Справа № 2/243/392/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2018 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючий суддя Пронін С.Г.

при секретарі Хміль О.М.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Слов'янська цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_5, до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування Словянської міської ради, про стягнення заборгованості з оплати комунальних послуг і витрат, здійснених на ремонт квартири, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_5, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому, після прийняття судом відмови від частини позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача заборгованість з оплати комунальних послуг і витрати, здійснені на ремонт квартири, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. Вона та її батько відповідач по справі ОСОБА_3 є співвласниками квартири № 44 в будинку № 89, розташованому по вул. Торговій (колишня назва Фрунзе) у м. Словянськ Донецької області, в якій на теперішній час зареєстровані вона, її малолітній син ОСОБА_5, а також відповідач. Позивач зазначає, що в звязку з тим, що 15 липня 2014 року на її весіллі ОСОБА_3 пообіцяв подарувати їй свою частину вищевказаної квартири, вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_6 за власний рахунок зробили капітальний ремонт спірної квартири, а саме замінили всі вікна, двері, розташовані в квартирі комунікації, та з 2014 року самостійно оплачували комунальні послуги. ОСОБА_1 вказує, що незважаючи на те, що відповідач з 2014 року не проживав у вищенаведеній квартирі, він по закінченню ремонтних робіт вселився до вказаної квартири та змінив замки на вхідних дверях, чим перешкоджає їй здійснювати права власника щодо користування своїм майном. В звязку з викладеним, позивач просить суд її позовні вимоги задовольнити та по-перше, стягнути з ОСОБА_3 на її користь витрати, повязані з проведенням будівельно-ремонтних робіт у сумі 23 812 грн. 88 коп., а також сплачені нею комунальні платежі у сумі 5 438 грн. 36 коп., які складаються з експлуатаційних витрат у розмірі 1 481 грн. 96 коп., та з оплати за користування тепловою енергією у розмірі 3 956 грн. 40 коп., а по-друге, стягнути з ОСОБА_3 на її користь витрати на сплату судового збору у сумі 640 грн., а також витрати на правову допомогу у сумі 5 000 грн.

Позивач ОСОБА_3 та її представник адвокат ОСОБА_2, що діє на підставі ордеру серії ДН № ООО 44523 від 30 серпня 2017 року, в судовому засіданні надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, проте позивачем було зазначено, що за період з 2014 року по 2016 рік комунальні послуги сплачувала не вона, а її мати. В решті уточнені позовні вимоги позивач та її представник підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4, що діє на підставі ордеру серії ДН № ООО 19884 від 15 січня 2018 року, в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково в частині стягнення з відповідача половини вартості комунальних послуг, сплачених позивачем за період з березня 2017 року по день звернення позивача з даним позовом до суду, тобто по 04 грудня 2017 року. Відповідач зазначив, що з 2014 року по листопад 2016 року комунальні платежі сплачувала його дружина мати позивача, що підтверджується її підписом у відповідних квитанціях, оскільки в цей період, по-перше, вони проживали однією сімєю та вели спільний бюджет, а отже у сплаті цих платежів він також приймав участь фінансово, а по-друге, у спірній квартирі проживали квартиронаймачі, які й надавали гроші на оплату комунальних послуг. Крім того, відповідач зазначив, що позовні вимоги в частині стягнення з

нього витрат, повязаних з проведенням будівельно-ремонтних робіт у сумі 23 812 грн. 88 коп., він не визнає, оскільки вказані ремонтні роботи позивач з ним не узгоджувала, проводила їх для проживання у спірній квартирі власної родини, а не для сумісного проживання в ній усіх її співвласників, натомість він як до проведення ремонтних робіт, так і під час й після їх проведення в квартирі 44 будинку № 89, розташованому по вул. Торговій (колишня назва Фрунзе) у м. Словянськ Донецької області, не проживає.

Представник третьої особи, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився. Третьою особою до суду було надано клопотання про розгляд справи у відсутність їх представника, в якій позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 08 травня 2001 року, виданого на підставі розпорядження № 123 від 04 травня 2001 року, квартира АДРЕСА_1, загальною площею 42 м. кв., що приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», на праві спільної часткової власності, яке зареєстроване Державним комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» 11 травня 2001 року за № 15190/22 в рівних частинах належить позивачу по справі ОСОБА_1 та відповідачу по справі ОСОБА_3

З технічного паспорту вбачається, що зазначена квартира загальною площею 42,0 м. кв., складається з 2 кімнат житловою площею 24,3 м. кв.: однієї кімнати житловою площею 15,0 м. кв. та однієї кімнати житловою площею 9,3 м. кв., а також кухні площею 5,7 м. кв., ванної кімнати, поєднаної з вбиральнею площею 2,8 м.кв., коридорів площею 7,2 м. кв. та 2,83 м. кв., вбудованої шафи площею 1,1 м. кв.

