Постанова

Іменем України

06 березня 2018 року

м. Київ

справа № 598/13/16-ц

провадження № 61-5712св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О, Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовомОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_7 - представника ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 29 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Сташківа Б. І., Костіва О. З., Жолудько Л. Д.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу.

Позовна заява мотивована тим, що 05 березня 2007 року її батько - ОСОБА_8 уклав з акціонерним товариством «Ощадбанк» (далі - АТ «Ощадбанк») договір відновлювальної кредитної лінії № 82, згідно з яким отримав 20 000 доларів США зі сплатою 12,5 % річних строком до 04 березня 2017 року.

За усною домовленістю з батьком вона погашала заборгованість за кредитними зобов'язаннями батька, а він взяв на себе зобов'язання спільно з нею займатися підприємницькою діяльністю та подарувати їй житловий будинок, що розташований на АДРЕСА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року її батько ОСОБА_8 помер.

За період з 27 грудня 2012 року по 22 грудня 2014 року вона переслала із-за кордону на погашення заборгованості за кредитом 19 753 долари США, 156 євро, 1 202 грн 20 коп. на погашення пені, а також після смерті батька заборгованість за кредитом у розмірі 3 654 грн 76 коп. - заборгованості за платіжною карткою та 630 грн - податок з доходів фізичних осіб.

Спадкоємцями після смерті батька є її мати ОСОБА_6, син ОСОБА_5, та вона - дочка ОСОБА_8 - ОСОБА_4, які звернулися із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8

Оскільки вона у розумінні положень статті 1281 ЦК України є кредитором спадкодавця, а тому 05 жовтня 2015 року вона звернулася до ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з претензією про повернення боргу в межах вартості майна, одержаного у спадщину, з підстав передбачених статтею 1282 ЦК України.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного просила суд стягнути з кожного з відповідачів на її користь 6 584 долари 33 центи США, 52 євро та 1 828 грн 95 коп. боргу спадкодавця.

В уточнених позовних вимогах ОСОБА_4 просила зменшити в частині стягнення з 1 828 грн 95 коп. до 1 428 грн 25 коп. з кожного із відповідачів боргу спадкодавця.

15 липня 2016 року рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що між нею та її батьком ОСОБА_8 існували будь-які кредитні правовідносини, як між кредитором та боржником, а тому позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

29 вересня 2016 року рішенням апеляційного суду Тернопільської області рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 15 липня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_5, та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 з кожного, зокрема, по 6 584 долари 33 центи США, що еквівалентно - 173 997 грн 40 коп., 52 євро, що еквівалентно - 1 545 грн 50 коп., 1 428 грн 25 коп. боргу спадкодавця.

Стягнуто з ОСОБА_5, та ОСОБА_6, з кожного по 3 337 грн 01 коп. понесених судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що між ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та позивачем виникли кредитні зобов'язання, які позивач виконала повністю, натомість ОСОБА_8 взяті на себе зобов'язання не виконав, гроші не повернув, житловий будинок не подарував, а тому відповідачі, як спадкоємці у порядку, передбаченому статтею 1282 ЦК України, зобов'язані задовольнити вимоги ОСОБА_4 за боргами спадкодавця в межах реальної вартості успадкованого ним майна.

У жовтні 2016 року ОСОБА_7 - представник ОСОБА_6 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну каргу, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду Тернопільської області від 29 вересня 2016 року і залишити в силі рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 15 липня 2016 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 - представник ОСОБА_6 посилається на те, що апеляційний суд при вирішені спору не взяв до уваги те, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження існування будь-яких договірних зобов'язань між нею та ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а тому позовні вимоги необґрунтовані.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

05 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним нормам процесуального права рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що ОСОБА_8 05 березня 2007 року уклав з АТ «Ощадбанк» договір відновлюваної кредитної лінії № 82, згідно з умовами якого отримав кредит у розмірі 20 000 доларів США зі сплатою 12,5 % річних строком погашення не пізніше 04 березня 2017 року (а. с. 201). Виконання зобов'язань боржника за договором забезпечено договором іпотеки нерухомого майна, а саме житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, власником якого був ОСОБА_8 (а. с. 211).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 помер.

На обґрунтування своїх доводів позивач посилалася на те, що вона за усною домовленістю з батьком ОСОБА_8 погашала заборгованість за кредитним договором від 05 березня 2007 року. Натомість ОСОБА_8 зобов'язувався передати їй у власність належний йому житловий будинок, розташований на вилиці Гоголя в селі Трибухівці Бучанського району Тернопільської області та повернути всі борги. Однак ОСОБА_8 помер і на належне йому майно в тому числі на вищевказаний житловий будинок відкрилась спадщина за законом. Тому позивач, вважає, що відповідно до положень статті 1282 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) вона має право вимоги до спадкоємців після смерті ОСОБА_8

Судами встановлено, що за період з 27 грудня 2012 року по 22 грудня 2014 року ОСОБА_4 сплатила на погашення заборгованості за кредитом 19 753 долари США, 156 євро, а також сплатила 1 202 грн 20 коп. на погашення пені. Крім того, після смерті батька сплатила заборгованість за платіжною карткою у розмірі 3 654 грн 76 коп. та 630 грн - податок з доходів фізичних осіб.

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, є його дружина - ОСОБА_6, син - ОСОБА_5, та позивач дочка ОСОБА_8 - ОСОБА_4, які звернулися із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 була направлена претензія до спадкоємців про задоволення вимог кредитора за рахунок спадкового майна (а. с.19, 222).

Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Судами встановлено, що у спадкове майно входить: житловий будинок, розташований на АДРЕСА_1, що розташована на АДРЕСА_1, а також автомобіль КАМАЗ 5511, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права й обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком прав і обов'язків, зазначених у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 цього Кодексу).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

ОСОБА_4 заявила вимоги до спадкоємців на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України.

Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Встановивши, що ОСОБА_4 сплачувала кошти на погашення заборгованості спадкодавця ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, апеляційний суд, всупереч вимогам статтей 212-214, 303, 316 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи), не визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, що підлягає до застосування. За відсутності доказів про існування заборгованості ОСОБА_8 перед ОСОБА_4 дійшов помилкового висновку про наявність передбачених законом підстав для стягнення з відповідачів - спадкоємців після смерті ОСОБА_8, коштів, перерахованих на погашення боргових зобов'язань спадкодавця.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволення позову, дійшов правильного висновку, що оскільки доказами у справі не підтверджена наявність кредиторської заборгованості спадкодавця перед позивачем, підстав, передбачених статтею 1282 ЦК України для задоволення таких вимог, не має.

Частиною першою статті 413 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки апеляційним судом скасовано законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції, рішення апеляційного суду відповідно до положень статті 413 ЦПК України підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення районного суду.

Керуючись статтями 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 - представника ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 29 вересня 2016 року скасувати, рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 15 липня 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення апеляційного суду втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило