Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 323/692/17 Головуючий у 1 інстанції: Плечищева О.В.
Провадження № 22-ц/778/924/18 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Маловічко С.В., суддів: Кочеткової І.В., Гончар М.С.

при секретарі: Остащенко О.В.

за участі:

представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Букач Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 03 листопада 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року до суду з позовом звернулося ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», в якому зазначає, що відповідно до укладеного договору № б/н від 27.11.2008 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 60000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказаний кредит відповідно до умов договору позичальник зобов»язувався погашати щомісячними платежами протягом строку дії картки разом з нарахованими процентами та комісією, але свої зобов»язання виконував неналежним чином, внаслідок чого у нього станом на 31.01.2017 року утворилась заборгованість в сумі 13579,03 грн., яка складається з наступного: 5032,31 грн. - заборгованість за кредитом; 6173,99 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1249,92 грн. - заборгованість за комісією, а також штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 622,81 грн. - штраф (процентна складова), яку банк просив стягнути з відповідача.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 03 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в особі представника Є.С. Сокуренка подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність через допущену судом неповноту у встановлені обставин справи, недоведеність висновків суду, що мають значення для справи, порушення норм процесуального і матеріального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 до судового засідання апеляційного суду 22 березня 2018р., будучи належним чином повідомлений, про що мається зворотне поштове повідомлення про отримання судової повістки, не з»явився, надавши заяву про розгляд справи в апеляційному порядку у його відсутності. Тому у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний розгляд справи відбувся у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника банку, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та додаткові докази, долучені до апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Справа розглянута судом першої інстанції під час дії цивільно-процесуального кодексу у редакції від 18.03.2004р. Проте 15.12.2017р. набув чинності ЗУ № 2147-УІІІ від 03.10.2017р., яким до нього внесені зміни, тому в ході апеляційного розгляду слід перевіряти дотримання судом першої інстанції вимог ЦПК України в ред. від 18.03.2004р., а здійснювати апеляційний розгляд справи та ухвалювати судове рішення за наслідками розгляду апеляційної скарги слід за положеннями цивільно-процесуального кодексу у новій редакції.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За вимогами ч. 4 вказаної процесуальної норми, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

В ході розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеного між сторонами у справі договору б/н від 25.11.2008р. відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 4000 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% в місяць з розрахунку 360 днів в році, строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії платіжної карти (а.с. 6 на звор. листі).

Суд вказував, що отримання кредиту у розмірі 60000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом не підтверджується матеріалами справи.

На підставі вказаного договору відповідачем було отримано платіжні картки, що були досліджені в судовому засіданні із долученням їх копій до матеріалів справи, № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 зі строком дії до останнього дня листопада 2010 року.

Банк в позові визначив заборгованість станом на 31.01.2017 року в сумі 13579,03 грн., яка складається з наступного: 5032,31 грн. - заборгованість за кредитом; 6173,99 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1249,92 грн. - заборгованість за комісією, а також штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина). 622,81 грн. - штраф (процентна складова), яку банк просив суд стягнути з відповідача.

Відмовляючи в задоволенні позову банку, суд виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якого просив відповідач.

В апеляційній скарзі банк вказував, що ці висновки суду зроблені на неповно та не всебічно встановлених обставинах, а також не відповідають наявним у справі та додатково поданим доказам.

У відзиві ОСОБА_3 зазначив, що рішення суду є законним і обґрунтованим, яким правильно встановлено, що строк дії його карток скінчився 01 грудня 2010р., а тому банк пропустив строк позовної давності, пред»явивши позов лише в березні 2017р.

Апеляційним судом в ході перегляду справи за апеляційної скаргою банку встановлено.

Сторони не заперечують існування між ними договору банківських послуг б/н від 25.11.2008р., згідно з яким ОСОБА_3 було встановлено кредитний ліміт на платіжну картку, а також відкрито картрахунок.

Суд правильно встановив, що видані в момент укладення кредитного договору картки № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 мали строк дії до останнього дня листопада 2010р., що підтверджується їх копіями, долученими до матеріалів справи ( а.с. 42, 194).

