Провадження № 2/522/5613/18
Справа № 522/3873/18
УХВАЛА

про забезпечення позову

15 березня 2018 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі судді Бондар В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 06.03.2018 року звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу, в якій позивач просить суд:

Стягнути з ОСОБА_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, 65058, РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, корпус А, квартира 16, м. Одеса, 65044, РНОКПП НОМЕР_2 заборгованість за договором позики від 06.08.2009 року у розміні 1 857 513 грн..

Стягнути з ОСОБА_3, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, 65058, РНОКПП НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, корпус А, квартира 16, м. Одеса, 65044, РНОКПП НОМЕР_2 заборгованість за договором позики від 06.08.2009 року у розміні 1 990 192, 5 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, 65058, РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, корпус А, квартира 16, м. Одеса, 65044, РНОКПП НОМЕР_2 судові витрати у розмірі 7 257,4 грн.

Стягнути з ОСОБА_3, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, 65058, РНОКПП НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, корпус А, квартира 16, м. Одеса, 65044, РНОКПП НОМЕР_2 судові витрати у розмірі 7 257,4 грн.

06.03.2018 року позивач надав до суду клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом:

Накладення арешту на наступне майно:

-квартиру № 161 у будинку № 6, корпус 5 по проспекту Шевченка у м. Одесі, яка належить на праві власності ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1;

-1/3 частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею 67,3 кв.м., яка належить на праві особистої приватної власності ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_3.

В обґрунтування заяви позивач посилається на те, що заявлені до вжиття заходи забезпечення позову повязані з предметом спору в цій справі та заявленими позивачем вимогами. Також позивач зазначила, що у випадку відчужених будь-яким чином теперішніми власниками, вказаних обєктів нерухомості, зробить неможливим виконання рішення по суті, якщо воно буде постановлено на користь позивача. У звязку з чим, представник позивача у заяві про забезпечення позову вважає доцільним вжиття заявлених заходів забезпечення позову та наполягає на їх вжитті.

Крім того від позивача 13.03.2018 року до суду надійшла заява про зустрічне забезпечення. В якій вказала, що має постійне місце проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 корп. А кв. 16, отримає пенсію, має у власності нерухоме майно та гарантує відшкодування збитків відповідачеві, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, встановив наступні обставини:

Подана позивачем заява про застосування заходів забезпечення позову відповідає приписам та вимогам встановленим ст. 151 ЦПК України, та таким чином вона підлягає невідкладному розгляду.

Згідно ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1-2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обовязку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об'єктом прав, що став предметом спору.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову та наявності спору, позивач зазначила про те, що 03 вересня 2004 року син позивача, ОСОБА_2, та ОСОБА_3 (відповідачі по справі) зареєстрували шлюб та стали проживати в ІНФОРМАЦІЯ_4, яка належала позивачу на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою Одеською державною нотаріальною конторою 11 листопада 2003 року.

25 липня 2005 року у відповідачів народився син ОСОБА_4.

У 2009 році ОСОБА_2 звернувся до позивача з проханням надати йому позику у сумі 150 000 доларів США для придбання трикімнатної квартири.

Для можливості надати суму позики позивачем, 10 липня 2009 року було продано належну їй на праві особистої приватної власності квартиру АДРЕСА_2, за 90 тисяч доларів США, в якій проживали відповідачі.

Також у позивача були в наявності кошти у розмірі 50 000 доларів США від продажу будинку та квартири, що були розташовані у смт Велика Михайлівка Одеської області та власні накопичення у розмірі 10 000 доларів США.

06 серпня 2009 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача 150 000 доларів США для придбання квартири № 161 в будинку № 6, корпус 5 по проспекту Шевченка у місті Одеса та зобовязався повернути борг до31 грудня 2015 року.

06 серпня 2009 року ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу, за згодою ОСОБА_3. придбав трикімнатну квартиру № 161 в будинку № 6, корпус 5 по проспекту Шевченка у м. Одеса де став проживати зі своєю сімєю.

ОСОБА_3 було відомо про те, що ОСОБА_2 отримав від позивача позику в розмірі 150 000 доларів США на придбання квартири і що саме за ці кошти вказана квартира й була придбана, в якій стала проживати в тому числі ОСОБА_3.

27.02.2010 року у відповідачів народилась донька Марія.

У жовтня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2014 року шлюб між відповідачами був розірваний.

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до Приморського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, шляхом виділення у її власність ? частини квартири 161 у будинку 3 6, корпус 5 по проспекту Шевченка у міста Одесі та іншого майна, придбаного в період шлюбу.

ОСОБА_2 було подано зустрічний позов про визнання за ним права особистої приватної власності на спірну квартиру.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 31 липня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено у повному обсязі, зустрічний позов ОСОБА_2 був задоволений.

07.12.2017 року Апеляційний суд Одеської області розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 змінив рішення Приморського районного суду міста Одеси, виділивши ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у власність по ? частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, шляхом визнання за ними права власності на вказані частини квартири.

Своє рішення суд апеляційної інстанції мотивував тим, що квартира № 161 по проспекту Шевченка, будинок 6, корпус 5 у м. Одесі, придбалась відповідачем в період шлюбу для поліпшення житлових умов його сім`ї та подальшому сім`я проживала в цій квартирі.

Вказане рішення Апеляційного суду Одеської області набрало чинності.

ОСОБА_2 взяте на себе зобовязання повернути позику до 31 грудня 2015 року не виконав. А повернув тільки 5 000 доларів США.

