АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«04» квітня 2018 року

м. Харків

справа № 619/3150/17

провадження № 22-ц/790/2064/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Маміної О.В., Кругової С.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - законний представник ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків, моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 26 січня 2018 року (ухвалене суддею Калмикова Л.К.),-

ВСТАНОВИВ:

«29» вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - законний представник третьої особи ОСОБА_3, про відшкодування матеріальних збитків у розмірі 122940,00 грн, моральної шкоди у сумі 13000,00 грн, судового збору - 640,00 грн, витрат на юридичну допомогу - 700,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона проживає у приватизованій однокімнатній квартирі АДРЕСА_1.

Зазначала, що відповідач ОСОБА_2 проживає у квартирі №16 вказаного будинку, є власником зазначеної квартири. З його вини влітку її квартира була затоплена, факт затоплення та спричинення їй шкоди підтверджується актом комісії житлово-експлуатаційної організації від 21.08.2017 року.

30.08.2017 року сталося наступне затоплення її квартири, що підтверджується актом обстеження квартири.

Обстежити квартиру відповідача не вдалося, оскільки відповідач двері не відчинив. Такі затоплення її квартири відбуваються постійно, внаслідок чого пошкоджені стелі, стіни та підлога у ванній кімнаті, у зв'язку з чим квартира потребує ремонту, вартість якого за висновком спеціалістів складає 12294,50 грн, що підтверджується доданим до позовної заяви кошторисом часткового ремонту квартири, виконаного ТОВ «Лаукрафт» від 11.09.2017 року.

Також вважала, що діями відповідача їй спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку із знищенням і пошкодженням майна та відшкодування моральної шкоди просила стягнути у розмірі 13000 грн.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 26 січня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування скарги посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права, зазначає, що судом не звернуто уваги на те, що згідно довідки КП ТІ «Малоданилівський комунальник» від 15.11.2017 року методом перерізання трубопроводу було відключено постачання питної води до кв.АДРЕСА_2 на підставі того, що водогін до вказаної квартири проведено самовільно, технічні умови не видавались. В результаті некваліфікованого підключення водогону і каналізації періодично виникало підтоплення квартири позивача.

Зазначає, що судом не надано оцінки довідці КП ТІ «Інвенрос» №1183 від 15.11.2017 року, зміст якого відповідачем в судовому засіданні від 26 січня 2018 року було визнано.

Відповідач ОСОБА_2 та треті особи відзиву на апеляційну скаргу не надали.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не надання відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Згідно ст..369 ЦПК України колегія суддів розглядає справу у порядку письмового провадження без повідомлення сторін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наданий позивачем акт про обстеження його квартири складений з порушенням вимог закону, а тому не є належним доказом. Позивачем не доведено, що залиття сталося саме з вини відповідача, клопотань про призначення експертиз з метою визначення причин залиття та розміру матеріальної шкоди позивачем заявлено не було, а тому відсутні підстави для відшкодування шкоди.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Судовим розглядом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1, ОСОБА_3, малолітньому ОСОБА_7 по 1/3 частині кожному (а.с.5).

Квартира № 16 цього ж будинку, що розташована над квартирою позивача, належить ОСОБА_2 (а.с.19-20).

Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 N 76, у разі аварії і залиття квартир складається відповідний акт.

Додатком 4 до вказаних Правил встановлено форму акта, з якої вбачається, що в ньому повинно бути відображено: дату складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім'я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім'я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Управління, утримання, обслуговування, ремонт та реконструкцію будинку АДРЕСА_1 здійснює КП «Малоданилівський комунальник».

21 серпня 2017 року комісією КП «Малоданилівський комунальник» в складі трьох осіб, за участю позивача було складено акт, з якого вбачається, що в квартирі позивача маються плями від затоплення на стелі та стінах у ванній кімнаті , власник квартири №16 двері не відкрив.

30 серпня 2017 року комісією КП «Малоданилівський комунальник» в складі трьох осіб було знов складено акт обстеження квартири № 4, яка належить позивачу, з якого вбачається, що на момент обстеження квартири в ванній кімнаті мається пляма на стелі розміром 100х50, пліснява на стінах, відклеювання шпалер на стелі, зі слів власника квартири затоплення відбулось з вини жильців квартири №16.

Як свідчать матеріали справи, зазначені акти, складені представниками організації, до повноважень якої належить управління, утримання, обслуговування та ремонт зазначеного будинку.

Акти містять інформацію, яка підтверджує факт залиття квартири, належної на праві власності позивачу та третім особам. Проте в цих актах не зазначена майнова шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей, особу, винну особу у завданні шкоди).

