Справа №705/961/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2018 року м. Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Мазуренко Ю.В. розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовною заявою про поділ майна подружжя. В якості відповідача в позові вказаний ОСОБА_2.

В позові ставиться питання:

«…- прийняти позов до розгляду відкривши провадження в справі;

- відстрочити на час судового розгляду справи судом сплату судового збору;

- визнати особистою приватною власністю садовий будинок № 195 в садовому товаристві «Будівельник» в місті Умані та земельну ділянку № 195 в садовому товаристві «Будівельник» міста Умані площею 150 кв. м та земельну ділянку 6,5 сот.;

- визнати спільною сумісною власністю подружжя мікроавтобус пасажирський марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. НОМЕР_1, 1994 року випуску;

- в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя присудити відповідачеві у власність мікроавтобус пасажирський марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. НОМЕР_1, 1994 року випуску;

- стягнути з відповідача на мою користь грошову компенсацію за спільне сумісне майно подружжя в еквіваленті 2500 доларів США в сумі 66750 грн...».

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (стаття 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124), а статтею 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Проте, вирішуючи питання про відкриття провадження по справі, суди повинні перевірити відповідність вимог, з якими позивач звертається до суду для захисту, а також дотримання ним вимог, передбачених ст.ст.175, 177 ЦПК України.

Предявлена позовна заява ухвалою суду від 05 березня 2018 року була залишена без руху, оскільки подана з порушенням вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

В позовній заяві не були дотримані в повному обсязі пункти 3, 5, 6, 9, 10 частини 3 статті 175 ЦПК України, які відповідно передбачають, що позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у звязку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Зокрема, позивачем не було надано попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач понесла і які очікує понести у звязку із розглядом справи.

Так, в позовній заяві, щодо вимог про поділ спільного майна подружжя не чітко було викладено обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Тому були порушені вимоги п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

Суддя звертав увагу на те, що від змісту позовної заяви залежить позиція відповідача, який як і позивач має право на судовий захист, а для реалізації цього права має бути обізнаним з тим, які вимоги до нього заявлені та з яких підстав і якими доказами це підтверджується.

Проте, позивачем у прохальній частині позовної заяви не чітко були сформульовані позовні вимоги в частині визнання особистою приватною власністю садового будинку № 195 та земельної ділянки № 195 в садовому товаристві «Будівельник» та земельної ділянки 6,5 сот.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності це закріплена за власником можливість у межах, що допускають законом, володіти, користуватися й розпоряджатися майном за своїм розсудом й у своєму інтересі. Стаття 319 ЦК України встановлює загальні правила та межі здійснення права власності.

Спільна часткова власність це власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності (ст. 356 ЦК України). Спільною частковою власністю має вважатися власність двох чи більше співвласників, частка кожного з яких у праві власності є завідомо визначеною в конкретній величині. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК спільною сумісною власністю є та спільна власність двох чи більше осіб, у яких завідомо не визначені частки кожної з них. Отже, праву спільної сумісної власності, як і праву спільної часткової власності притаманні такі риси як множинність її суб'єктів (співвласників) та єдність її об'єкта. Так, ч. З ст. 368 передбачає презумпцію дії режиму спільної сумісної власності щодо майна подружжя, набутого ним за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом. Правові засади спільної сумісної власності подружжя визначаються статтями 60-74 нового Сімейного кодексу України. Спільною сумісною власністю, відповідно до ч. 4 ст. 368, також є майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Також в позовній заяві, що стосується вище вказаних позовних вимог (з врахування особливостей предмету та підстав позову) не були зазначені докази, які б підтверджували відповідні обставини (документи, які підтверджують, правовий режим майна, (а саме, автомобіля), тобто як воно було набуте, та підстави визначення ціни позову, тощо).

В порушення п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивачем у позовній заяві не були зазначені відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обовязковий досудовий порядок урегулювання спору.

Відповідно до п.2, п. 10 ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна, а у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Ціна позову має важливе значення, насамперед, для правильного визначення судового збору, що підлягає сплаті під час звернення до суду.

При цьому, позивачем в позові ставиться питання про визнання права власності на садовий будинок, земельну ділянку та мікроавтобус, проте, позивачем не було надано документів, які б підтверджували дійсну вартість спірного майна на момент звернення до суду з позовом. Натомість в тексті позовної заяви міститься посилання на те, що «…ціна позову визначається сумою вартостей особистого приватного майна садового будинку 13500 дол. США та вартості спільного сумісного майна подружжя мікроавтобус пасажирський марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. НОМЕР_1, 1994 року випуску 5000 доларів США, що по ринковому курсу на час звернення з позовом = 493950 грн…». Проте, до матеріалів позовної заяви позивачем додано копію договору купівлі-продажу садового будинку від 21.08.2007 року, згідно якого вказано, що «…продаж садового будинку за домовленістю сторін вчиняється за 69507 грн….», та копію договору купівлі-продажу земельної ділянки № 195, площею 722 кв.м, що знаходиться в м. Умань садове товариство «Будівельник» від 21.08.2007 року, згідно якого «…продаж за домовленістю сторін 7155 грн. …». Вказані обставини містять суперечливі дані з обставинами, зазначеними у позовній заяві.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, однак позивачем до позовної заяви не додано документу про сплату судового збору.

Відповідно до положень Закону України «Про судовий збір » від 08.07.2011 року (з наступними змінами та доповненнями) ставки судового збору станом на 01.01.2018 року встановлюються: для вимог немайнового характеру 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подачу до суду позовних заяв майнового характеру сплачується 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Проте, позивачем у позові ставилося питання про відстрочення сплати судового збору, при цьому позивачем не надано будь-яких обґрунтувань та доказів на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Згідно ч.3 ст. 177 ЦПК України у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів тощо.

Суддя в ухвалі вказувала, що перелічені недоліки позовної заяви унеможливлюють вирішення питання про відкриття провадження по справі та подальший розгляд справи і ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Ухвала судді Уманського міськрайонного суду про залишення позовної заяви без руху була винесена 05.03.2018р. та в ній було встановлено строк «…для усунення недоліків протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали…».

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 740, яке надійшло на адресу суду 16.03.2018р. за вх.. № 6275,- позивач ОСОБА_1 ухвалу Уманського міськрайонного суду про усунення недоліків від 05.03.2018р. отримала 14.03.2018р., про що особисто поставила свій підпис на листі.

При цьому, позивач, в порушення вимог ст. ст. 175,177 ЦПК України, станом на 27 березня 2018р. недоліки вказані в ухвалі суду не усунула.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст.185 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,- визнати неподаною та повернути позивачу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.В. Мазуренко