Постанова

Іменем України

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 668/12372/15-ц

провадження № 6-5068св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О.,

Олійник А. С. (суддя - доповідач),

Погрібного С. О.,

Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представник позивача - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Апеляційного суду Херсонської області від 15 лютого 2016 року у складі колегії суддів: Лісової Г.Є., Бугрика В. В., Семиженка Г. В.

В С Т А Н О В И В:

7 жовтня 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обгрунтовано тим, що 25 квітня 2008 року між Публічним акціонерним товариством комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_5 укладено кредитно-заставний договір №HECFAN12404481, за умовами якого банк надав останній кредит у розмірі 68448, 25 грн на строк до 24 квітня 2015 року. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором станом на 9 вересня 2015 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 406228, 33 грн, з них: 51733, 81 грн - заборгованості за кредитом, 65625, 21 грн - заборгованість за процентами, 5984, 31 грн - заборгованість з комісії за користування кредитом, 263302, 70 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання, 250 грн - штраф (фіксована частина) та 19332, 30 грн - штраф (процентна складова). Позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у сумі 406228, 33 грн.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 18 листопада 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 175077, 14 грн заборгованості за кредитно-заставним договором № HECFAN12404481 від 25 квітня 2008 року. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 2626, 16 грн судового збору.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції у рішенні зазначив ті обставини, які було вказано в позовній заяві банку. Крім того, відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України зменшив розмір пені та штрафів.

Суд першої інстанції також зазначив, що не бере до уваги доводи відповідача щодо збільшення процентної ставки банком без згоди ОСОБА_5 та реалізації автомобіля з порушенням вимог законодавства, як такі, що спростовані встановленими у судовому засіданні обставинами.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 15 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 18 листопада 2015 року змінено. Зменшено розмір стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитно-заставним договором від 25 квітня 2008 року з 17507, 14 грн до 117359, 02 грн та судові витрати з 2626, 16 грн до 1173, 59 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Апеляційний суд виходив з того, що кредит відповідачу надано банком на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Проценти за кредитним договором нараховуються до моменту повного погашення кредиту та виконання всіх передбачених договором грошових зобов'язань. Апеляційний суд взяв до уваги, що банк у порушення вимог пункту 13 кредитно-заставного договору у квітні 2009 року вилучив у ОСОБА_5 предмет застави автомобіль марки SMA, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який було реалізовано банком лише 23 листопада 2012 року за 36855 грн, з них: 18427, 50 грн зараховано на погашення тіла кредита, 17150, 84 грн та 1276 грн на погашення неустойки, що є достатнім для задоволення вимог кредитора в цій частині, нарахування пені в такому розмірі є наслідком також дій кредитора, який з порушенням умов визначених договором звернув стягнення на заставне майно.

У березні 2016 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_6 звернувся до суду з касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Херсонської області від 15 лютого 2016 року.

4 липня 2016 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою ПАТ КБ «Приватбанк».

26 червня 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до судового розгляду.

30 січня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині задоволених позовних вимог та в цій частині залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційну скаргу обгрунтовано тим, що рішення апеляційного суду в частині стягнення неустойки не відповідає нормам матеріального і процесуального права. Відмовляючи у задоволені вимог у частині стягнення неустойки, суд апеляційної інстанції не обґрунтував рішення жодним правовим актом або положенням зазначеного договору, а тому є незаконною відмова у задоволенні позову в цій частині за неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору не має законної підстави. Судом не досліджено обставини справи, суд неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судами встановлено, що 25 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 укладено кредитно-заставний договір №HECFAN12404481, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 68448, 25 грн зі сплатою 15, 96 % річних із щомісячною сплатою заборгованості та відсотків за кредитом на строк до 24 квітня 2015 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором відповідач надав у заставу банку автомобіль марки SMA, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1, що належить йому на праві власності.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_5 зобов'язань за кредитно-заставним договором станом на 9 вересня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 406228, 33 грн, з яких: 51733, 81 грн - заборгованість за кредитом, 65625, 21 грн - заборгованість за процентами, 5984, 31 грн - заборгованість за комісією, пеня у розмірі 263302, 70 грн, штраф (фіксована частина) - 250 грн та 19332, 30 грн - штраф (процентна складова).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Із матеріалів справи вбачається, що згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором пеня нарахована банком за період з 25 квітня 2008 року по 9 вересня 2015 року (а.с. 3-5).

Розділом 14 кредитно - заставного договору визначено відповідальність сторін.

У цьому розділі у пунктах 14.1 -14.9 визначено підстави та порядок нарахування пені та штрафу.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 546 та статтею 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Доводи касаційної скарги про те, що відмовляючи у стягненні неустойки, суд апеляційної інстанції не зазначив порушення положеннями норм права, які застосував, тому рішення в цій частині ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, заслуговує на увагу з огляду на таке.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 посилалася на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» неправомірно вилучив у неї автомобіль, що має бути враховано при стягненні заборгованості. Водночас будь-яких розрахунків щодо неправильного обчислення неустойки не навела.

Апеляційний суд, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, не зазначив норму матеріального права, а також положення договору, на підставі якого дійшов висновку про відмову у стягненні неустойки. Висновки апеляційного суду в цій частині зводяться до вилучення автомобіля у ОСОБА_5 у порушення вимог пункту 13 договору, а також вилучення автомобіля без пред'явлення вимоги про повернення наданої суми кредиту до вирішення питання про передачу предмета застави у володіння банку за актом приймання-передачі у порушення пунктів 12.1, 12.2.1 договору.

Під час розгляду справи в апеляційному суді представник банку долучив письмові докази (а.с. 68-69).

Апеляційний суд не зазначив, чи взяв до уваги надані банком докази, на підставі яких доказів дійшов висновку про те, що на погашення тіла кредиту було зараховано 18427, 50 грн, на погашення неустойки - 1276, 66 грн та 17150, 84 грн. Водночас із наданих представником банку апеляційному суду доказів вбачається, що 17150, 84 грн було зараховано на погашення штрафу, 1276, 66 грн погашення заборгованості за кредитним договором. Проте у цих письмових доказах не зазначено, яка сама заборгованість, відповідно до розрахунку заборгованості за договором, нарахована як пеня (а.с.68, 69).

Апеляційний суд не з'ясував, за які правопорушення банком було нараховано неустойку і за який період, а також залишок боргу відповідача перед позивачем з урахуванням суми від реалізації автомобіля і зарахування коштів на погашення заборгованості.

Вимоги до судового рішення визначені цивільним процесуальним законом. Судове рішення має забезпечувати захист конституційних прав і свобод людини та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи уподовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Належне здійснення правосуддя є одним із основоположних елементів права на справедливий суд відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд апеляційної інстанції, не здійснив належне правосуддя, у рішенні у достатній мірі не виклав мотиви, на яких воно базується, адже право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом; орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (справа «Мала проти України» від 3 липня 2014 року; справа «Донадзе проти Грузії» від 7 березня 2006 року; справа «Серявін та інші проти України» від 18 липня 2006 року; справа «Суомінен проти Фінляндії» від 1 липня 2003 року).

Таким чином, суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а оскільки до повноважень Верховного Суду не належить установлення фактичних обставин справи, надання оцінки чи переоцінки зібраних у справі доказів, то колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що з урахуванням меж касаційної скарги рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Херсонської області від 15 лютого 2016 рокускасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук

Судді:В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник С. О. Погрібний

Г. І. Усик