АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 638/5761/13 Головуючий суддя І інстанції Григор'єва А.О.
Провадження № 22-ц/790/867/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів купівлі-продажу
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2018 року м. Харків.

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Бровченка І.О., Бурлака І.В.,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 січня 2014 року по цивільній справі за позовом за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі-продажу,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до фізичної особи -підприємця ОСОБА_5 про розірвання договорів купівлі-продажу та стягнення заборгованості.

У серпні 2013 року ОСОБА_4 уточнено позовні вимоги. У зв'язку зі смертю ОСОБА_5 позов пред'явлено до правонаступника відповідача - ОСОБА_3

З урахуванням уточнень в обґрунтування позову зазначила, що між нею та фізичною особою підприємцем ОСОБА_5 укладено договори купівлі-продажу меблів: № 12-05-31-01 та № 12-05-31-02 від 31 травня 2012 року, предметом яких є кухня LAGUNA та стільниця для кухні ARROW; № 12-06-06-01 від 06 червня 2012 року щодо техніки для кухні (духову шафу BOSH HBG76R550F, посудомийну машину SMEG STA 6539L, електричну поверхню BOSH PIF651T14E, холодильник LIEBHERR SBSes 7165, витяжку BEST P580 (1000 m3), мийку кухонну BLANCOMEDIAN XL6S, змішувач BLANCOMERCUR-S), № 12-06-26-01 від 26 червня 2012 року предметом якого є меблі для їдальні(вітрина, креденс DESIREE, стіл DESIREE, стільці DESIREE), № 12-07-19/01 від 19 липня 2012 року відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність Покупцеві, а покупець прийняти та оплатити Продавцю партію товару, а саме меблі для спальні та кабінету згідно до додатку №1.

Відповідно до умов договорів нею сплачені платежі у загальній сумі 22141+69485+76777+82400+322973 = 573773 грн.

Відповідно до п. 3.1 Договорів купівлі продажу поставка товару на склад продавця повинна була бути здійснена в строки визначені цими договорами.

Свої зобов'язання за договором ФОП ОСОБА_5 не виконав, меблі не поставлені.

Просила розірвати договори купівлі продажу, укладені з ФОП ОСОБА_5 та стягнути з відповідачки 627920 грн. 98 коп. з яких:

за договором № 12-05-31-01 від 31 травня 2012 року сума основного боргу - 69485грн. проценти за безпідставне користування чужими грошовими коштами у розмірі 4239,54 грн., пеня 375,22 грн., збитки від інфляції у розмірі - 347, 42 грн. 3% річних від простроченої суми у розмірі 1738,30грн.

за договором № 12-05-31-02 від 31 травня 2012 року сума основного боргу - 22141грн., проценти за безпідставне користування чужими грошовими коштами у розмірі 1619,33 грн., пеня 305,55 грн., збитки від інфляції у розмірі - 132,85 грн. 3% річних від простроченої суми у розмірі 662,77 грн.

за договором № 12-06-06-01 від 06 червня 2012 року сума основного боргу - 76777грн. проценти за безпідставне користування чужими грошовими коштами у розмірі 5063,08 грн., пеня 3690,99 грн., збитки від інфляції у розмірі -460,66 грн. 3% річних від простроченої суми у розмірі 2075,95 грн.

за договором № 12-06-26-01 від 26 червня 2012 року сума основного боргу - 82400 грн., проценти за безпідставне користування чужими грошовими коштами у розмірі 5078,32 грн., пеня 494 грн., збитки від інфляції у розмірі -412 грн. 3% річних від простроченої суми у розмірі 2085,17 грн.

за договором № 12-07-19/01 від 19.07.2012р. сума основного боргу - 322 973,03 грн., проценти за безпідставне користування чужими грошовими коштами у розмірі 18378,49 грн., пеня 839,73 грн., збитки від інфляції у розмірі - 1614,86 грн. 3% річних від простроченої суми у розмірі 7536,85 грн.

