Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2018 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Овчиннікової О.С.,

при секретарі - Фоміних С.В.,

за участю позивача - не з*явилася,

відповідачів - не з*явилися,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, малолітнього ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим будинком,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що їй, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, належить будинок № 96 по вулиці Миру в с.Миколаївка Волноваського району Донецької області. У будинку з її дозволу, на правах членів сімї зареєстровано відповідачів її невістку та малолітнього онука, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У 2014 році відповідачка разом з дитиною виїхала до Російської Федерації, де проживає до теперішнього часу, до України повертатися не збирається, особистих речей в будинку не залишили, що підтверджується актом депутата Миколаївської сільської ради. Оскільки реєстрація відповідачів перешкоджає їй оформити субсидію, просила визнати їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

В судове засідання позивач не з*явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягала.

Відповідачка ОСОБА_2 електронною поштою надіслала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала, вказує, що житловою площею забезпечена.

Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Вислухавши свідчення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, тому суд приймає визнання позову відповідачем та ухвалює рішення про задоволення позову у підготовчому судовому засіданні з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником жилого будинку № 96 по вулиці Кірова в с.Миколаївка Волноваського району Донецької області, що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом від 30.08.1999 року, на якому міститься відбиток штампу про реєстрацію права власності за позивачем (а.с.5)

З рішення Миколаївської сільської ради від 25.11.2015 року за № VI/47-329 на а.с.6 про перейменування вулиць в селах Миколаївської сільської ради вбачається, що назву вул.Кірова у с.Миколаївка змінено на вул.ОСОБА_5.

Згідно ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

За змістом ст. 156 ЖК України , право членів сім»ї власника будинку щодо користування будинком, є похідним від права власника будинку на користування зазначеною жилою площею.

Згідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом при відсутності члена сім»ї без поважних причин більше одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

З довідки № 449 від 22.02.2018 року, виданої Миколаївською сільською радою Волноваського району Донецької області, встановлено, що до складу сім*ї ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_2, що мешкає по вул..Миру, 96 у с.Миколаївка Волноваського району Донецької області входить її син, ОСОБА_6, та відповідачі - невістка та онук.( а.с.7)

Згідно акту обстеження фактичного проживання відповідачів за вказаною адресою, складеного 26.02.2018 року комісією за участю депутата ОСОБА_7, під час проведення обстеження фактичного проживання відповідачів у будинку № 96 по вул.Миру у с.Миколаївка Волноваського району Донецької області, вказані особи за місцем реєстрації не мешкають, їх особисті речі в будинку відсутні. ( а.с.8)

Тобто, відповідачі на правах членів сімї власника зареєстровані у вказаному будинку, але фактично в ньому не проживають, особистих речей не мають.

Факт непрживання відповідачів у належному позивачці будинку також підтверджений в судовому засідання показами свідками ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст.. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

При цьому усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою.

З матеріалів справи встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 ніколи не була власницею будинку, зареєстрована за вказаною адресою за згодою власника, як дружина сина власника будинку, тобто, як член сімї власника. На даний момент вона виїхала за межі України, вказала у заяві, що житлом забезпечена, з позовом згодна.

Згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місце знаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Місцем проживання малолітнього ОСОБА_3, який не досяг 10 річного віку, є місце реєстрації та місце проживання його матері - відповідача, яка зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_3 у станиці Кирпильскій Усть - Лавинського району Краснодарського краю Росії.

Тобто, з 2014 року малолітній ОСОБА_3 разом зі своєю матір'ю відповідачкою, виїхав із вказаного будинку та на даний час проживає за адресою її реєстрації.

Відповідачка, як законний представник малолітньої особи, не заперечувала проти позовних вимог позивачки.

Враховуючи вищевикладене та вимоги діючого законодавства, суд вважає підтвердженим факт не проживання відповідачів більше року в будинку № 96 по вул..Миру в с.Миколаївка Волноваського району Донецької області без поважних причин, тому позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі ст.ст. 316, 391, 405 Цивільного Кодексу України, ст. 156 ЖК України, керуючись ст.ст. 12, 76-81, 89, 95, 133, 141, 198, 200, 206, 263 - 265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, малолітнього ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим будинком.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком № 96 по вул..Миру у с.Миколаївка Волноваського району Донецької області.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Донецької області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Донецької області через Волноваський районний суд Донецької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.С.Овчиннікова