Проте, суд не зважив на те, що між позивачем та відповідачем відбулись триваючі договірні відносини, які випливали з двох заяв-анкет: від 27.11.2008р., які дослідив суд, а також від 13.09.2011р., згідно до якої була видана ще одна картка, яка була приєднана до цього ж картрахунку, що підтверджується копією анкети-заяви, копією фотофіксації клієнта ОСОБА_3 з цією карткою та випискою по картрахунку ( а.с. 54-55, 170-179, 211).

З виписки по картрахунку ОСОБА_3 вбачається, що по цьому рахунку відбувається рух коштів протягом періоду з 27.11.2008р. - дня його відкриття та до 29.12.2014р., потім будь-які зняття коштів та їх надходження на рахунок припиняються, а йде лише нарахування банком відсотків на суму залишку заборгованості та комісії.

Тому судом було неправильно визначено момент відліку строку позовної давності з грудня 2010р.

Перевіряючи питання щодо дотримання банком строку позовної давності, колегія з»ясувала наступні обставини.

Так, договірні відносини між сторонами врегульовані Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які згідно з записом у анкеті-заяві від 27.11.2008р., підписаної відповідачем, йому були надані для ознайомлення у письмовому вигляді ( а.с. 6).

ОСОБА_3 у цій заяві підтвердив, що його анкета-заява, Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи та Пам»ятка клієнта складають разом укладений між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив також, що обізнаний з тим, що банк може в будь-який момент збільшити, зменшити чи анулювати кредитний ліміт.

Згідно з цим первісно укладеним договором ОСОБА_3 у заяві просив встановити йому кредитний ліміт в сумі 4000 грн.

Проте, відповідно до п. 3.2 Умов та Правил після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить їх перевірку та приймає рішення про можливість видачі кредиту на платіжну картку

Щодо зміни кредитного ліміту банк також керується п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг.

Отже, розмір кредитного ліміту та його зміна - це є безумовна прерогатива банку, а клієнт завчасно при підписанні заяви погоджується з цим, незалежно від зазначеної в заяві суми, яку він бажав отримати в кредит.

Згідно з випискою про рух коштів по картрахунку відповідача вбачається, що йому була встановлена сума кредитного ліміту у розмірі в 60 000 грн., але протягом строку дії рахунку вона поступово зменшувалась банком з урахуванням поведінки клієнта, тобто його погашень вже взятої в кредит суми та нарахованих відсотків і комісій, виникнення та погашення овердрафту.

З виписки вбачається, що 27.11.2008р. встановлено кредитний ліміт в сумі 60 000 грн., 10.08.2009р. знижено кредитний ліміт до 12 900 грн., 24.09.2009р. - знижено до 10 480 грн., 19.11.2009р. - знижено до 9540 грн., 14.01.2010р. - знижено до 8930 грн., 27.05.2010р. - знижено до 7 360 грн., 29.06.2010р. - знижено до 6 520 грн., 25.10.2010р. - знижено до 5 500 грн., з 22.12.2010р. - знижено до 5040 грн. ( а.с. 170-173).

Отже, висновки суду, що ОСОБА_3 встановлено кредитний ліміт в сумі 4000 грн., спростовуються вищенаведеним.

За матеріалами справи апеляційним судом встановлено, що первісно відповідно до анкети-заяви від 27.11.2008р. згідно з діючою на той час редакцією Умов та Правил строк позовної давності у них не збільшувався ( а.с. 7-12), а тому до періоду, що діяв до спливу строку дії карток - до 01.12.2010р., а потім до отримання іншої картки за анкетою-заявою ОСОБА_3 від 13.09.2011р., яку приєднано до того ж рахунку, який відкрито за першою заявою, слід застосовувати загальний строк позовної давності у три роки.

Під час написання заяви від 13.09.2011р. та видачі останньої картки діяла вже інша редакція Умов та Правил надання банківських послуг, затверджена 06.03.2010р. № СП-2010-256 ( а.с. 58-106).

Оскільки картрахунок не був закритий після закінчення терміну дії перших карток 01.12.2010р., за яким залишалась заборгованість позичальника, то остання картка була приєднана до цього ж картрахунку, а розмір кредитного ліміту вже більше не змінювався.

