Справа № 456/2927/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Шрамко Р.Т.
Провадження № 22-ц/783/4883/17 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні прокурора Панькевича Р.В., представника третьої особи Регіонального СЦ МВС у Львівській області в особі ТСЦ 4645 - Марка І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Заступника прокурора Львівської області на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 7 червня 2017 року у справі за позовом Стрийського міжрайонного прокурора в інтересах держави до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Стрийського ЦНП, пов'язаних з використанням АТЗ про визнання недійсної довідки-рахунку, скасування державної реєстрації транспортного засобу, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 червня 2017 року в задоволенні позову Стрийського міжрайонного прокурора в інтересах держави до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Стрийського ЦНП, пов'язаних з використанням АТЗ про визнання недійсною довідки - рахунку серії ВІА № 968065 від 11.02.2015р. виданої ТзОВ «Компанія Р,О,С,А», згідно якої було передано автомобіль марки MERCEDES BENZ VITO 110, двигун НОМЕР_4, кузов НОМЕР_5 ОСОБА_4, та скасування реєстрації транспортного засобу марки MERCEDES BENZ VITO 110, двигун НОМЕР_4, кузов НОМЕР_5 та постановлення на облік в органах державної автомобільної інспекції за ОСОБА_4 відмовлено.Знято забезпечення позову накладене згідно ухвали Стрийського міськрайонного суду від 13.07.2015р. на MERCEDES BENZ VITO 110, двигун НОМЕР_4, кузов НОМЕР_5 зареєстрований за ОСОБА_4.

Дане рішення оскаржив Заступник прокурора Львівської області.

В своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити повністю. Вважає рішення незаконним, таким, що не ґрунтується на фактичних обставинах і матеріалах справи, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що ОСОБА_3 будучи обізнаним про те, що спірний автомобіль вилучений у нього 28.01.2015 року СВ Стрийського МВ ГУ МВС України у Львівській області на підставі ухвали слідчого судді Стрийського міськрайонного суду від 23.01.2015 року в ході розслідування кримінального провадження відносно його брата ОСОБА_6, тобто власника автомобіля, умисно відчужив даний автомобіль, на який було накладено арешт ухвалою слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05.02.2015 року. Зазначають, що оскільки на момент вчинення правочину набрала законної сили ухвала Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05.02.2015 року про накладення арешту на транспортний засіб марки «MERCEDES BENZ VITO 110», д.н.з. НОМЕР_1, який належав на праві власності ОСОБА_6, що був вилучений 28.01.2015 року під час проведення обшуку, - правочин щодо відчуження цього транспортного засобу із власності ОСОБА_6 підлягає визнанню недійсним, як такий що укладений з порушенням ст. 203 ЦК України. Відчуженням даного транспортного засобу із власності обвинуваченого ОСОБА_6 може бути завдано шкоду інтересам держави, так як санкція ч.2 ст. 307 КК України передбачає конфіскацію майна, яке є власністю засудженого. Вказують на те, що суд дійшов хибних висновків про те, що дана ухвала з вини слідчого не була своєчасно подана у відповідні органи для накладення арешту на спірне майно, а тому ОСОБА_3, який відповідно до наданих йому повноважень мав право розпоряджатися на власний розсуд спірним транспортним засобом, оскільки жодних законних заборон до такого розпорядження у нього не було і під забороною відчуження автомобіль не знаходився. Зазначають, що той факт, що встановлені ухвалою суду обмеження не були зареєстровані у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не може слугувати підставою для висновку про відсутність таких обмежень і про те, що відповідач має право вільно розпоряджатися своїм майном.

