З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 квітня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Цуранова А. Ю. ,
при секретарі - Солом'яна Л. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Біла Церква в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
В грудні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь борг в сумі 557 472,70 грн.
В обґрунтування позову вказував, що 10.08.2016 року відповідач ОСОБА_2 отримав у нього в борг грошову суму в розмірі 20 000 дол. США строком до 10.11.2016 року, про що написав розписку. На сьогоднішній день відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушує взяті на себе зобов'язання.
20.02.2018 року відкрито провадження у даній справі та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, про що були повідомлені сторони.
Позивач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, причини поважності неявки суду не повідомила, заяв чи клопотань про розгляд справи в її відсутність до суду не надходило, відзив на позов не надала, тому зі згоди позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи відповідно до ст. 280 ЦПК України.
В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
10.08.2016 року ОСОБА_2 взяв у борг 20 000 дол. США у ОСОБА_1, які зобов'явся повернути до 10.11.2016 року, про що було складено відповідну розписку (а.с. 3).
При вирішенні спору суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Положеннями ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 1 ст. 1047 ЦК України).
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
У силу вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
В разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).
З матеріалів справи вбачається, що сторони в належній формі уклали договір позики у вигляді розписки, яка посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми, за якою відповідач взяв на себе зобов'язання повернути грошові кошти до 10.11.2016 року, однак порушив взяті на себе зобов'язання.
Приписами ч. 3 ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Будь-яких заперечень щодо наявного боргу відповідач суду не надав.
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.
Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України).
Згідно ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.
Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.
Отже гривня як національна валюта та вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом з тим, ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року № 6-284цс17.
В пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі» роз'яснено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.
З урахуванням наведених норм та з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 557 472,70 грн. за курсом НБУ станом на 19.12.2017 року (27,87 грн.), тобто в межах заявлених позивачем вимог, враховучи, що датою звернення до суду з позовом є 20.12.2017 року (курс НБУ 27,88 грн. за 1 долар США).
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258, 263-265, 273, 282, 284, 352, 354 ЦПК України, суд
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 10.08.2016 року в розмірі 557 472,70 грн.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Позивач може оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Суддя А. Ю. Цуранов