Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 280/1723/17
Провадження № 2-о/280/7/18
РІШЕННЯ

Іменем України

12 лютого 2018 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Янчук В.В.,

присяжних - Долінської Н.Ф., Сахнюк Ю.О.,

при секретарі - Кумечко С.М.,

за участі сторін:

заявника - ОСОБА_3,

представника заінтересованої особи - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коростишів цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_3 ( місце проживання АДРЕСА_1, 12504 реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1), заінтересована особа служба у справах дітей Коростишівської районної державної адміністрації Житомирської області ( місцезнаходження вул. Дарбіняна,11, м. Коростишів, Житомирської області, ) про визнання фізичної особи безвісно відсутньою -,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про визнання фізичної особи безвісно відсутньою - її колишнього чоловіка ОСОБА_5

В обґрунтування заяви вказує, що 22.06.1990 року по 23.01.2006 року перебувала в шлюбі з ОСОБА_5 У цьому шлюбі народились доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 З 20.07.2015 року заявник перебуває в шлюбі з ОСОБА_8 та мають сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4 Згідно виконавчого листа ОСОБА_5 повинен був сплачувати аліменти на дітей. Вже більше 11 років ОСОБА_5 з доньками не проживає та не приймає ніякої участі в утриманні та їх вихованні і взагалі за весь цей час відсутня будь-яка інформація щодо його місця проживання та перебування, відсутній будь - який зв'язок, що підтверджується довідкою Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області № Л - 268 від 04.09.2017 р. Згідно довідки Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області від 01.11.2017 р. № 6030/213/01-2017 ОСОБА_5 зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_2, але перевірити факт його місця проживання та місця перебування на даний час не представляється можливим в зв'язку з тим, що м. Донецьк знаходиться на непідконтрольній території ЗС України в зоні проведення антитерористичної операції. Визнання ОСОБА_5 безвісно відсутнім необхідно заявнику для усиновлення її чоловіком ОСОБА_8 її неповнолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, щоб надати дитині все те, чого вона була позбавлена за ці всі роки без батька.

Ухвалою від 14 грудня 2017 року у справі було відкрито провадження та призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції, згідно п.п. 9 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень якого справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.

В судовому засідання заявник заяву підтримала повністю з підстав викладених в ній, а також уточнила вимоги та просила визнати ОСОБА_5 безвісно відсутнім з 01.04.2018р. Додатково пояснила, що останній раз вона спілкувалась з ОСОБА_5 в 2007 році, з того часу з останнім відсутній будь- який зв'язок. На даний час за її заявою здійснюється розшук колишнього чоловіка Покровським ВП ГУНП в Донецькій області та вирішується питання відібрання біологічних зразків для проведення ДНК експертиз.

Представник заінтересованої особи - служби у справах дітей Коростишівської РДА - ОСОБА_4 заяву визнала в повному обсязі та не заперечила щодо її задоволення.

Заслухавши пояснення заявника та представника заінтересованої особи, дослідивши та проаналізувавши наявні матеріали цивільної справи, давши їм належну оцінку, суд приходить до наступного висновку.

Так, судом встановлено, що заявник та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі з 22.06.1990 року по 23.01.2006 року. Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_2 та копією свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_3 ( а.с. 3-4).

Від шлюбу мають дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с. 7).

За рішенням Кіровського райсуду м. Донецьк від 26.12.2005 р. з ОСОБА_5 стягнуто аліменти на користь заявника на утримання неповнолітніх дітей ( а.с. 6).

З копії свідоцтва про шлюб НОМЕР_4 вбачається, що заявник перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 з 20.07.2015 р. ( а.с.5).

З довідки № 6030/213/01-2017 від 01.11.2017 р. Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області слідує, що ОСОБА_3 17.10.2017 р. звернулась до Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області з приводу встановлення місця знаходження її колишнього чоловіка ОСОБА_5 для визнання його безвісно відсутнім. Проведеною перевіркою встановлено, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7 згідно інформаційних обліків МВС зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_2. Але враховуючи, що на території сходу України проводиться антитерористична операція та м. Донецьк знаходиться на непідконтрольній території ЗС України перевірити місце знаходження ОСОБА_5 на даний час не представляється можливим ( а.с. 8).

З повідомлення Управління карного розшуку ГУНП в Донецькій області № Л-203/14-5/01-2018 від 09.01.2018 р. вбачається, що за заявою ОСОБА_3 відомості щодо зникнення ОСОБА_5 внесені до журналу ЄРДР № 0000018 від 04.01.2018 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України ( умисне вбивство), заведено оперативно-розшукову справу категорії «Розшук» № 42-88 від 05.01.2018 р., як безвісно зникла особа. На даний час проводиться комплекс розшукових, оперативно-розшукових заходів, направлених на встановлення місцезнаходження ОСОБА_5 Проведення розшукових заходів ускладнено у зв'язку з тим, що місце реєстрації та мешкання безвісно зниклого ( АДРЕСА_2 ) знаходиться на непідконтрольній Українській владі території.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року.

Відповідно до ч.3 зазначеної статті порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Отже, для визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинні бути наявними певні умови.