В матеріалах справи також є акт обстеження квартири, належної позивачу на праві власності, від 03 квітня 2017 року, із якого вбачається, що в житловій кімнаті на стелі виявлені сліди підтікання води на площі 10х20см, 50х20, 40х40. Підтікання відбувається з квартири, яка знаходиться на другому поверсі. На момент огляду інженерних систем кв.№16 власник відсутній, виявлено незначне підтікання із з'єднань унітаза у ванній кімнаті кв.№16

Загальні підстави цивільно-правової відповідальності за завдану майнову шкоду в деліктних (позадоговірних) відносинах передбачені ч. 1 ст. 1166 ЦК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із зазначеними нормами обов'язковими умовами такої відповідальності є наявність шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди, причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою та вина заподіювача шкоди.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте, це загальне правило діє, якщо в нормах матеріального права відсутня вказівка про перерозподіл обов'язків доказування.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

ОСОБА_1 довела при розгляді справи факт залиття її квартири.

У зв'язку з чим обов'язок доказування щодо відсутності вини залиття квартири покладається на відповідача ОСОБА_2, який, як зазначала позивач, здійснив самовільне підключення до централізованого водопостачання квартири АДРЕСА_2, яка належить йому на праві власності.

Факт самовільного підключення ОСОБА_2 квартири №16 до систем центрального водопостачання підтверджується листом КП «Малоданилівський комунальник» №151 від 15 листопада 2017 року, в якому зазначено, що 30 серпня 2017 року методом перерізання трубопроводу було відключено постачання питної води до квартири АДРЕСА_2 на підставі того, що водогін до вказаної квартири проведено самовільно, технічні умови не видавались. В результаті некваліфікованого підключення водогону і каналізації періодично виникало підтоплення квартири №4 громадянки ОСОБА_1, про що складались відповідні акти (ас.36).

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 факт відключення його квартири від системи водопостачання не заперечував (а.с.19-20).

В судовому засіданні 26 січня 2018 року ОСОБА_2 визнав, що був випадок затоплення квартири позивача, що підтверджується технічним записом судового процесу (а.с.62).

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем при розгляді справи не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у затопленні квартири позивача.

Висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не довела вину ОСОБА_2 в затопленні належної їй на праві власності квартири не відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції в цій частині не може бути визнано законним та обґрунтованим.

Проте, колегія суддів вважає, що при розгляді справи позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження розміру майнової шкоди, яка їй була заподіяна внаслідок залиття квартири.

В обґрунтування майнової шкоди позивач посилався на кошторис часткового ремонту квартири у будинку АДРЕСА_1 (а.с.11).

Але, зазначені в цьому кошторисі роботи не відповідають цим пошкодженням, які зафіксовані в актах від 21 на 30 серпня 2017 року (а.с.9,10),

Так, в цих актах зазначено, що сліди затоплення є в ванній кімнаті.

Проте, кошторис передбачає ремонт квартири в цілому, заміну лінолеуму, хоча зазначені пошкодження внаслідок залиття квартири в установленому порядку не зафіксовані. Від проведення судово-технічної або судово-товарознавчої експертизи позивач відмовилась.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 у відшкодування майнової шкоди у зв'язку з недоведеністю розміру.

Разом з тим, колегія суддів вважає неправильним рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст..23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.п.3, 9 Постанови №4 від 31 березня 1995 року (зі змінами та доповненнями,внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України №5 від 25 січня 2001 року та №1 від 27 лютого 2009 року) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість подовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого-спростування інформації редакцією засобу масової інформації. при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В обґрунтування спричинення моральної шкоди позивач посилалась на ті обставини, що внаслідок залиття її квартири вона зазнала нервової напруги та переживань, був порушений нормальний розклад її життя, пошкоджено належне їй майно, вона вимушена була вживати заходи щодо захисту порушення прав, оскільки відповідач не відшкодував шкоду у добровільному порядку.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача та вважає, що внаслідок залиття її квартири вона зазнала душевних страждань, їй була заподіяна моральна шкода.

При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує обставини, при яких вона була заподіяна, час, протягом якого ОСОБА_1, не отримала захисту порушених прав, та вважає, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір, сплачений за подану ОСОБА_1 позовну заяву та апеляційну скаргу пропорційно задоволених позовних вимог.

Колегія суддів не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат за надання правничої допомоги у сумі 700,00 грн, оскільки позивач не надала доказів у підтвердження витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, п.2 ч.1 ст.374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, 381,382, 384, 389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 26 січня 2018 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - законний представник ОСОБА_3 про стягнення 12940,00 грн у відшкодування майнової шкоди - залишити без змін

В інший частині рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 26 січня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - законний представник ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 5000,00 (п'ять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 246,00 грн, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 270,76 грн, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає у відповідності до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Постанову складено 04 квітня 2018 року.

Головуючий суддя: А.І.Колтунова

Судді : О.В.Маміна

С.С.Кругова