Ухвала

7 березня 2018 року

м. Київ

справа № 0417/6826/2012-ц

провадження №61-8186ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області

від 16 березня 2017 року у вищезазначеній справі.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2017 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишено без руху, оскільки заявником подано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, однак не надано доказів на підтвердження дати отримання оскаржуваного судового рішення.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

У лютому 2018 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

На виконання ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надіслала заяву про поновлення строку на касаційне оскарження рішення апеляційного суду, обґрунтовуючи пропуск строку тим, що апеляційним судом розглянуто справу за відсутності ОСОБА_1, а оскаржуване судове рішення ОСОБА_1 отримала у суді першої інстанції 3 липня 2017 року, оскільки апеляційним судом оскаржуване судове рішення поштою не направлялось.

Вирішуючи питання про поновлення строку на касаційне оскарження, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З матеріалів касаційного провадження вбачається: ще у липні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вже зверталася до касаційного суду зі скаргу на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року, яку ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 липня 2017 року залишено без руху, оскільки вона була подана з пропуском строку на касаційне оскарження та відсутністю доказів на підтвердження обставин щодо його поновлення, а ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 жовтня 2017 року зазначену касаційну скаргу визнано неподаною та повернуто заявнику.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 зазначає про те, що ОСОБА_1 з 16 лютого 2016 року зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1, але судові виклики направлялись на іншу адресу судом апеляційної інстанції, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 липня 2017 року ні ОСОБА_1, ні її представник не отримували, а тому не могли своєчасно усунути недоліки касаційної скарги при першому зверненні до суду касаційної інстанції, а ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2017 року про залишення касаційної скарги без руху отримано у поштовому відділенні 19 грудня 2017 року, отже, на думку заявника, наявні об'єктивні обставини пропуску строку на касаційне оскарження.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97 - ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справі, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Рішеннями Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належним їй процесуальним правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьев проти України, № 17160/06 та

N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 7 липня 1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду справи, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження рішення (справи «Олександр Шевченко проти України» 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип правової визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні у підставах для поновлення строків (справа «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року).

Відповідно до абзацу другого частини третьої статті 393 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Згідно із пунктом четвертим частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Доводи заявника про те, що судові виклики судом апеляційної інстанції направлялись на іншу адресу - підтверджені долученими до касаційної скарги матеріалами, проте такі повідомлення здійснені за попереднім місцем реєстрації заявника, а заявником не надано підтвердження, що на виконання вимог статті 77 ЦПК України 2004 року вона повідомляла суд про зміну місця проживання та реєстрації на нову адресу, а саме: АДРЕСА_1.

З матеріалів касаційного провадження вбачається, що ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 25 липня 2017 року про залишення касаційної скарги без руху направлялась судом касаційної інстанції на адресу: АДРЕСА_1, проте поверталась до суду без вручення за закінченням терміну зберігання.

Враховуючи, що ні ОСОБА_1, а ні її представник ОСОБА_2 не цікавилися провадженням у їх справі, добросовісно не користувалися належним їм процесуальним правами, хоча мали таку можливість, а саме, дізнаватись про постановлені у справі ухвали з Єдиного державного реєстру судових рішень, а також, що пропущений строк на касаційне оскарження (8 місяців) є значним, тому суд не вбачає поважних причин для його поновлення.

Керуючись статтями 393, 394, підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак