Справа № 370/2773/16-ц Головуючий у І інстанції Мазка Н. Б.
Провадження № 22-ц/780/740/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 15.03.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 березня 2018 року апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Голуб С.А., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Макарівського районного суду Київської області від 20 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Макарівської районної державної адміністрації Київської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 27 квітня 2012 року померла його баба ОСОБА_3, після смерті якої відкрилась спадщина на земельну частку (пай), яка розташована в межах Пашківської сільської ради Макарівського району Київської області, однак сертифікат на право на земельну частку (пай) втрачено, про що свідчить оголошення в газеті «Макарівські вісті» №41 від 13 жовтня 2016 року. Зазначав, що він є спадкоємцем за законом другої черги, оскільки його батько ОСОБА_4 помер 12 травня 2007 року, тобто, раніше померлої ОСОБА_3 Вказував, що він прийняв спадщину на після смерті ОСОБА_3, оскільки постійно проживав з нею на час відкриття спадщини, заяву про відмову від спадщини до нотаріальної контори не подавав. Однак він не може оформити свої спадкові права на земельну частку (пай), оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) втрачений.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд визнати за ним право на земельну частку (пай), яка розташована в межах Пашківської сільської ради за №130 згідно схеми розпаювання колишнього КСП «Перемога» в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3

Заочним рішенням Макарівського районного суду Київської області від 20 листопада 2017 року в позові ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції у рішенні не зазначив, з яких підстав він не взяв до уваги подані позивачем докази та не сприяв у їх витребуванні у позивача, чим порушив принцип повного та всебічного розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників справи, які зявилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, нова редакція якого набрала чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому діючою редакцією ЦПК України.

У ч.3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадженя в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій і вирішення справи.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване заочне рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 27 квітня 2012 року померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ОК №248530 від 01 травня 2012 року.

З довідки Пашківської сільської ради Макарівського району №769 від 06 грудня 2016 року вбачається, що ОСОБА_3 на час смерті належала земельна частка (пай) за №130 згідно схеми розпаювання колишнього КСП «Перемога» села Пашківка Макарівського району Київської області.

Відповідно до довідки Пашківської сільської ради Макарівського району №445 від 08 вересня 2016 року ОСОБА_3 виданий сертифікат серії КВ №0285656, який зареєстровано в книзі реєстрації сертифікатів за №418.

Як вбачається з оголошення, розміщеного у газеті «Макарівські вісті» №41 від 13 жовтня 2016 року, сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КВ №0285656, виданий на підставі розпорядження Макарівської РДА №339 від 06 серпня 1996 року та зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів за №418 на громадянина України - члена КСП «Перемога» села Пашківка Макарівського району Київської області ОСОБА_3, був загублений.

Також судом першої інстанції встановлено, що 12 травня 2007 року помер син ОСОБА_3 - ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ОК №081991 від 14 травня 2007 року.

Згідно із довідкою Пашківською сільською радою Макарівського району №443 від 08 серпня 2016 року, ОСОБА_3 до дня смерті проживала та була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. На день її смерті за цією ж адресою проживав та був зареєстрований її внук ОСОБА_2

Як вбачається із листів Макарівської районної державної нотаріальної контори від 05 липня 2017 року за №1035/01-16, №1035/01-16, спадкова справа до майна померлого 12 травня 2007 року ОСОБА_4 та спадкова справа до майна померлої 27 квітня 2012 року ОСОБА_3, не лічиться.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів належними та допустимими доказами того, що він є онуком померлої 27 квітня 2012 року ОСОБА_3 За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не довів, що він має право на спадкування за правом представлення після свого батька ОСОБА_4

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками, оскільки суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.212-214 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, не повно зясував обставини, що мають значення для справи.

Згідно з ч.1 ст.57 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При апеляційному розгляді справи встановлено, що позивач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії V-БК №395555 від 16 червня 1986 року (а.с. 38).

Також встановлено, що ОСОБА_4, який помер 12 травня 2007 року, є сином померлої ОСОБА_3, про що свідчить копія свідоцтва про народження серії ІІ-УР №254439 від 07 липня 1960 року (а.с. 37).

Наведені докази свідчать про те, що позивач ОСОБА_2 є онуком померлої 27 квітня 2012 року ОСОБА_3, а відтак має право на спадкування за правом представлення після свого батька ОСОБА_4, а саме, на ту частку спадщини, яка б належала його батьку, якби він був живими на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3

Однак суд першої інстанції вказаних обставин не зясував, внаслідок чого дійшов помилкового висновку відмову у задоволенні позову з тих підстав, що позивач не довів належними та допустимими доказами того, що він є онуком померлої 27 квітня 2012 року ОСОБА_3

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на матеріалах справи, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із нормами ст. 25 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» та ст. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» право на земельну частку (пай) та право на земельну ділянку, яка виділена в натурі (на місцевості), можуть бути об'єктом спадкування.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

У пунктах 11, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

У разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Судом першої інстанції встановлено, що після смерті ОСОБА_3, яка померла 27 квітня 2012 року, відкрилась спадщина у вигляді права на земельну частку (пай), яку має намір успадкувати позивач, проте через відсутність сертифікату, який був втрачений, не має такої можливості, тому він як спадкоємець вправі порушувати питання про успадкування цієї земельної частки (паю).

З довідки Пашківської сільської ради Макарівського району №769 від 06 грудня 2016 року вбачається, що ОСОБА_3 на час смерті належала земельна частка (пай) за №130 згідно схеми розпаювання колишнього КСП «Перемога» села Пашківка Макарівського району Київської області.

Відповідно до довідки Пашківської сільської ради Макарівського району №445 від 08 вересня 2016 року ОСОБА_3 виданий сертифікат серії КВ №0285656, який зареєстровано в книзі реєстрації сертифікатів за №418.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості ) земельних ділянок власниками земельних ділянок часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Сертифікат на право на земельну частку (пай) містить відомості про вартість земельної частки (пай) та її розмір в умовних кадастрових гектарах.

Разом з тим, позивачем не надано доказів про вартість земельної частки (пай) та її розмір в умовних кадастрових гектарах відповідно до положень ст.12, 81 ЦПК України і таких доказів матеріали справи не містять.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, оскільки ним не надано доказів про вартість земельної частки (пай) та її розмір в умовних кадастрових гектарах.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, щодо законності й обґрунтованості, оскільки при його ухваленні судом першої інстанції не повно зясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та судом допущено порушення норм матеріального і процесуального права, що в силу ст.ст.374, 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Макарівського районного суду Київської області від 20 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_2 до Макарівської районної державної адміністрації Київської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді