Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 754/16608/14-ц

провадження № 61-12608св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

відповідачі: Печерська районна у м. Києві державна адміністрація, Управління державної охорони України,

треті особи: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, Деснянський районний відділ Державної міграційної служби України Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Управління державної охорони України на рішення апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року у складі суддів: Заришняк Г. М., Андрієнко А. М., Мараєвої Н. Є.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які діють від свого імені та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, звернулися до суду із позовом до Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, Управління державної охорони України про визнання права на користування службовим житловим приміщенням.

Позов мотивовано тим, що з 2002 року вони перебувають у шлюбі та мають двох дітей. Позивач ОСОБА_2 згідно довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ № 0234872 є інвалідом третьої групи із загальним захворюванням з діагнозом цукровий діабет, І тип, важка форма, що підтверджується медичними виписками. Згідно з рішенням керівництва Управління державної охорони України від 04 липня 2014 року № 120, враховуючи той факт, що позивач є учасником АТО, сім'ї позивачів на родину з чотирьох осіб було надано службову однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Згідно з розпорядженням Печерської районної адміністрації від 29 липня 2014 року № 382 ордер оформлено на чотири особи, а саме: ОСОБА_1, ОСОБА_2 та двох доньок: ОСОБА_4 та ОСОБА_3. 05 серпня 2014 року ОСОБА_1 звернувся з рапортом на ім'я в.о. начальника Управління державної охорони України ОСОБА_5, в якому просив видати йому зазначений ордер. 22 серпня 2014 року отримав лист-відповідь № 2/16-108, в якому його повідомили, що у зв'язку із звільненням з військової служби у запас та вилученням позивача зі списків особового складу Управління державної охорони України усіма членами житлово-побутової комісії на засіданні 07 серпня 2014 року прийнято рішення ставити на розгляд керівництва Управління державної охорони України питання про скасування розпорядження начальника Управління державної охорони України від 04 серпня 2014 року № 120 «Про розподіл службового житла» щодо надання позивачу службової однокімнатної квартири АДРЕСА_2. Відповідно до вищезазначеного клопотання житлово-побутової комісії Управління державної охорони України розпорядженням в. о. начальника Управління державної охорони України від 14 серпня 2014 року № 155 рішення про розподіл службового приміщення скасовано.

22 серпня 2014 року позивач з сім»єю вселилися до спірної кімнати та проживають в ній, про що свідчить акт обстеження. З листа Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 15 серпня 2014 року їм стало відомо про те, що ордер № 012863, який дає їм право на зайняття спірної службової квартири, переданий представнику Управління державної охорони України для вручення позивачу ОСОБА_1 Проте вказаний ордер, термін якого спливав, позивачу вручений не був та незаконно утримувався довіреною особою Управління державної охорони України, після чого був повернутий до Печерської районної в м. Києві державної адміністрації.

Посилаючись на те, що ордер є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення та дійсний протягом 30 днів, а його відсутність призводить до порушення прав позивачів, які не можуть зареєструватися за місцем проживання, та з урахуванням уточнених позовних вимог просили задовольнити позов та визнати за ними разом із дітьми право на користування службовим жилим приміщенням - однокімнатною квартирою АДРЕСА_1

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07 грудня 2016 року у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відсутні правові підстави для визнання за позивачами разом із дітьми права на користування жилим приміщенням спірної службової квартири, оскільки розпорядження Управління державної охорони України від 14 серпня 2014 року № 155 у передбаченому чинним законодавством України порядку недійсним чи незаконним не визнавалося. Будь-яких доказів, які б свідчили про наявність на час розгляду справи судом чинного рішення про надання позивачам із дітьми спірного службового приміщення, позивачі не надали і судом таких доказів не здобуто.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове про задоволення позову. Визнано за ОСОБА_1, ОСОБА_2 разом з малолітніми дітьми: ОСОБА_3, ОСОБА_4 право користування службовим жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивачу ОСОБА_1 у зв'язку з проходженням військової служби в Управлінні державної охорони України у відповідності з вимогами житлового законодавства на сім'ю з чотирьох осіб надано спірну службову квартиру, позивач та члени його сім'ї правомірно на підставі належним чином виданого Печерською районною в м. Києві державною адміністрацією ордеру та в період його дії вселилися у спірне службове житлове приміщення та користуються ним, оплачують комунальні послуги, а тому за ними необхідно визнати право користування вказаною службовою квартирою.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Управління державної охорони України просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправомірно скасовано рішення суду першої інстанції, оскільки ОСОБА_1, який проходив військову службу в Управлінні державної охорони України з 17 березня 2014 року по 06 серпня 2014 року, на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, в Управлінні державної охорони України не перебуває та не перебував. 07 серпня 2014 року у зв'язку із звільненням ОСОБА_1 з військової служби на засіданні житлово-побутової комісії Управління державної охорони України було розглянуто питання щодо скасування рішення про надання позивачу службового приміщення. При цьому житлово-побутовою комісією Управління державної охорони України було враховано, що забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла. Позивач ОСОБА_1 за попереднім місцем вже отримував службове житло у м. Дніпропетровську, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 та залишився зареєстрованим у цій квартирі після переїзду до міста Києва. 14 серпня 2014 року розпорядженням № 155 розпорядження від 04 липня 2014 року № 120 «Про розподіл службового житла» скасовано. Ордер № 012863 на право зайняття ОСОБА_1 службового приміщення повернуто до Печерської районної в м. Києві державної адміністрації. Актом від 01 жовтня 2014 року встановлено, що у спірній квартирі ніхто не проживає. Враховуючи те, що ордер на право вселення у службове житло позивачам не видавався, у них не виникало право на вселення та подальше користування службовим приміщенням. Підстави для видачі ордеру на право вселення позивачів у службову квартиру відсутні, оскільки рішення про розподіл позивачам службового житла скасовано. Суд першої інстанції правомірно вказав, що розпорядження Управління державної охорони України від 14 серпня 2014 року № 155 недійсним чи незаконним не визнавалося, отже, чинного рішення про надання позивачам житла немає. Рішення про надання службового приміщення було переглянуто до видачі ордера ОСОБА_1

