148/02-24 виданою ДВНЗ «КрКТІ» від 06.02.2018 року.

Внаслідок довготривалих виплат заробітної плати не в повному обсязі вона терпить душевні страждання, у неї погіршився сон, вона багато хвилюється за своє майбутнє та майбутнє своїх рідних, оскільки фактично позбавлена повноцінного доходу та засобів для існування. Крім того, в період неналежних виплат заробітної плати вона була змушена постійно позичати грошові кошти, в наслідок чого постраждала її репутація.

Внаслідок того, що вона зазнала душевних та моральних страждань, вважає за необхідне стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні позові вимоги підтримала з підстав зазначених в позові.

Представник відповідача ДВНЗ «Кременчуцький коледж транспортної інфраструктури» в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, заперечував в частині стягнення з ДВНЗ «Кременчуцький коледж транспортної інфраструктури» на користь позивача 10 000 грн. моральної шкоди.

Вислухавши пояснення позивача та її представника, пояснення представника відповідача, розглянувши справу, безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне.

Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як достовірно встановлено в судовому засіданні та зокрема підтверджується трудовою книжкою АХ №299662 на імя ОСОБА_3, позивач ОСОБА_3 з 22.01.2004 року по теперішній час працює в ДВНЗ «Кременчуцький коледж транспортної інфраструктури» на посаді секретаря друкарки.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю і кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ч.2 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Як вбачається з довідки, виданої ДВНЗ «Кременчуцький коледж транспортної інфраструктури» 06.02.2018 року за вих..№148/02-24 та не заперечується сторонами по справі, позивач ОСОБА_3 протягом лютого 2016 року грудня 2017 року не отримує у строки визначені ст. 115 КЗпП України заробітну плату та заборгованість по невиплаченій заробітній платі склала 23 404 грн. 68 коп.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати.

Таким чином відповідачем порушено трудові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі.

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Порядок нарахування та виплати компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати встановлено Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати».

Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати» встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться), що передбачено ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати».

Згідно зробленого відповідачем розрахунку у вигляді довідки від 06.02.2018 року за вих..№148/02-24, з яким погоджується позивач, розмір компенсації втрати частини доходів заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати за лютий 2016 року по грудень 2017 року становить 2241 грн. 69 коп.

Оскільки такий розрахунок проведений відповідачем у відповідності до вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» та з урахуванням індексів інфляції в період невиплати заробітної плати, він приймається судом до уваги при вирішенні спору.

Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 23 404 грн. 68 коп. заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі та 2241 грн. 69 коп. компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, а тому позовні вимоги в цій частині є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Суд вважає, що позивачем доведено порушення її конституційного права на отримання винагороди за працю відповідачем.

Враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнала позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають частковому задоволенню в розмірі 2 000 грн.

Відповідно до ст..141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, то з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір.

Керуючись статтями 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 133, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. ст. 94, 98, 115, 232, 233 КЗпП України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 до Державного вищого навчального закладу «Кременчуцький коледж транспортної інфраструктури» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного вищого навчального закладу «Кременчуцький коледж транспортної інфраструктури» (39612 Полтавська область м.Кременчук вул.Леонова б.14, ) на користь МолявкоТетяни Валентинівни (місце проживання зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) 23 404 грн. 68 коп. нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, 2 241 грн. 69 коп. компенсації втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати та 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Стягнути з Державного вищого навчального закладу «Кременчуцький коледж транспортної інфраструктури» (39612 Полтавська область м.Кременчук вул.Леонова б.14, ) на користь держави 704 грн. 80 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Полтавської області через Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: