Справа № 487/2619/17
Провадження № 2/487/208/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2018 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді - Щербини С.В., за участю секретаря судового засідання - Полінкевич К.Г., позивача - ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу №487/2619/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку квартири, -

ВСТАНОВИВ:

16.05.2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом ОСОБА_2 про визнання квартири АДРЕСА_1 спільною частковою власністю сторін та визнання права власності на 1/5 частку вказаної квартири.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначила, що вона з 24.12.2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 В період шлюбу у травні 2014 року їх родина придбала квартиру АДРЕСА_1 за 25 тис. доларів США та 1000 доларів США було потрібно для оформлення документів, з яких 20 тис. доларів США на придбання квартири надала баба її чоловіка - відповідач ОСОБА_2 та 6 тис. доларів США, що було еквівалентно 94860 грн., за попередньою домовленістю з ОСОБА_2, надала вона, частина коштів були її особисті заощадження накоплені до шлюбу та частину коштів вона позичила. Оскільки її з ОСОБА_2 об'єднували родинні відносини вона не заперечувала, що право власності на спірну квартиру було зареєстровано тільки на ОСОБА_2, але в квартирі вона проживала разом з чоловіком та дитиною. Проте, у грудні 2015 року її чоловік та ОСОБА_2 змусили її та дитину піти з квартири, на її прохання щодо повернення їй грошей або оформлення права власності на частку квартири відповідно до розміру зробленого нею вкладу, їй було відмовлено.

18.05.2017 року відкрите провадження у справі.

12.09.2017 року відповідач ОСОБА_2 надала до суду письмові заперечення проти позову, просила в задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що позивач не є власником квартири , яка є предметом даного спору, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що позивач на придбання квартира передала відповідачу 6 тис. доларів США та відповідач мала гроші на придбання спірної квартиру, у зв'язку з тим, що 18.07.2011 року продала свою двокімнатну квартиру АДРЕСА_1

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, підтвердила викладені обставини, просила про задоволення вимог.

В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що спірна квартира куплена тільки на її особисті кошти, позивач будь-яких грошей на придбання квартири їй не надавала. Зазначила, що у неї у власності була 2 кімнатна квартира, яку вона продала за 30 тис. доларів США, купила для себе однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 за 26 тис. доларів США, потім її дочка попросила, щоб в квартири пожив внук з родиною, на що вона погодилась та переїхала до дочки. Внук з позивачкою прожили в квартирі два роки, після чого внук виїхав з квартири, а через деякий час позивачка разом з дитиною виїхали також з квартири.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного:

Судом встановлено, відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_3, на підставі договору купівлі-пролажу від 07.05.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області, за реєстровим №1088, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.05.2014 року за №21371051. Згідно п. 3 договору купівлі-пролажу від 07.05.2014 року продаж квартири вчинено за 233845 грн. шляхом безготівкового перерахування зазначеної суми з рахунку покупця на рахунок продавця до підписання договору.

Сторони не заперечували, що спірна квартира була придбана за 26000 доларів США.

Посилаючись на вимоги ст.ст. 355, 357, 392 ЦК України позивач просила про визнання квартири АДРЕСА_1 спільною частковою власністю сторін та визнання права власності на 1/5 частку вказаної квартири посилаючись на те, що на придбання спірної квартири нею було надані особисті кошти у розмірі 6000 доларів США, що було еквівалентно 94860 грн.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Відповідно до ч.2 ст. 357 ЦК України якщо розмір часток у праві спільної частковій власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визнається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Статтею ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими способами: письмовими, речовими і електронними засобами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.ст. 77, 78, 79, 80 ЦПК України докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, позивачем, крім власник тверджень, суду не надано жодного належного, допустимого і достовірного доказу на підтвердження придачі нею відповідачу на придбання спірної квартири особисті кошти у розмірі 6000 доларів США.

Таким чином, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, суд приходить до переконання, що позивач не довів ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог, тому підстав для визнання спірної квартири спільною частковою власністю сторін та визнання права власності на частку у вказаній квартирі суд не вбачає, у зв'язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 76, 81 89, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частку квартири - відмовити.

Рішення набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області в строк і в порядку, встановлений ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя: С.В. Щербина

Повний текст рішення виготовлений 16.04.2018 року.