17 липня 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану справу призначено до судового розгляду.

05 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 121 ЖК України службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації.

На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення (частина перша статті 122 ЖК України).

Згідно з пунктом 7 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081, та пунктом 2 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській PCP, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 04 лютого 1988 року № 37, службові жилі приміщення призначаються для заселення особами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього, а також за відсутності у них за місцем проходження служби житла для постійного проживання.

Суди встановили, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Управлінні державної охорони України в період з 17 березня 2014 року по 06 серпня 2014 року.

Розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 09 листопада 2012 року № 619 квартира АДРЕСА_2 площею 18,00 кв. м включена до числа службових жилих приміщень Управління державної охорони України.

Розпорядженням Управління державної охорони України від 04 липня 2014 року № 120 «Про розподіл службового житла» підполковнику ОСОБА_1 було виділено службову квартиру АДРЕСА_2.

Розпорядженням Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 29 липня 2014 року № 382 «Про надання службової квартири» затверджено рішення керівництва Управління державної охорони України про надання службової квартири ОСОБА_1 на родину із чотирьох осіб: ОСОБА_1, його дружині ОСОБА_2, дочкам: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

На підставі вказаного рішення Печерської районної в м. Києві державної адміністрації був виписаний ордер № 012863 на ім'я ОСОБА_1 на право зайняття ним та його сім'єю спірної службової квартири.

Статтею 122 ЖК України, пунктом 12 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081, та пунктів 21-22 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській PCP, затвердженого постановою Ради Міністрів Української УРСР від 04 лютого 1988 року № 37, передбачено, що на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане службове жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів.

Ордер вручається громадянинові, на ім'я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред'являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім'ї, включених до ордера.

Встановлено, що ордер на вселення виписаний на ім'я ОСОБА_1 було видано представнику Управління державної охорони України за довіреністю ОСОБА_6, яка була допитана при розгляді справи в якості свідка, однак, з невідомих причин не був вручений ОСОБА_1

05 серпня 2014 року ОСОБА_1 звертався з рапортом на ім'я в.о. начальника Управління державної охорони України ОСОБА_5, в якому просив видати йому ордер на службову однокімнатну квартиру АДРЕСА_2, виписаний на його ім'я на підставі розпорядження Печерської районної державної адміністрації в м. Києві від 29 липня 2014 року № 382.

Наказом в. о. начальника Управління державної охорони України від 06 серпня 2014 року № 195-ос ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у запас Служби безпеки України згідно з підпунктом «г» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» (у зв'язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Розпорядженням Управління державної охорони України від 14 серпня 2014 року № 155 «Про скасування розпорядження Управління державної охорони України від 04 липня 2014 року № 120» скасовано розпорядження Управління державної охорони України від 04 липня 2014 року № 120 «Про розподіл службового житла», яким позивачу ОСОБА_1 розподілено службову квартиру.

Управління державної охорони України листом від 19 серпня 2014 року № 2/9/1-1069 звернулося до Печерської районної в м. Києві державної адміністрації із проханням скасувати розпорядження Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 29 липня 2014 року № 382 «Про надання службової квартири». Разом із вказаним листом Управління державної охорони України повернуло Печерській районній в м. Києві державній адміністрації ордер № 012863 на право зайняття ОСОБА_1 службової квартири, виданий на його ім'я.

Суд апеляційної інстанції встановив, що 22 серпня 2014 року позивачі вселились у вказану квартиру, ввезли до квартири свої особисті речі та мають ключі від вхідних дверей спірного помешкання.