або стягнути суму шляхом часткового або повного звернення стягнення на майно (пропорційно до суми боргу), що входить до складу спадщини боржника, а саме: квартиру АДРЕСА_2; гаражний бокс АДРЕСА_3

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 20 січня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Договір № 12-05-31-01 від 31 травня 2012 року, договір № 12-05-31-02 від 31 травня 2012 року, договір № 12-06-06-01 від 06 червня 2012 року, договір № 12-06-26-01 від 26 червня 2012 року, договір № 12-07-19/01 від 19 липня 2012 року, укладені між ОСОБА_4 та суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_5 - розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 627 920,98 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 30 липня 2014 року рішення суду змінено, зменшено розмір стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 до 159177 грн.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2016 року рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 16 листопада 2016 року апеляційну скаргу задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано, провадження у справі закрито.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року ухвалу апеляційного суду скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що договори купівлі продажу не містять відтиску печатки Продавця, який мав відповідну печатку та використовував останню у здійсненні підприємницької діяльності, тому такі договори є неукладеними та не породжують юридичних наслідків.

Хоча в договорі купівлі-продажу № 12-07-19/01 від 19 липня 2012 року наявні підписи сторін, а також відтиск печатки Продавця, але жодного розрахункового документу встановленої форми та змісту (касового чеку, товарного чеку, розрахункової квитанції, тощо) до суду не надано. Також відсутні розрахункові документи до інших договорів купівлі продажу.

Вважає, що немає підстав для нарахування заборгованості на кошти, сплата яких належним чином не підтверджена.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з'явилися у судове засідання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що між Позивачем, ОСОБА_4, та суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_5 були укладені наступні договори:

Договір № 12-05-31-01 від 31.05.2012 згідно п.1.1 та 2.6 якого продавець (Боржник) зобов'язується передати у власність Покупцеві (Позивачу), а покупець прийняти та оплатити Продавцю партію товару, а саме кухню LAGUNA (згідно ескізу);

Договір № 12-05-31-02 від 31.05.2012, згідно п.1.1 та 2.6 якого продавець (Боржник) зобов'язується передати у власність Покупцеві (Позивачу), а покупець прийняти та оплатити Продавцю партію товару, а саме стільницю для кухні ARROW WCOD(згідно ескізу);

Договір № 12-06-06-01 від 06.06.2012 відповідно до п.1.1, 2.6 та додатку №1 якого продавець (Боржник) зобов'язується передати у власність Покупцеві (Позивачу), а покупець прийняти та оплатити Продавцю партію товару, а саме техніку для кухні (духову шафу BOSH HBG76R550F, посудомийну машину SMEG STA 6539L, електричну поверхню BOSH PIF651T14E, холодильник LIEBHERR SBSes 7165, витяжку BEST P580 (1000 m3), мийку кухонну BLANCOMEDIAN XL6S, змішувач BLANCOMERCUR-S);

Договір № 12-06-26-01 від 26.06.2012, відповідно до п.1.1 та 2.6 якого продавець (Боржник) зобов'язується передати у власність Покупцеві (Позивачу), а покупець прийняти та оплатити Продавцю партію товару, а саме меблі для їдальні (вітрина DESIREE art. 00060 колір 37L, креденс DESIREE art. 00067 колір 37L, стіл DESIREE art. 02120 колір 37L, стільці DESIREE art. 02022/А колір 37L);

Договір № 12-07-19/01 від 19.07.2012, відповідно до п.1.1 та 2.6 якого продавець (Боржник) зобов'язується передати у власність Покупцеві (Позивачу), а покупець прийняти та оплатити Продавцю партію товару, а саме меблі для спальні та кабінету згідно до додатку №1.

Судом також встановлено, що СПДФО ОСОБА_5 зобов'язання за зазначеними договорами не виконав. Згідно копії свідоцтва про смерть, виданого 10 листопада 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у зв'язку з чим в якості відповідача у справі була залучена єдиний його спадкоємець - ОСОБА_3

У статті 651 ЦК України вказані підстави для зміни або розірвання договору:

1. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

2. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

3. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд виходив з того, що сума авансових платежів за спірними договорами позивачкою повністю сплачена, відповідачем зобов'язання не виконі, а тому позивач має право на розірвання договорів і на користь ОСОБА_4 підлягають стягненню авансові платежі за кожним договором, відсотки за користування грошовими коштами, пеня, збитки від інфляції та 3% річних.

