Справа №295/8525/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2018 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі

судді Перекупка І.Г.,

при секретарі Сидорець К.Г.,

предствника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування Житомирської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій, з урахування уточненої позовної заяви (а.с.66), просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та за межі України без згоди батька дитини ОСОБА_2

Позовні вимоги мотивує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано за рішенням суду. Під час даного шлюбу у них народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка відповідно до рішення суду залишена на проживання з матірю. Позивач має можливість разом з донькою виїхати в за кордон з метою оздоровлення дитини, однак отримати згоду відповідача не вбачається можливим, оскільки на неодноразові прохання відповідач ігнорує.

Представника позивача ОСОБА_1 в судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі не заперечував проти задоволення позову.

В судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії 1-ТП №155337, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, сторони є батьками неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Зі змісту рішення Богунського районного суду м. Житомира від 28.01.2014 року вбачається, що шлюб між сторонами розірвано. Неповнолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено на вихованні при матері (а.с. 9).

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 7 Сімейного Кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини.

Як вбачається з статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно статті 3 Конвенції про права дитини, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до пункту 22 частини 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.

Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд приходить до переконливого висновку про задоволення позовних вимог про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини, яка не досягла 16-річного віку за межі України без згоди батька.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258 , 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування Житомирської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, задовольнити частково.

Надати ОСОБА_4, 08.05.1982 р.н,. дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, за кордон без дозвол у батька, ОСОБА_2, 26.02.1978 р. н. на протязі п'яти років з дати винесення судового рішення.

В решті вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судя Богунського районного

суду м. Житомира І.Г. Перекупка