З довідки Комунального підприємства Словянської міської ради «ЖЕК № 6» від 06 вересня 2017 року (а.с. 15а) та свідоцтва про народження серії І-НО № 737300, виданого 24 січня 2017 року Словянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, слідує, що у вищевказаній квартирі зареєстровані позивач по справі ОСОБА_1, її малолітній син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також відповідач ОСОБА_3

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування їй відповідачем половини вартості проведених нею в період з 2014 року по 2017 рік ремонтно-будівельних робіт у сумі 23 812 грн. 88 коп., суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Аналогічні приписи містить ч. 2 ст. 383 ЦК України, згідно з якою власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Так, свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердили, що дійсно позивач по справі ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_2, проводила ремонт, а саме замінювала двері, склопакети, санвузли тощо.

Поряд з цим, враховуючи, що зазначена квартира є спільною частковою власністю сторін по справі, суд виходить з положень ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України, згідно до яких право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Тобто вищевказані норми свідчать про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками щодо користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю, має їх домовленість між собою, яка не може бути підмінена рішенням суду.

Натомість з показів свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 слідує, що позивач здійснювала ремонт разом зі своїм чоловіком ОСОБА_6 власними силами та за власний рахунок, натомість відповідач по справі ОСОБА_3 участі в проведенні ремонтних робіт не приймав, та в спірній квартирі не проживав, оскільки проживав однією сімєю з матірю позивача, що підтверджується, зокрема, актом обстеження, складеним та підписаним техніком-доглядачем КП Словянської міської ради «ЖЕК № 6» ОСОБА_8 та свідками ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 14 березня 2017 року та долученим позивачем до своєї позовної заяви, відповідно до якого ОСОБА_3, зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2 (колишня назва Фрунзе) у м. Словянськ Донецької області, фактично з 2014 року в ній не проживає.

Таким чином, суд приходить до переконання, що позивач як співвласник квартири у встановленому

законом порядку не отримувала згоди відповідача на проведення в спірній квартирі поточних ремонтних робіт. Здійснюючи ремонтні роботи, ОСОБА_1 діяла на власний розсуд та не повідомляла відповідача про вартість ремонтних робіт. ОСОБА_3 не брав не себе будь-яких зобов'язань стосовно проведення в квартирі ремонтних робіт і не укладав з позивачем з цього приводу жодних договорів.

Крім того, з договорів купівлі-продажу від 11 липня 2016 року на суму 2 560 грн. та від 04 жовтня 2016 року на суму 3 852 грн. не вбачається предмет, з приводу якого вони укладені між позивачем по справі ОСОБА_1 та фізичною особою підприємцем ОСОБА_12, а отже й відношення, яке вони мають до ремонтних робіт, проведених позивачем у спірній квартирі. В звязку з цим, суд, керуючись ст. 77 ЦПК України, не бере їх до уваги, оскільки з них не слідує яку саме інформацію щодо предмета доказування вони містять.

Що стосується Рахунку-фактури № КОО-86 від 07 липня 2016 року, а також квитанції про сплату, здійснену на підставі даного рахунку-фактури, від 07 липня 2016 року, то з вказаних документів вбачається, що 07 липня 2016 року ОСОБА_6 здійснив оплату вхідних дверей вартістю 3 340 грн. Проте суд також не приймає його до уваги, оскільки в судовому засіданні позивачем не було надано достатньо доказів, які в своїй сукупності дають суду змогу дійти висновку, що вказані двері були придбані саме для спірної квартири.

До того ж, загальна ціна договорів, долучених ОСОБА_1 до своєї позовної заяви становить 9 752 грн., що є значно меншою від суми, яку вона просить стягнути з відповідача та яка становить 23 812 грн. 88 коп., а тому суд в цій частині вважає вимоги позивача недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_3 витрати на сплату комунальних платежів за період з 2014 року по грудень 2017 року в сумі 5 438 грн. 36 коп., які складаються з експлуатаційних витрат у розмірі 1 481 грн. 96 коп., та з оплати за користування тепловою енергією у розмірі 3 956 грн. 40 коп., суд керується наступним.

Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Згідно з вимогами ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Абзацами 3, 5 пункту 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року, із змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24 січня 2006 року, передбачено, що мешканці квартири, в якій проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі) по-перше, розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг, а по-друге, можуть обирати відповідальну за виконання встановлених правил особу.

Крім того, відповідно до абз. 6-9 п. 10 вищевказаних Правил, у разі коли між мешканцями квартири, в якій проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі), відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: 1) за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); 2) за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю членів сім'ї, що проживають у квартирі, та осіб, які проживають у квартирі більше ніж місяць; 3) за послуги з централізованого опалення, утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, яким користується співвласник, наймач (орендар).