В судове засідання відповідачі не з'явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності, зважаючи на те, що вони повідомлялися про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора на підтримання апеляційної скарги, що аналогічні доводам апеляційної скарги, представника третьої особи, який при вирішенні скарги поклався на розсуд суду та надав пояснення аналогічні до відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись на ч.1 ст. 11, ч. 3 ст. 10, ст.ст. 57, 60, 61, 212 ЦПК України, ст.ст. 328, 317, 321 ЦК України, ст. 41 Конституції України, Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ятрідіс проти Греції», «Андрій Руденко проти України», «Стреч проти Сполученого Королівства», «Рисовський проти України», «Броньовський проти Польщі», «Спорронг та Лонрот п. Швеції», «Васілеску проти Румунії», «Бейлер проти Іспанії» тавідмовляючи в задоволенні позову, - виходив з того, що з копії довіреності від 23.11.2012 року, посвідченої приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Навальковською М.М., ОСОБА_6 уповноважив ОСОБА_3 продати, за ціну і на умовах на свій розсуд, зняти з обліку в органах ДАІ, належний ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6, виданого Стрийським ВРЕВ ДАІ при ГУ МВСУ у Львівській області 28.09.2012 року автомобіль марки «MERCEDES BENZ VITO 110», 1999 року випуску, кузов (шасі) НОМЕР_5, д.н.з. НОМЕР_1, що знаходиться на обліку в Стрийському ВРЕВ ДАІ при ГУ МВСУ у Львівській області. 28 січня 2015 року в межах кримінального провадження № 0001044 від 27.05.2013 року було проведено на підставі ухвали слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області обшук у житлі та іншому володінні, що знаходиться на АДРЕСА_1, в якому проживає ОСОБА_6, під час якого було виявлено, вилучено та в подальшому відправлено на стоянку на вул. Львівській в м. Стрию Львівської області, автомобіль марки «MERCEDES BENZ VITO 110», двигун НОМЕР_4, кузов НОМЕР_5, д.н.з. НОМЕР_1. 05 лютого 2015 року ухвалою слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області накладено арешт на майно, яке вилучено 28.01.2015 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 та на транспортний засіб марки «MERCEDES BENZ VITO 110», д.н.з. НОМЕР_1. З долученої до матеріалів справи копії листа адміністратора стоянки на вул. Львівській в м. Стрию Львівської області С.Веги вбачається, що 28.01.2015 року о 12 год. 50 хв. відповідач ОСОБА_3 поставив на стоянку для автомобілів тимчасового зберігання автомобіль марки «MERCEDES BENZ VITO 110», д.н.з. НОМЕР_1. 10.02.2015 року даний автомобіль було видано пред'явнику техпаспорта ОСОБА_3, оскільки жодних письмових звернень від працівників міліції щодо обмежень доступу до вказаного автомобіля та його видачі керівнику автостоянки не надходило. З копії листа ТзОВ «Емілі» за вих. № 04 від 21.01.2016 року вбачається, що під час оформлення вказаного автомобіля марки «MERCEDES BENZ VITO 110», д.н.з. НОМЕР_1, черговим охоронцем ОСОБА_10 було внесено необхідні дані про володільця транспортного засобу у журнал №2 «Журнал обліку транспортних засобів тимчасового зберігання», акт прийому на транспортний засіб не складався, автомобіль був поставлений на автостоянку 28.01.2015 року о 12 год. 50 хв. ОСОБА_6 Окрім цього, 10.02.2015 року спірний автомобіль після пред'явлення черговому охоронцю документів, що засвідчили особу громадянина ОСОБА_3 та реєстраційні документи на даний транспортний засіб, його було видано громадянину ОСОБА_3 Відповідно до копії заяви № 57544353 від 11.02.2015р. та реєстраційної картки ТЗ «MERCEDES BENZ VITO 110», д.н.з. НОМЕР_1, 11.02.2015 року спірний транспортний засіб ОСОБА_3 перереєстровано на нового власника ОСОБА_4 Окрім цього, 11.02.2015 року на ім'я ОСОБА_4 ТзОВ «Компанія Р.О.С.А.» видано довідку - рахунок серії ВІА № 968065, згідно якої останній продано транспортний засіб «MERCEDES BENZ VITO 110», д.н.з. НОМЕР_1 та, відповідно, здійснено його перереєстрацію. Зважаючи на вищенаведене суд, вважав, що слідчий якщо вилучив автомобіль повинен був поставити даний автомобіль на стоянку про що скласти відповідний процесуальний документ відповідно до вимог Глави 16 КПК України. В подальшому, відповідно до вимог ст. 171 ч.5 КПК України слідчий повинен був не пізніше наступного робочого дня, зважаючи, що обшук проводився 28.01.2015р., а наступний робочий день це 29.01.2015р., звернутися до суду з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, а саме спірного автомобіля. Однак, незважаючи на наведене, слідчий звернувся до суду з таким клопотанням тільки 05 лютого 2015р., хоча в ухвалі по невідомо якій причині вказано дата прийняття 05 лютого 2014р., а дата набрання законної сили 05.02.2015р. тобто, дана ухвала не була своєчасно подана слідчим у відповідні органи для накладення арешту на спірне майно. Враховуючи наведені норми закону та досліджені докази, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_3, який відповідно до наданих йому повноважень має право розпоряджатися на власний розсуд спірним транспортним засобом, оскільки жодних законних заборон до такого розпорядження у нього не було, під забороною відчуження автомобіль не знаходився, а тому, суд прийшов до висновку, що останній правомірно відчужив відповідачу ОСОБА_4 рухоме майно, а встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови в задоволенні позову Стрийського міжрайонного прокурора в інтересах держави до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Стрийського ЦНП, пов'язаних з використанням АТЗ про визнання недійсної довідки - рахунку, скасування державної реєстрації транспортного засобу.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції суперечать обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Із змісту позовної заяви вбачається, що прокурор звернувся в суд в інтересах держави без зазначення органу уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Стрийський ЦНП, в якій просив: визнати недійсною довідку - рахунок серії ВІА № 968065 від 11.02.2015р., що видана ТзОВ «Компанія Р.О.С.А.», згідно якої було передано автомобіль марки «MERCEDES BENZ VITO 110», двигун НОМЕР_4, кузов НОМЕР_5, ОСОБА_4; скасувати реєстрацію вказаного транспортного засобу та постановлення його на облік в органах державної автомобільної інспекції України за ОСОБА_4

