Справа № 591/6985/17
Провадження № 2/591/750/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2018 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого - судді Бурда Б.В. за участю секретаря - Сітало Я.В.

розглянувши у загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу 591/6985/17 за позовом ОСОБА_1 (зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_1; РНОКПП: НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_1; РНОКПП: НОМЕР_2) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1. У вказаній квартирі зареєстровані в якості членів сімї власника її чоловік та син ОСОБА_2. З 2013 року її син у спірній квартирі без поважних причин не мешкає, не оплачує комунальні послуги, житлом не цікавиться. Тому, посилаючись на положення ст. 405 ЦК України, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у спірній квартирі.

У даній справі 11.12.2017 року було відкрите провадження та справу призначено до судового розгляду по суті на 07.02.2018 року.

У звязку із змінами процесуального закону, 07.02.2018 року судом проведене підготовче засідання та справу призначено до розгляду на 21.02.2018 року.

Відповідач відзив на позов не подав.

В судовому засіданні позивач позов підтримала та пояснила, що син проживає з 2013 року у м. Києві.

Відповідач в судове засідання не зявився. Суд вважає, що відповідач сповіщений про час та місце розгляду справи. Так, судові виклики направлялися відповідачу за зареєстрованим місцем проживання останнього та останній не повідомляв суду іншого місця свого проживання

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові заяви по суті справи та докази подані суду, вважає позов обґрунтованим з огляду на таке.

Судом було встановлено, позивач на підставі Свідоцтва про право власності на житло (а.с. 16-17) є власником квартири АДРЕСА_1. У вказаній квартирі на постійній основі в якості членів сімї власника зареєстровані три особи: позивач, ОСОБА_3 (чоловік позивача) та відповідач ОСОБА_2 (син позивача).

Вказані обставини підтверджуються довідкою по склад зареєстрованих осіб (а.с. 15).

Також встановлено, що відповідач у продовж тривалого часу, більше ніж один рік, у спірному житловому приміщенні не проживає без поважних причин.

Факт не проживання відповідача у спірному житловому приміщенні підтверджуються поясненнями свідків.

Так, свідок ОСОБА_4 пояснила суду, що проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2 та є сусідкою сторін. В 92 квартирі мешкає позивач та її чоловік. Раніше у квартирі також мешкав син позивача ОСОБА_2. Відповідач не мешкає у квартирі останні 5 років.

Свідок ОСОБА_5 пояснив суду, що проживає у ІНФОРМАЦІЯ_3 та є сусідом сторін. Син позивача не мешкає у квартирі близько чотирьох років. Зі слів позивача та її чоловіка знає, що їх син мешкає у Києві.

Свідок ОСОБА_6, пояснила суду, що проживає у ІНФОРМАЦІЯ_4 та товаришує з позивачем. Раз чи два на тиждень буває у позивача у квартирі. Син позивача не мешкає у квартирі близько 5 років. Зі слів позивача знає, що син поїхав до Києва. Востаннє бачила відповідача у підїзді приблизно у 2015 році. Потім позивач розповідала, що син приїздив у гості на декілька днів.

Свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що проживає у ІНФОРМАЦІЯ_5 та є сусідкою сторін. ЇЇ син товаришував з відповідачем поки вони навчалися у школі. Син позивача не мешкає у квартирі дуже давно більше 4 років, про це знає зі слів позивача. Сама не бачила відповідача дуже давно більше трьох років.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положенням ч.1 ст.317 та ч.1 ст.319 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, і він реалізовує їх на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Відповідно до положень ст. 405 ЦК України - Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, суд вважає, що згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України відповідач втратив право користування спірним житловим приміщенням внаслідок тривалої відсутності, а тому вимоги позивача в даній частині підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_1; РНОКПП: НОМЕР_1) задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 (зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_1; РНОКПП: НОМЕР_2) таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарги подаються учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. .

Повний текст судового рішення складено 21 березня 2018 року.

Суддя