Апеляційний суд Житомирської області
Справа №2-276/11 Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 27 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 2-276/11 за заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про зміну способу виконання рішення суду

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 16 лютого 2018 року, постановлену під головуванням судді Зубчук І.В. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У січні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду із вказаною заявою, в обгрунтування якої зазначило, що рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 16 листопада 2011 року позов Банку до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ZRZ0A800000003 від 15 квітня 2008 року в сумі 14381,21 доларів США, що еквівалентно 113985,45 гривень, звернуто стягнення на рухоме майно - автомобіль Citroen-Berlingo, 2003 року випуску, пасажирський-В, №кузова/шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також надання ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та вирішено питання стягнення судових витрат. Оскільки необхідні документи для реалізації предмета іпотеки відсутні, а також відсутність попиту покупців - ПАТ КБ «ПриватБанк» позбавлений можливості реалізувати вказаний автомобіль.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 16 лютого 2018 у задоволенні заяви відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою заяву Банку про зміну способу виконання судового рішення задовольнити. Зокрема зазначає, що відмовляючи у задоволенні вказаної заяви суд обмежив право Банку на виконання рішення суду, що набрало законної сили, про звернення стягнення на спірний автомобіль.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до ст. 374 ч.1 п.1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Встановлено, що рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 16 листопада 2011 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ZRZ0A800000003 від 15 квітня 2008 року в сумі 14381,21 доларів США, що еквівалентно 113985,45 гривень, звернуто стягнення на рухоме майно - автомобіль Citroen-Berlingo, 2003 року випуску, пасажирський-В, №кузова/шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також надання ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та вирішено питання стягнення судових витрат (а.с.3-4).

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець повинен здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і Законом.

Згідно ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою або за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення чи зміну способу і порядку виконання.

Статтею 435 ЦПК України визначено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

В ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Поняття «спосіб» і «порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у раніше встановлений спосіб. При цьому, є недопустимим зміна по суті самого рішення суду та, відповідно, обраного позивачем способу захисту порушеного права, передбаченого ст.16 ЦК України.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1829цс15 та від 16 грудня 2015 року у справах № № 6-2427цс15, 6-2216цс15.

Обґрунтовуючи подану заяву, ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що позбавлене можливості виконання зазначеного рішення суду, оскільки відсутні необхідні документи для реалізації предмета застави та відсутній попит покупців. Вказані факти роблять неможливим виконання рішення суду визначеним способом виконання.

Вказані доводи судом не можуть враховані, оскільки вони не грунтуються на матеріалах справи.

По-перше, посилаючись на відсутність документів для реалізації предмета застави Банк не зазначив відсутність яких саме документів унеможливлює реалізацію спірного автомобілю.

По-друге, звертаючись до суду з позовом, Банком було обрано спосіб захисту порушеного права шляхом звернення стягнення на вищевказане рухоме майно шляхом його продажу саме ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також надання ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Вказані дії ПАТ КБ «ПриватБанк» були вчинені на основі положень процесуального закону, що пов'язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

З урахуванням наведеного, суд констатує, що реальне виконання рішення суду можливе лише з ініціативи самого Банку, який обрав саме такий спосіб захисту своїх порушених прав та інтересів, що виключає можливість його примусового виконання, тобто через органи Державної виконавчої служби, які в силу прийнятого рішення не мають відповідних повноважень щодо вчинення будь-яких виконавчих дій.

По-третє, у пункті 9 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2015 року № 8 «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов'язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» зазначено, що під час вирішення питання про зміну способу виконання суд з'ясовує обставини, що свідчать про цілковиту неможливість виконання судового рішення.

Чинним законодавством не передбачено чіткого та вичерпного переліку підстав зміни способу та порядку виконання судового рішення. Однак до обставин, які унеможливлюють або ускладнюють виконання судового рішення процесуальне законодавство відносить наступні: хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо, тощо.

На думку колегії суддів апеляційного суду, матеріали справи не містять конкретних обставин, які істотно унеможливлюють або ускладнюють виконання рішення суду в обсязі та у порядку, які чітко визначені у рішенні суду, так як і не містять жодних доказів на підтвердження доводів поданої заяви та апеляційної скарги

Разом з тим, суд зауважує, що заява стягувача про зміну способу виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет застави з причини відсутності необхідних документів для реалізації предмета застави, попиту покупців, тощо є зміною способу захисту порушеного права, однак не є зміною способу виконання рішення суду.

Оскільки, викладені заявником вимоги стосуються в цілому вчинення відповідних дій, які у випадку їх задоволення, можуть істотно змінити зміст резолютивної частини судового рішення, що у відповідності з діючим законодавством є недопустимим, тому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про зміну способу виконання рішення.

Більш того вбачається, що запропонований стягувачем спосіб зміни виконання судового рішення шляхом покладення на боржника нових зобов'язань є намаганням змінити суть постановленого судового рішення та фактично вирішити новий спір.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, оскільки вона є законною та обґрунтованою.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 389 ЦПК України суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 16 лютого 2018 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 29.03.2018.

Головуючий Судді