Відповідно до пункту 19 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в УРСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року за № 37, рішення про надання службового жилого приміщення може бути переглянуто до видачі ордера, якщо виявляться обставини, які не були раніше відомі і могли вплинути на вказане рішення.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що на час винесення розпорядження в. о. начальника Управління державної охорони України ОСОБА_5 від 14 серпня 2014 року про скасування розпорядження від 04 липня 2014 року № 120 «Про розподіл службового житла», ордер уже був виданий Печерською районною в м. Києві державною адміністрацією, тому були відсутні підстави для перегляду рішення про надання позивачу службового жилого приміщення.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 травня 2016 року, залишено без змін постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2015 року, якою скасовано постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 31 березня 2015 року та ухвалено нову про відмову Управлінню державної охорони України в задоволенні адміністративного позову до Печерської районної в м. Києві державної адміністрації про скасування розпорядження Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 29 липня 2014 року № 382 «Про надання службової квартири»; визнання недійсним ордеру на право зайняття службового жилого приміщення № 012863, виданого Печерською районною в м. Києві державною адміністрацією на ім'я ОСОБА_1 та зобов'язання Печерської районної в м. Києві державної адміністрації затвердити рішення Управління державної охорони України про надання службової квартири АДРЕСА_4 у Деснянському районі м. Києва ОСОБА_7 та його сім'ї шляхом прийняття відповідного розпорядження та видати ордер на ім'я ОСОБА_7 на право зайняття спірного службового жилого приміщення.

Адміністративний суд вирішив справу на підставі пункту 4 частини 1 статті 125 ЖК Української PCP, за змістом якого без надання іншого жилого приміщення не може бути виселено із службового житла осіб, звільнених у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи, організації або за скороченням чисельності чи штату працівників.

Висновку щодо правомірності зайняття ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_4 у Деснянському районі м. Києва суд в адміністративній справі дійшов з урахуванням обставин звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас Служби безпеки України згідно з підпунктом «г» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» (у зв'язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Згідно статті 61 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, право користування ОСОБА_1 спірною службовою квартирою підтверджується розпорядженням Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 29 липня 2014 року № 382 «Про надання службової квартири», що є чинним та у передбаченому законом порядку не скасовано; виданим 01 серпня 2014 року на ім'я ОСОБА_1 ордером на право вселення з сім'єю у службове приміщення, який не вручено йому з невідомих причин; та визнано ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 травня 2016 року.

За таких обставин не можна погодитися з висновком суду першої інстанції щодо відмови у позові за відсутністю доказів, які б свідчили про наявність на час розгляду справи судом чинного рішення про надання позивачам із дітьми спірного службового приміщення.

Проте не можна погодитися й з висновком апеляційного суду щодо вирішення справи.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із наявності підстав для визнання за позивачами права користування спірною службовою квартирою.

Разом з тим, за положенням статті 4 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи апеляційним судом), здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

З урахуванням цих норм суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача та чи підлягають вони захисту в обраний ним спосіб.

Встановивши правомірність зайняття позивачами службової квартири АДРЕСА_5 на підставі розпорядження Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 29 липня 2014 року № 382 «Про надання службової квартири» та належним чином виданого Печерською районною в м. Києві державною адміністрацією ордеру, та неможливість їх виселення без надання іншого жилого приміщення у зв'язку з наявністю рішення в адміністративній справі, апеляційний суд не вказав підстав, за яких право ОСОБА_1 на проживання у спірному жилому приміщенні потребує додаткового захисту за заявленим позовом.

Крім того, рішення суду про визнання права користування житлом є підтвердженням наявності у позивача цього права, що виникло у встановленому законом порядку та не визнається (оспорюється, порушується) іншою особою.

У позивачів право користування службовим житлом виникло у відповідності до положень статей 121, 122 ЖК України, визнано судом в адміністративній справі (ухвала Вищого адміністративного суду України від 17 травня 2016 року), а тому оскаржуване рішення апеляційного суду в даній справі створює іншу правову підставу користування службовою квартирою, яка виходить за межі правового регулювання глави 3 розділу ІІІ ЖК України (користування службовими жилими приміщеннями).

З урахуванням викладеного, судові рішення у справі підлягають скасуванню на підставі статті 412 ЦПК України із ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Згідно підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв'язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено, сплачений Управлінням державної охорони України судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 768 грн підлягає стягненню із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 384 грн із кожного.

Керуючись статтями 141, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Управління державної охорони України задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 грудня 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ОСОБА_4, до Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, Управління державної охорони України про визнання права на користування службовим житловим приміщенням відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Управління державної охорони України судовий збір у розмірі 768 грн, понесений Управлінням державної охорони України у зв'язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції, по 384 грн із кожного.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська

С. П. Штелик