Отже, вбачається, що після закінчення строку дії перших двох карток правовідносини сторін не припинились, а продовжувались як у зв»язку з наявністю заборгованості, так і у зв»язку з отриманням нової картки, приєднаної до цього ж картрахунку.

Умовами та Правилами від 06.03.2010р., які діяли на час підписання ОСОБА_3 анкети-заяви від 13.09.2011р., з якими останній був ознайомлений та які є складовою частиною договору між ним та банком, про що зазначено у вказаній анкеті-заяві, строк позовної давності був збільшений до 50 років - пункт 1.1.7.31 ( а.с. 84).

Проте апеляційний суд не може визнати законність такого погодження збільшеного строку позовної давності шляхом приєднання до вказаних Умов і Правил, оскільки такий спосіб погодження суперечить положенням ч. 1 ст. 259 ЦК України, згідно з якою договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Тому в даному випадку колегія вважає, що у цих правовідносинах слід застосовувати положення закону про загальний строк позовної давності тривалістю у 3 роки.

Що стосується моменту відліку цього строку, то за правилами ч. 1 ст. 261 ЦПК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Між тим, правилами ч. 1 статті 264 ЦПК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов»язку.

Такими діями можуть бути часткова виплата боргу, прохання про відстрочку тощо.

З виписки про рух коштів по рахунку відповідача вбачається, що ОСОБА_3 користувався кредитними коштами, здійснюючи їх зняття та погашення протягом періоду з 27.11.2008р. по 27.07.2012р., а в подальшому погашення кредиту відбувалось шляхом списання банком ( а.с. 170-179).

Пунктом 2.1.1.5.5 Умов та Правил врегульовано, що клієнт зобов»язаний погашати заборгованість по кредиту, процентам за користування ним, за перевитрати кредитного ліміту, а також сплачувати комісії за умовами договору. Погашення кредиту та нарахованих відсотків відбувається щомісячними платежами.

Згідно з п. 2.1.1.12.3 погашення кредиту - поповнення клієнтом картрахунку здійснюється шляхом внесення коштів готівкою та в безготівковому порядку та зарахування їх банком на картрахунок клієнта, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору.

Зважаючи на ці умови договору, сторони узгодили такий спосіб погашення кредиту як списання банком коштів з інших рахунків клієнта, тому таке списання також може вважатись дією, яка перериває строк позовної давності.

З тієї ж виписки по рахунку відповідача вбачається, що списання коштів на погашення кредитної заборгованості з інших рахунків відповідача відбувалось у періоді з 16.09.2013р. по 26.12.2014р.

Зважаючи на періодичність платежів на погашення кредиту, здійснених як особисто відповідачем, так і шляхом договірного списання банком, проміжок між якими не перевищував 10 місяців протягом всього періоду користування картрахунком, апеляційний суд вважає, що протягом часу з 28.11.2008р. по 26.12.2014р. відбувалось переривання строку позовної давності, оскільки розмір платежів був значним. Останнє списання відбулось 26.12.2014р. на суму 230 грн.

Про такі списання був обізнаний відповідач, оскільки це було унормовано умовами договору, а також він не міг не знати про це списання у зв»язку із зменшенням коштів на його інших рахунках через їх перевід на кредитну частину за цим договором ( ці суми становили 310 грн., 190 грн., 334 грн., 175грн., 182 грн., 275 грн., 359 грн., 150 грн., 209 грн., 115 грн., 184 грн., 153 грн., 180 грн. 173 грн., 344 грн., 160 грн., 230 грн.). Але відповідач претензій до банку щодо їх списання жодного разу не висував, а отже погоджувався з ним.