Серед основних умов - відсутність протягом одного року в місці постійного проживання фізичної особи. Другою умовою є відсутність відомостей в місці такого проживання про фізичну особу протягом року. Третя умова - неможливість установлення місця перебування фізичної особи.

Наведені юридичні факти й утворюють юридичний склад, необхідний для визнання особи безвісно відсутньою.

Статтею 248 ЦПК України передбачено, що до початку розгляду справи суд встановлює осіб, які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідомо, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово - експлуатаційні організації, органи внутрішніх справ або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме.

Зазначені дії проводяться для того, щоб отримати хоч якісь відомості про відсутню особу, про її місцезнаходження, про спробу цієї особи ухилитися від юридичних обов'язків тощо.

Останнім відомим місцем реєстрації та проживання ОСОБА_5 є адреса: АДРЕСА_2, що підтверджується поясненнями заявника в судовому засіданні, а також довідкою Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області від 01.11.2017 р. № 6030/213//01-2017 та повідомленням УКР ГУНП в Донецькій області № Л-203/14-5/01-2018 від 09.01.2018 р.

Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено поняття місця проживання, а саме: місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає.

З аналізу вищезазначених норм законодавства вбачається, що суд може визнати особу безвісно відсутньою за умови якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей, що вона проживає у своєму житлі, і місце її перебування має бути невідомим.

В даному випадку останнім місцем проживання та реєстрації ОСОБА_5 є АДРЕСА_2.

Як під час подання заяви про визнання ОСОБА_5 безвісно відсутнім, так і під час розгляду справи заявником не надано належних та достатніх доказів, які б вказували на те, що за вищевказаним місцем проживання ОСОБА_5 відсутній більше одного року і його місцеперебування невідоме.

Повідомлення УКР ГУНП в Донецькій області від 09.01.2018 р № Л-203/14-5/01-2018 від 09.01.2018 р., щодо оголошення ОСОБА_5 в розшук , як безвісно зникла особа, яке надано заявником, суд до уваги не приймає, оскільки заявник лише 03.01.2018 р. звернулась з заявою про розшук останнього, заведено ОРС «Розшук» № 42-88 від 05.01.2018 р. та на даний час проводиться комплекс оперативно-розшукових заходів.

Усі інші докази, які надані заявником та досліджені судом взагалі жодним чином не містять даних, які б вказували на те, що ОСОБА_5 не проживає в АДРЕСА_2 за місцем реєстрації та проживання і його місцезнаходження невідоме.

Докази, які отримані судом за власною ініціативою також не підтвердили факт відсутності ОСОБА_5 за його місцем проживання у АДРЕСА_2, або загибелі чи смерті ( а.с. 41,43,45,47,52,64).

Суд зауважує, що заявнику в судовому засіданну пропонувалося вказати свідків, які б могли дати покази на підтвердження факту відсутності ОСОБА_5 за його місцем проживання. Однак заявник не назвала жодного свідка, який би міг дати такі покази.

Суд також звертає увагу, що м.Донецьк Донецької області на теперішній час є територією, яка тимчасово не контролюється державою України, і суд позбавлений можливості надіслати запити житлово-експлуатаційним організаціям, органам реєстрації місця проживання ОСОБА_5, оскільки останні припинили своє функціонування під юрисдикцією України.

Проте заявнику пропонувалося надати документи, які на теперішній час видаються органами і установами, що фактично діють на території м.Донецьк, Донецької області і здійснюють функції житлово-експлуатаційних організацій, органів реєстрації тощо, і могли б містити дані про відсутність ОСОБА_5 за місцем проживання. Однак заявником таких документів не надано.

Заявник обґрунтовує своє твердження про необхідність визнати ОСОБА_5 безвісно відсутнім лише з тих підстав, що останній не приймає участі у вихованні дітей, не сплачує аліменти, а також необхідністю для усиновлення її чоловіком ОСОБА_8 дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 При цьому пояснила, що вона з колишнім чоловіком останній раз спілкувалася в 2007 році.

Обставина невиконання обов'язку по вихованню та утриманню дітей, а також обставина, що заявник і її колишній чоловік не спілкуються один з одним близько 11 років не є такими, що дають підстави для визнання особи безвісно відсутньою.

Не може бути і такою підставою сам факт проживання ОСОБА_5 на території, що тимчасово не контролюється українською державою виходячи з наступного.

У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, яких не надала заявник ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, крім випадків, встановлених статтею 82 цивільно-процесуального кодексу України.

За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги заявника та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

За таких обставин суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4,5,13,76-81,259,264,265,268,308 ЦПК України суд,-

В И Р I Ш И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_3 ( місце проживання АДРЕСА_1, 12504 реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1), заінтересована особа служба у справах дітей Коростишівської районної державної адміністрації Житомирської області ( місцезнаходження вул. Дарбіняна,11, м. Коростишів, Житомирської області, ) про визнання фізичної особи безвісно відсутньою - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Коростишівський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча: В.В.Янчук

Присяжні: Н.Ф.Долінська

Ю.О.Сахнюк

Повний текст рішення виготовлений 21.03.2018 р.

Суддя: В.В.Янчук