З урахуванням рішення Апеляційного суду Одеської області про виділення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у власність по 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_3 та поверненням ОСОБА_2 частини позики у розмірі 5 000 доларів США, його борг складає 70 000 доларів США, а ОСОБА_3 75 000 доларів США, так як нею жодної частини позики позивачу не поверталось.

На дату подання позову за курсом НБУ борг ОСОБА_2 склав 70 000 доларів США, що становить 1 857 513 грн., а борг ОСОБА_3 75 000 доларів США, що становить 1 990 192, 5 грн.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 14.03.2018 року отриманої судом, ОСОБА_2 є власником квартири що розташована за адресою: АДРЕСА_3, яка була визнана Апеляційним судом Одеської області спільною власністю відповідачів з розподілом часток у розмірі ? частики у праві спільної сумісної власності на квартиру між ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Згідно з довідкою ТОВ «ОМЕГА» від 05.03.2018 року ринкова вартість квартири 161 по проспекту Шевченка, будинок 6, корпус 5 у м. Одесі, становить від 80 000 до 95 000 доларів США. У власності ОСОБА_3 відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 14.03.2018 року отриманої судом перебуває квартира АДРЕСА_4, ринкова вартість якої відповідно до довідки ТОВ «Омега» складає від 87 000 до 105 000 доларів США.

На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з відповідним позовом за захистом своїх порушених прав, та просить суд вжити заявлені ним заходи забезпечення позову.

Крім того, в обґрунтування саме необхідності вжиття заходів забезпечення позову позивач зазначив, що оскільки позовні вимоги до відповідачів містять "матеріальну складову", подальше відчуження вказаних обєктів нерухомого майна третім особам зробить неможливим виконання рішення по суті, якщо воно буде постановлено на його, позивача, користь, оскільки, відповідно до довідки ТОВ «ОМЕГА» з врахуванням рішення Апеляційного суду Одеської області вартість належного ОСОБА_2 майна є значно меншою ніж сума позики та враховуючи належність ОСОБА_3 на праві спільної особистої власності квартири за адресою: АДРЕСА_5 та відсутність у відповідачів іншого майна, за рахунок якого може бути задоволено позовні вимоги, доцільним буде накладення арешту на вищезазначене майно. Також позивачем вказано, що формально відповідачі не мають перешкод відчужити зазначене майно, оскільки на цей час немає зареєстрованої заборони на здійснення таких угод, що реально може порушити її права у випадку постановлення судом рішення на користь позивача.

Виходячи із повязаності заходів забезпечення позову з його предметом, а саме те, що предметом позову є вимога про стягнення грошових коштів, враховуючи, що вартість належної відповідачам відповідно до рішення Апеляційного суду Одеської області на праві спільної сумісної власності квартири є меншою, ніж ціна позову, враховуючи наявність у ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_5, та з огляду на відсутність інформації щодо наявності у відповідачів іншого нерухомого майна чи грошових коштів на рахунках, співмірності таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, а також оскільки в суду є підстави вважати, що невжиття цих заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, суд вважає за можливим забезпечити позов шляхом накладення арешту.

Докази суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 року по справі №6-605цс16 зроблено висновок, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових Інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд звертає увагу, що забезпечення позову шляхом накладення арешту не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправя сторін, не порушує речове право володіння особи майном, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди позивачу.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті.

При розгляді заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно дост.124 Конституції України судові рішення є обов'язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до ч.ч. 1, 3-7ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз'яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, співрозмірності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд дійшов висновку, що між сторонами виник спір стосовно стягнення грошових коштів; тому вказані вимоги про забезпечення позову є співрозмірними позовним вимогам, оскільки вартість обєкту нерухомості на який позивач просить накласти арешт є значно меншою, ніж сума коштів, яку позивач просить стягнути, а невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача, для відновлення прав позивачу необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а відтак й порушить права позивача на судовий захист, а забезпечення позову навпаки виступають запорукою виконання можливого рішення суду, у звязку з чим, суд вважає, що заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову є частково обґрунтованою та підлягає задоволенню в частині заявлених позивачем до вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на обєкт ? частини квартири № 161 у будинку № 6, корпус 5 по проспекту Шевченка у м. Одесі, загальною площею 74,8 кв.м, житловою площею 50,5 кв.м. та 1/3 частини квартири АДРЕСА_6, загальною площею - 67,3 кв.м., житловою площею - 22 кв.м.

Відповідно до вимог статті 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову, у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, за наявності яких законодавець встановив обов'язок суду щодо застосування зустрічного забезпечення (ч. 3ст. 154 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

При викладених обставинах та керуючись ст. ст. 149-154, 157, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову по цивільній справі № 522/3873/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу, а саме:

Накласти арешт на наступне майно:

-? частини квартири № 161 у будинку № 6, корпус 5 по проспекту Шевченка у

м. Одесі, загальною площею 74,8 кв.м, житловою площею 50,5 кв.м.;

-1/3 частини квартири АДРЕСА_6, загальною площею - 67,3 кв.м., житловою площею - 22 кв.м.

В іншій частині заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову залишити без задоволення.

Ухвалу для виконання направити до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради.

Відомості відповідно до ч. 1ст. 157 ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження»:

Стягувач: ОСОБА_1, що мешкає за адресою 65044, м. Одеса, проспект Гагаріна, будинок 6, корпус А, квартира 16, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Боржник: ОСОБА_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, 65058, РНОКПП НОМЕР_1.

Боржник: ОСОБА_3, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, 65058, РНОКПП НОМЕР_3

Ухвала про забезпечення позову набуває законної сили з дня її проголошення (підписання) суддею та підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Згідно з ст. 354 та відповідно до п. 8 та п.п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси до Апеляційного суду Одеської області.

Суддя Бондар В.Я.

15.03.2018