Отже суд приходить до переконання, що співвласники в разі неможливості самостійно, за погодженням один з одним розподілити загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг, повинні керуватися вищенаведеними Правилами користування приміщеннями житлових будинків; в разі якщо співвласник квартири, або інша особа яка проживає в квартирі ухиляється від обов'язку з утримання квартири, в тому числі і від сплати житлово-комунальних послуг, то відповідні кошти можуть бути стягнуті з нього в судовому порядку за позовом іншого співвласника або особи, що проживає в цьому житловому приміщенні, яка понесла такі витрати, за підстав передбачених цивільним або житловим законодавством.

Так, в судовому засіданні ані позивач, ані відповідач не заперечували, що в період з 2014 року по 2016 рік витрати на сплату комунальних платежів, які були надані мешканцям квартири АДРЕСА_3 (колишня назва Фрунзе) у м. Словянськ Донецької області, та які складаються з

експлуатаційних витрат та з оплати за користування тепловою енергією здійснювала від імені співвласників зазначеної квартири мати позивача, а отже й право відповідної вимоги до відповідача по справі має саме вказана особа як належний позивач. В звязку з цим, суд критично ставиться до показів свідка ОСОБА_6 щодо того, що з 2014 року оплату комунальних послуг здійснювала виключно ОСОБА_1 та не бере до уваги доводи позивача, що їй як доньці особи, що від імені співвласників здійснювала оплату комунальних послуг, належить право вимоги компенсації їй половини вартості комунальних послуг за період з 2014 року по 2016 рік, оскільки вона фактично такі витрати не несла.

До того ж, суд критично ставиться до документів на оплату комунальних послуг, долучених позивачем до своєї позовної заяви, які підтверджують сплату комунальних платежів за період з 2014 року по 2016 рік, а також квітень та травень 2017 року, оскільки вищенаведеними Правилами користування приміщеннями житлових будинків передбачено, що мешканці квартири, в якій проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі) мають право обирати відповідальну за виконання встановлених правил особу. В звязку з цим, самі по собі документи на оплату комунальних послуг не дають змоги суду дійти висновку, що саме позивач здійснювала в цей період оплату комунальних послуг, адже у квитанціях на підтвердження здійснення оплати таких послуг, здійснених у ПАТ КБ «ПриватБанк», зазначено прізвище саме відповідача по справі ОСОБА_3, а щодо виправлень в імені особи, яка здійснила платіж, зроблених у квитанціях, виданих іншими фінансовими установами, то суд позбавлений можливості встановити хто саме вчинив такі виправлення, та чи відповідають вони дійсності; показання свідка ОСОБА_6 в цій частині спростовуються поясненнями самого позивача, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_3 половини витрат на сплату комунальних платежів за період з 2014 року до березня 2017 року також задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення з відповідача вартості половини витрат, понесених позивачем на сплату комунальних платежів за період з березня 2017 року до грудня 2017 року, суд виходить з приписів ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, згідно з якими відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В той же час, на підтвердження оплати комунальних послуг за 2017 рік позивачем надані суду лише квитанція про сплату експлуатаційних витрат за травень 2017 (а.с. 31) у сумі 400 грн. та квитанція про сплату послуг за користування тепловою енергією (а.с. 45) у сумі 500 грн., з яких вбачається, що оплату за вказані місяці здійснював саме відповідач ОСОБА_3, а тому суд не знаходить законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 і в частині стягнення з відповідача відповідних витрат за період з березня 2017 року по 04 грудня 2017 року. Довідка Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» № 09/773 від 21 березня 2018 року, надана позивачем на підтвердження своїх вимог, свідчить лише про те, що станом на 01 березня 2018 року заборгованість власників квартири АДРЕСА_3 (колишня назва Фрунзе) у м. Словянськ Донецької області за послуги теплопостачання становить 5 466 грн. 71 коп., тобто спростовує доводи позивача про сплату нею відповідних комунальних послуг, в звязку з чим вона просить суд стягнути з ОСОБА_3 половину їх вартості.

Щодо вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_3 на її користь витрат на сплату судового збору у сумі 640 грн. та витрат на правову допомогу у сумі 5 000 грн., то суд виходить з приписів ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, з яких слідує, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

За таких обставин суд вважає необхідним відмовити позивачу і в цій частині вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. ст.ст. 12, 13, 77, 141, 206, 259, 263-268, 273 ЦПК України, 151, 179 ЖК України, ч. 2 ст. 383, ч. ч. 1, 2 ст. 358, ст. 360 ЦК України, Правилами користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року, із змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24 січня 2006 року, суд

В И Р ІШ И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_5, до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування Словянської міської ради, про стягнення заборгованості з оплати комунальних послуг і витрат, здійснених на ремонт квартири, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без

повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду ОСОБА_13