Тому в цих правовідносинах відлік позовної давності розпочався з 27.12.2014р., після того, як відбулось останнє списання з іншого рахунку відповідача - 26.12.2014р., тому строк позовної давності мав закінчитись 27.12.2017р., в той час як з позовом до суду банк звернувся 01.03.2017р., тобто в межах трирічного строку позовної давності, до якого в такому разі входить вся сума заборгованості, визначена банком станом на 31.01.2017р. в розмірі 13 579,03 грн., в тому числі: 5032,31 грн. - заборгованість за кредитом; 6173,99 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1249,92 грн. - заборгованість за комісією, а також штрафи відповідно до п. 1.1.5.20 Умов та правил надання банківських послуг ( в ред. від 06.03.2010р.): 500,00 грн. - штраф (фіксована частина). 622,81 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідач в ході розгляду справи не оспорював розрахунок банку та визначену суму заборгованості, наполягаючи лише на своїй заяві про застосування строку позовної давності, яку за викладених обставин колегія вважає необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає, а тому вся визначена банком сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача.

При цьому, колегія враховує такі визначені сторонами умови договору, який є продовженим згідно з анкетою-заявою від 13.09.2011р. на нових Умовах та Правилах надання банківських послуг у ред. від 06.03.2010р.:

- п.1.1.2.5 клієнт зобов»язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за користування ним, перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісію;

- п. 2.1.1.12.6 - за користування кредитом та овердрафтом банк нараховує проценти у розмірі, встановленому тарифами банку із розрахунку 360 календарних днів у році;

- п. 2.1.1.12.6.3 проценти за користування кредитом (кредитним лімітом) та/або овердрафтом нараховуються в дату сплати. При цьому, проценти нараховуються щомісячно за кожен календарний день за фактично використані в рахунок кредиту та/ або овердрафту кошти з дня списання суми з картрахунку до дня, коли кредит (кредитний ліміт) та/або овердрафт становляться простроченим кредитом;

- п. 1.1.3.1.3 клієнт доручає банку списувати з картрахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених клієнтом або його довіреними особами операцій, а також вартість послуг, визначену Тарифами банку, при настанні строків платежів;

- п. 1.1.3.1.6, 2.1.2.3.5 клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах сум, які належать до сплати банку за цим договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у випадку настання строків платежів по іншим договорам клієнта у розмірах, визначених цими договорами (договірне списання) в межах платіжного ліміту картрахунку;

- п. 1.1.3.2.11 банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків клієнта на погашення кредитної заборгованості клієнта;

- п. 1.1.5.20 при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким грошовим зобов»язанням, передбаченим цим договором більше, ніж на 30 днів, клієнт зобов»язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій;

- п. 1.1.7.14 клієнт зобов»язується сплачувати комісії та інші плати, встановлені банком за банківське обслуговування клієнта;

- п. 1.1.7.40 клієнт надає згоду на здійснення банком при оформленні цього договору фотографування себе, зберігання банком фотографії та її розповсюдження у випадках, передбачених цим договором.

Встановивши всі вищенаведені обставини, апеляційний суд з урахуванням положень ст. 1054 ЦК України вважає вимоги банку обґрунтованими, доведеними, а тому позов банку про стягнення заборгованості у розмірі 13579,03 грн. є таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відтак, у відповідності до вимог п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про задоволення позову банку.

Постановляючи нове рішення, апеляційний суд у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України вирішує питання про розподіл судових витрат, які у зв»язку з повним задоволення позову підлягають стягненню з відповідача на користь позивача: сплачений за подання позовної заяви судовий збір в сумі 1600 грн. ( а.с. 19), за подання апеляційної скарги - в сумі 1760 грн. ( а.с. 230), а всього - 3360 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 03 листопада 2017 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове судове рішення про задоволення позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (, адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, б. 50 на рах. № 3111, МФО 305299) заборгованість за кредитним договором б/н від 27.11.2008р. станом на 31.01.2017р. в сумі 13 579 ( тринадцять тисяч п»ятсот сімдесят дев»ять) гривень 03 копійки, в тому числі: заборгованість за кредитом - 5032 (п»ять тисяч тридцять дві) гривні 31 копійка, заборгованість за відсотками - 6 173 (шість тисяч сто сімдесят три) гривні 99 копійок, заборгованість за комісією - 1249 (одна тисяча двісті сорок дев»ять) гривень 92 копійки, штрафи - 1122 ( одна тисяча сто двадцять дві) гривні 81 копійка.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» судовий збір в сумі 3360 (три тисячі триста шістдесят) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 березня 2018р.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кочеткова І.В.

Гончар М.С.