ПОСТАНОВА

Іменем України

15 березня 2018 року м. Кропивницький

справа № 395/183/17

провадження № 22-ц/781/210/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів Єгорової С.М., Дуковського О.Л.,

при секретарі Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт -Н» на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області в складі судді Орендовського В.А. від 22 листопада 2017 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт-Н» до ОСОБА_1, сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агролан» про визнання договору оренди землі недійсним та визнання договору оренди землі поновленим із попереднім орендарем, -

встановив:

У лютому 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт-Н» звернулося в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що ОСОБА_1 належить земельна ділянка № 385, площею 3,65 га, яка розташована на території Дібрівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, з цільовим призначенням ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 09 жовтня 2008 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, строком на пять років. Пунктом 3.2. зазначеного Договору встановлено, що сторони погоджуються, що дія договору продовжується на наступний термін дії вказаний в п. 3.1. цього Договору, якщо жодна сторона із сторін не пізніше ніж за шість місяців до його закінчення не отримала письмового повідомлення щодо інших пропозицій та не отримала підтвердження про його отримання іншою стороною. ОСОБА_1 не повідомила у встановлений договором строк товариство про своє небажання продовжувати строк договору на наступний термін, тому вважає, що договір оренди укладений між ними є поновленим на той самий строк і на тих самих умовах. Однак, у 2015 році товариству стало відомо, що між ОСОБА_1 та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Агролан» укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки. Посилаючись на те, що укладеним договором порушується його переважне право на оренду зазначеної земельної ділянки, просив визнати недійсним договір оренди землі укладений між відповідачами та визнати поновленим договір оренди земельної ділянки від 09 жовтня 2008 року укладений між ТОВ «Агроконтракт - Н» та ОСОБА_1

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 22 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі скаржник посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Зокрема, вказує, що висновок суду про відмову у задоволенні позову з підстав не повідомлення позивачем орендодавця про намір скористатися переважним правом з огляду на відсутність доказів вручення листа-повідомлення суперечить правовій позиції Верховного Суду України висловленій у постанові від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2540цс16. Також не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо належного повідомлення товариства орендодавцем про заперечення у поновленні договору оренди.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що орендар не дотримався вимог ч.1-ч.5 статті 33 Закону України «Про оренду землі», оскільки своєчасно до спливу строку договору оренди землі не повідомив орендодавця про намір реалізувати переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк.

Такий висновок суду є правильним, оскільки ґрунтується на встановлених обставинах справи та вимогах закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-КР-022763 є власником земельної ділянки № 385, площею 3,65 га, яка розташована на території Дібрівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, з цільовим призначенням ведення товарного сільськогосподарського виробництва /а.с.9/.

09 жовтня 2008 року між ОСОБА_1, як орендодавцем та ТОВ «Агроконтракт-Н», як орендарем, було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки №385 строком на п'ять років. Пунктом 14.1 передбачено набрання ним чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Державна реєстрація договору здійснена 16 жовтня 2009 року, тобто строк дії договору закінчився 16 жовтня 2014 року /а.с. 7-8/.

01 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та СТОВ «Агролан» було укладено договір оренди землі № 83, відповідно до якого ОСОБА_1 надає, а СТОВ «Агролан» приймає в строкове платне володіння і користування спірну земельну ділянку строком на 5 років /а.с. 161-164/.

Відповідно до положень ст. 33 Закону України «Про оренду землі» реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Зокрема, для застосування ч.ч. 1-5 ст. 33 цього Закону та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки (але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі) про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення.

Для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 4 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.

Пунктом 9.3.4 договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Агроконтракт-Н» передбачено, що орендар після закінчення строку договору має переважне право на його поновлення на новий строк.

Сторони домовились, що дія договору оренди землі продовжується, якщо жодна із сторін не пізніше ніж за шість місяців до його закінчення не отримала письмового повідомлення щодо інших пропозицій та не отримала підтвердження про його отримання іншою стороною (п.3.2 договору оренди).

Проте ТОВ «Агроконтракт-Н» не виконало умов щодо повідомлення орендодавця у строки визначені даним договором, оскільки в матеріалах справи відсутні належні відомості про відправлення та отримання орендодавцем листа - повідомлення щодо поновлення договору оренди від 28.03.2013 року, як стверджує позивач. Повторний лист повідомлення позивач направив відповідачу лише 21.05.2014 року, з порушенням строку, встановленого сторонами в договорі, тобто менше ніж за шість місяців до закінчення його дії (а.с.11-12).

Отже, підстави для визнання поновленим договору оренди землі від 09 жовтня 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Агроконтракт-Н» - відсутні.

У зв'язку з цим, відсутні також і передбачені ст.ст. 203, 215 ЦК України правові підстави для визнання недійсним договору оренди від 05 серпня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та СТОВ «Агролан».

Доводи апеляційної скарги про те, що ТОВ «Агроконтракт-Н» виконало всі умови передбачені ст. 33 Закону України «Про оренду землі», а тому має переважне право на поновлення договору оренди землі, не ґрунтуються на доказах та законі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Посилання апеляційної скарги на правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-2540цс16 від 23 листопада 2016 року про те, що чинним законодавством не передбачено направлення рекомендованим листом повідомлення орендодавця про намір скористатися переважним правом, не є належним прикладом для її застосування до спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновкам суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт -Н» залишити без задоволення.

Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 22 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст постанови виготовлено 16.03.2018 року.

Головуючий:

Судді: