Постанова

Іменем України

14 березня 2018 року

м. Київ

справа № 381/1535/16-ц

провадження № 61-5898св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Київської області у складі колегії суддів: Олійника В. І., Березовенко Р. В., Лівінського С. В. від 29 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

08 квітня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «ПЗУ Україна» (далі - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «СК «УПСК»), ОСОБА_6, про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 12 лютого 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням позивача та автомобіля ВАЗ 21043, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6 Внаслідок ДТП зазначені автомобілі отримали механічні пошкодження.

ДТП сталася за участю лише забезпечених транспортних засобів, тому учасниками було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Позивач звернувся до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», з яким власником автомобіля ВАЗ 21043, реєстраційний номер НОМЕР_2, укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, надавши всі необхідні документи. Листом від 21 березня 2016 року позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі того, що ОСОБА_4 у повідомленні визнає себе винним у скоєнні ДТП, а тому у ОСОБА_6 не виникає обов'язку відшкодувати заподіяну шкоду. Позивач вважав таку відмову у виплаті страхового відшкодування необґрунтованою та безпідставною. Крім того, затягування процесу виплати відшкодування на ремонт пошкодженого автомобіля позивача, порушення відповідачем його обов'язків, відмова у виплаті спричинили позивачу душевні хвилювання. Тому позивач вважав, що йому спричинена і моральна шкода, яку він оцінив у

10 тис. грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд визнати страховим випадком подію, яка сталася 12 лютого 2016 року по вулиці

Леваневського, 83Ж у м. Біла Церква Київської області за участю автомобіля Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням позивача та автомобіля ВАЗ 21043, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6; стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування у розмірі 50 тис. грн та 10 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області у складі судді Буймової Л. П. від 07 вересня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано страховим випадком подію, яка сталася 12 лютого

2016 року по вулиці Леваневського, 83Ж у м. Біла Церква Київської області за участю автомобіля Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням позивача та автомобіля ВАЗ 21043, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6 Стягнто з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_4 50 тис. грн невиплаченого страхового відшкодування та

5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із доведеності факту невиконання відповідачем обов'язку щодо виплати страхового відшкодування. Врахувавши характер та ступінь заподіяної позивачу шкоди, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 29 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції у частині відшкодування моральної шкоди скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивачем на надано належних та допустимих доказів на підтвердження шкоди, завданої здоров'ю.

У касаційній скарзі, яка надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 14 грудня 2016 року,

представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду у частині відмови у задоволенні позову та залишити в силі рішення суду першої інстанції у цій частині, посилаючись на неправильне застосуванням апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд, встановивши факт невиконання відповідачем своїх обов'язків щодо виплати страхового відшкодування, застосував норму матеріального права, а саме статтю

26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відзиву до касаційної скарги не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно зі статтею 23 ЦК Україниособа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відшкодування моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів або у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна має проводитися особою, яку визнано винною у вчиненні ДТП.

На підставі статей 23, 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» може відшкодовуватися лише моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України, у редакцій, чинній на час ухвалення судового рішення, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Вирішуючи спір, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено факт заподіяння моральної шкоди, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Порушення зобов'язання з виплати страхового відшкодування не може мати наслідком відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_7, подану представником - ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Київської області від 29 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О.В. Білоконь

С. Ф. Хопта