В обґрунтування позову покликався на те, що в провадженні слідчого відділення Стрийського МВ ГУ МВС України знаходилося кримінальне провадження № 0001044 від 27.05.2014 року за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 307, ч.2 ст. 307 КК України. 28.01.2015 року, відповідно до ухвали слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.01.2015 року, слідчим СВ Стрийського МВ ГУ МВСУ у Львівській області Сявавко І.І. у даному кримінальному провадженні проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_6, під час якого вилучено автомобіль марки «MERCEDES BENZ VITO 110», 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який на праві власності належить останньому та в подальшому відправлений на автомобільну стоянку на вул. Львівській в м. Стрию. Під час проведення вказаного обшуку був присутній відповідач ОСОБА_3, який підписав протокол обшуку від 28.01.2015 року та добровільно видав спірний автомобіль. 05.02.2015 року ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області накладено арешт на транспортний засіб марки «MERCEDES BENZ VITO 110», д.н.з. НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_6, яку 11.02.2015 року скеровано в Стрийський ВРЕВ ДАІ при ГУ МВСУ у Львівській області для виконання. Однак, 10.02.2015 року працівниками автомобільної стоянки повернуто автомобіль марки «MERCEDES BENZ VITO 110», д.н.з. НОМЕР_1, відповідачу ОСОБА_3, у зв'язку з чим автомобіль було перереєстровано. За даним фактом 16.03.2015 року Стрийським МВ ГУ МВСУ у Львівській області внесено відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України. Окрім цього, 27.04.2015 прокуратурою Львівської області зареєстровано кримінальне провадження №000081 за фактом неналежного виконання службових обов'язків заступником начальника Стрийського МВ ГУ МВСУ у Львівській області Кулаком І.Р. щодо невжиття останнім заходів по виконанню ухвали суду про накладення арешту на спірний автомобіль, у зв'язку з чим відповідач ОСОБА_3 відчужив його. Так, відповідно до довідки - рахунку від 11.02.2015 року серії ВІА № 968065, виданої ТзОВ «Компанія Р.О.С.А.» ОСОБА_4 продано автомобіль марки «MERCEDES BENZ VITO 110», д.н.з. НОМЕР_1, яка перебуває у родинних зв'язках з відповідачем ОСОБА_3, тобто відбулася фіктивна зміна власника автомобіля. Таким чином, відповідач ОСОБА_3, будучи обізнаним про те, що вказаний автомобіль вилучений у нього 28.01.2015 року в межах кримінального провадження, яке порушено відносно його брата ОСОБА_6, який є власником автомобіля та на який було накладено арешт, умисно відчужив його. Оскільки на автомобіль марки «MERCEDES BENZ VITO 110», д.н.з. НОМЕР_1, який належав на праві власності підозрюваному ОСОБА_6, ухвалою слідчого судді Стрийського міськрайонного суду від 05.02.2015 року накладено арешт з метою забезпечення можливої конфіскації майна, то відчуженням даного автомобіля з власності ОСОБА_6 може бути завдано шкоди інтересам держави, оскільки конфіскація майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