Колегія суддів погоджується з тим, що у даному випадку внаслідок невиконання відповідачем умов договору, у позивача виникло право на їх розірвання, доводи скарги цього висновку не спростовують.

Однак, колегія суддів не може погодитися з висновками районного суду про те, що сума авансових платежів за усіма спірними договорами повністю була сплачена позивачкою. Про необхідність додатково з'ясувати ці обставини було зазначено в мотивах, з яких було скасовано рішення апеляційного суду від 30 липня 2014 року, які містяться в ухвалі касаційного суду від 21 вересня 2016 року (т. 2 а.с.125-127).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам ст.. 263 ЦПК Україна оскаржене рішення районного суду відповідає не у повній мірі.

Відповідно до ст. 368 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилами ст. 692 ЦПК України:

1. Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

2. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

3. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

4. Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу.

У статті 693 ЦК України передбачені такі правила щодо попередньої оплати товару:

1. Якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

2. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

3. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Так, суд першої інстанції не взяв до уваги, що у п.п. 2.2 договорів зазначено, що оплата товару здійснюється двома платежами: авансовим платежем в момент підписання договору та остаточним платежем. При цьому у п. 2.3 вказаних договорів вказаний відповідний розмір авансового платежу (а.с. 8, 12, 20, 26, 30 т.2 ).

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України про те, що правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу (які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення), факт передачі зазначених у вказаних договорах грошових сум авансу повинний бути підтверджений у письмовій формі.

Саме по собі підписання сторонами вищевказаних умов п.п. 2.2, 2.3 договору не свідчить про те, що на момент підписання покупець вже передав продавцю обумовлену у договорі ціну товару. Таких умов вищевказані договори не містять (а. с. 8-32 т. 2).

В матеріалах справи з цього приводу є лише два документа, що підтверджують факт сплати позивачем ОСОБА_4 ФОП ОСОБА_5 обумовленими договором суму авансу: квитанція прибуткового касового ордера від 06 червня 2012 року 76 777 грн. в рахунок сплати за технікум (договір № 12-06-01 від 06 червня 2012 року); квитанція прибуткового касового ордера від 26 червня 2012 року 82400 грн. в якості попередньої оплати по договору № 12-06-26-01 (а.с. 25, 29 т. 2). По іншим договорам позивач не надав до суду документів на підтвердження передачі грошових коштів продавцю товару ОСОБА_5

За змістом ч. 2 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» на підтвердження факту придбання чи замовлення товару (послуг) у звичайний спосіб є розрахунковий документ - квитанція, товарний чи касовий чек, квиток, талон, чи інший документ.

Суд першої інстанції в контексті вказаних положень матеріального права та всупереч вимог ст. 263 ЦПК України на це не звернув уваги і вищевказаних обставин стосовно розміру оплати товару не з'ясував.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з цього, висновок районного суду про те, що позивач передала грошові кошти більше, окрім зазначених сум 76777 + 82400 = 159177 грн., - є припущеннями, на яких відповідно до наведених вимог ЦПК України рішення суду не повинно ґрунтуватися, а наведені з цього приводу доводи позову про передачу грошових коштів на заявлену у позові суму - належними і допустимими доказами не доведені.

Згідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Суд встановив, що згідно умов п.п. 3.1, 3.2 договорів № 12-06-01 від 06 червня 2012 року та № 12-06-26-01 від 26 червня 2012 року після сплати авансу строк його виконання становить 90 календарних днів з моменту отримання авансового платежу, а доставка товару по м. Харкову здійснюється продавцем на протязі 7 календарних днів з моменту остаточного розрахунку між сторонами, що з урахуванням сплати авансу у першому випадку становить строк не пізніше 10.09.2012р., а у другому - 10.10.2012р.

Відповідач не виконав умови вищевказаних договорів, не провів поставку продукції в обумовлені строки і як вбачається із копії свідоцтва про смерть - помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 49 т.1).

Відповідно до ст. 611 ЦК України:

1. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

У статті 612 ЦК України вказано про прострочення боржника

1. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

2. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

3. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

4. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

У статті 625 ЦК України передбачена відповідальність боржника за порушення грошового зобов'язання:

1. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

2. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У статті 1282 ЦК України визначений обов'язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора:

1. Спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

2. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Згідно до ст. 1281 ЦК України:

1. Спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

2. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Відповідно до довідки з КП «Жилкомсервіс» від 01.03.2013 на день смерті ОСОБА_5 разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 мешкала його дружина, ОСОБА_3 (а.с. 50).

Позивач ОСОБА_4 16 квітня 2013 року, тобто в межах передбаченого ч. 2 ст. 1281 ЦК України повідомила про свої претензії до майна ОСОБА_5 згідно до договорів постачання (а.с. 51).

Згідно повідомлення з Шостої Харківської державної норатіальної контори від 03.06.2013 року після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини звернулася дружина спадкодавця, ОСОБА_3, а син спадкодавця, ОСОБА_6, - відмовився від спадщини на користь дружини спадкодавця. З претензією до спадкоємців звернулась ОСОБА_4 (а.с. 67).

Судом встановлено, що згідно оцінки спеціаліста станом на 07.02.2018 р. вартість спадкового після смерті ОСОБА_5 майна складає: гаражний бокс АДРЕСА_3

Стягнувши відсотки та штрафні санкції відповідно до ст. 625 ЦК України та умов п. 4.12 договорів суд першої інстанції не звернув уваги, що відповідно до ч. 3 ст. 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов'язок сплатити лише ту неустойку (штраф, пеню), яка була присуджені судом кредиторові із спадкодавця за життя спадкодавця. Оскільки позивач не надала до суду відповідних рішень судів про цивільно-правову відповідальність спадкодавця ОСОБА_5 на підставі вищевказаних договорів, - районний суд в помилково застосував вказану цивільно-правову відповідальність до спадкоємця відповідача - ОСОБА_3

Тому колегія суддів дійшла висновку, що суд помилково стягнув на користь ОСОБА_7 нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України про цивільно-правову відповідальність відсотки за користування коштами, пені та збитки від інфляції, 3% річних.

Що стосується вимог про стягнення процентів за безпідставне користування грошовими коштами, то в цій частині колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

У п. 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено судам, що при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Таким чином, за безпідставне, поза межами строків поставки, користування чужими грошовими коштами, отриманих ФОП ОСОБА_5 у вигляді авансу, він повинний був на день своєї смерті сплатити проценти у розмірі облікової ставки НБУ, яка на той час складала 7,5 % річних:

1.По договору № 12-06-06-01 від 06.06.2012: 76777,00 грн. х 7,5% х 60 дн./365 дн. = 946,57 грн.

2.По договору № 12-06-26-01 від 26.06.2012: 82400 грн. х 7,5% х 30 дн./365 дн. = 507,95 грн.

Оскільки нарахування процентів в сумі 1454,52 грн., не є цивільно-правовою відповідальністю, тому в контексті вищевказаних положень ч. 3 ст. 1231 ЦК України про необхідність встановлення цивільно-правової відповідальності спадкодавця, - вони у даному не потребують встановлення судом за життя ОСОБА_5

З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції не повністю з'ясував обставини справи, що мають значення для справи; висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи; суд неправильно застосував норми матеріального права, тому відповідно до п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає зміні в частині розміру стягнення боргу.

В іншій частині рішення є законним і обґрунтованим і доводами скарги не спростовується.

Відповідно до п. 13 ст. 141 ЦПК України також підлягає перерозподілу пропорційно задоволеним позовним вимогам відшкодування судових витрат, до яких належать сплачений позивачем судовий збір за подачу позову до суду першої інстанції, а також - сплачений відповідачем судовий збір за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381-384, 389- 392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 січня 2014 року - змінити.

Ухвалити нове рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 160631 грн. (сто шістдесят тисяч шістсот тридцять одну) 52 коп.

В іншій частині рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 січня 2014 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 32 грн. (тридцять дві) 95 коп. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 26.03.2018.

Головуючий -

В.Б. Яцина

Судді -

І.О. Бровченко.

І.В. Бурлака.