Як вбачається із обставин, що мають значення для справи, на які правильно посилався прокурор у апеляційній скарзі, матеріалів справи, - станом на час перереєстрації (відчуження) спірного автомобіля від імені його власника ОСОБА_6 ОСОБА_3 (довіреність від 23.11.2012 року а.с. 16) на користь ОСОБА_4, тобто видання довідки рахунку ТзОВ «Р.О.С.А.» від 11.02.2015 року (а.с. 14) та реєстрації автомобіля за ОСОБА_4 (а.с. 11 реєстраційна картка ТЗ), - діяла ухвала про накладення арешту на майно, постановлена в рамках Кримінального провадження №456/527/15-к від 5.02.2015 року, за якою було накладено арешт, на майно ОСОБА_6, зокрема, і автомобіль MERCEDES д.н.з. НОМЕР_1, який був вилучений в рамках кримінального провадження 28.01.2015 року. Тому вчинення будь-яких дій, зокрема, щодо відчуження вказаного арештованого майна слід вважати незаконним. Факт не внесення даних про арешт у бази даних органу, яким здійснюється реєстрація транспортних засобів правового значення не має, зважаючи на те, що ухвала суду від 5.02.2015 року набрала законної сили з 5.02.2015 року та з цього числа відповідно розпочали діяти заходи забезпечення вжиті такою.

Саме до такого тлумачення норм закону у аналогічних правовідносинах зводиться ряд висновків Верховного Суду України, зокрема у постановах, що прийняті у справах №6-2552цс16 від 18.01.2017 року, №6-605цс16 від 25.05.2016 року, №6-1361цс17 від 27.09.2017 року на частину яких правильно посилався прокурор у апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане рішення суду першої інстанції, у якому суд вважав дії щодо відчуження спірного автомобіля законними, слід вважати необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Однак, при вирішенні питання про задоволення позовних вимог колегія суддів вважає, що позов підлягає залишенню без розгляду з таких підстав.

Відповідно до ст. 45 ч.2 ЦПК України (в редакції станом на час звернення прокурора до суду з позовом та розгляду справи), з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. При цьому прокурор повинен надати суду документи, які підтверджують неможливість громадянина самостійно здійснювати представництво своїх інтересів.

Окрім цього на даний час відповідно до ч.ч. 3-5 ст. 56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Як вбачається із позовної заяви, прокурор, звертаючись до суду з даним позовом та обґрунтовуючи необхідність такого звернення, - посилався на порушення, вчиненим переданням спірного автомобіля в період накладення на такий арешту, інтересів держави, оскільки арешт на автомобіль був накладений з метою забезпечення можливої конфіскації майна, що відчужене, в рамках кримінального провадження.

При цьому прокурором не вказано як позивача орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах.

Таким, як вбачається є відповідний орган Державної фіскальної служби України.

Вказаний висновок ґрунтується на тому, що конфіскація майна це відповідна процедура вилучення такого, реалізації та передачі коштів від реалізації такого до державного бюджету. Тобто вирішення питань отримання таких коштів належить до повноважень Державної фіскальної служби України. Вказане вбачається із змісту Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, Закону України «Про виконавче провадження», про вказане по суті йдеться і у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 3.06.2016 року «Про судову практику в правах про зняття арешту з майна», зокрема, п. 2 Постанови.

Тому подаючи даний позов в інтересах держави, прокурору слід було б зазначити вказану особу як позивача, оскільки такий орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Подаючи такий позов фактично замість вказаного органу та від його імені, фактично діючи в межах його компетенції як позивача, без зазначення його таким, помилково вважаючи, що законодавством не визначено органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, - прокурор фактично діяв від імені вказаної заінтересованої особи без належних повноважень на ведення справи.

Зважаючи на вказане його позов у згаданому вигляді не підлягав розгляду, а підлягав поверненню, відповідно до п.3 ч.3 ст. 121 ЦПК України до відкриття провадження у справі, а після відкриття провадження у справі суду першої інстанції слід було залишити такий без розгляду з підстав п. 2 ч.1 ст. 207 ЦПК України.

Зважаючи на те, що підстава для залишення позовної заяви прокурора без розгляду виникла у суді першої інстанції під час розгляду справи, натомість судом першої інстанції було вирішено спір по суті та ухвалено оскаржуване рішення, - суд апеляційної інстанції в межах своєї компетенції та відповідно вимог п.4 ч.1 ст. 374 та ч.1 ст. 377 ЦПК України змушений оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати із залишенням позову прокурора без розгляду, зважаючи, також, і на вимоги чинних на даний час ч.3-5 ст. 56 ЦПК України.

Крім цього, відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспрюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, що беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 30 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи) сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до ч.1 ст. 33 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи) суд за клопотанням позивача (прокурора), не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до вказаних норм закону позивач (прокурор), звертаючись до суду з позовом повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів (чи особи (осіб), від імені яких він звернувся) саме вказаним ним відповідачем (відповідачами). Разом з тим і суд зобов'язаний роз'яснити позивачу (прокурору) наслідки подання позову до неналежного відповідача (відповідачів) та його право подати клопотання про залучення належного, заміни неналежного належним, тощо. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача (чи при його (належного відповідача) відсутності) задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не взмозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов'язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача). Правом на заявлення клопотання про заміну неналежного відповідача належним, залучення співвідповідача наділений виключно позивач (прокурор, що звернувся в його інтересах), який у випадку заміни відповідача (відповідачів), залучення нового, зобов'язаний вказати вимоги до нового відповідача (відповідачів) та підстави заявлення таких саме до нього.

Зважаючи на вказані вимоги закону, слід зауважити, також, і про те, що до участі у справі не було залучено належних відповідачів, відповідно до заявлених вимог, а саме власника автомобіля, який відчужувався (перереєстровувався), а саме ОСОБА_6, оскільки саме його майно відчужене та передача такого ОСОБА_4 оспорюється прокурором, відповідач же ОСОБА_3 при відчуженні (перереєстрації) такого майна діяв лише як довірена особа, власника майна, що відчужене, згідно довіреності.

Крім цього, зважаючи на оскарження виданої ТзОВ «Р.О.С.А.» довідки слід було б залучити і вказане товариство до участі у розгляді справи, як таке, що відповідає за вимогою про визнання такої довідки недійсною, поряд із особою (особами) на чию користь така видавалась.

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід визнати частково обґрунтованими та таку задовольнити частково, скасувавши рішення суду із залишенням позову без розгляду, відповідно, окрім згаданих також чинної на даний час норми, що передбачена у п.2 ч.1 ст. 257 ЦПК України.

Що стосується вирішення судом питання про скасування заходів забезпечення позову, то у цій частині рішення теж підлягає скасуванню, оскільки відповідно до ч.6 ст. 154 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судом першої інстанції) вказане питання у випадку відмови у задоволенні позову могло б бути вирішене шляхом постановлення ухвали, а не рішенням суду, як помилково вважав суд першої інстанції.

Що стосується посилань суду першої інстанції на ряд рішень Європейського суду з прав людини, то такі слід вважати помилковими, здійсненими без з'ясування дійсного, справжнього змісту рішень Європейського суду з прав людини, що до даних правовідносин у спосіб їх застосування судом першої інстанції, - не застосовуються.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.4, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Заступника прокурора Львівської області - задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 червня 2017 року - скасувати, позов Стрийського міжрайонного прокурора в інтересах держави до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Стрийського ЦНП, пов'язаних з використанням АТЗ про визнання недійсної довідки-рахунку, скасування державної реєстрації транспортного засобу залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 28 березня 2018 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра