Постанова

Іменем України

21 березня 2018 року

м. Київ

справа № 589/5976/14-ц

провадження № 61-9220 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С.Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - приватний нотаріус Шосткинського міського нотаріального округу Сидорова Алла Василівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області у складі судді Литовки М. І. від 17 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області у складі колегії суддів:

Дубровної В. В., Криворотенка В. І., Околота Г. М. від 14 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Шосткинського міського нотаріального округу Сидорова А. В., про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1, укладеного між сторонами 8 жовтня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Шосткінського міського нотаріального округу Сидоровою А. В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1423. Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що оспорюваний договір укладено ним під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, оскільки він є інвалідом 2 групи по зору і потребує сторонньої допомоги, а тому просив визнати недійсним вказаний договір дарування з підстав, передбачених статтею 233 ЦК України

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області

від 17 березня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що при укладенні договору сторони досягли всіх істотних умов, волевиявлення позивача було вільним і відповідало його внутрішній волі, він мав та має необхідних обсяг цивільної дієздатності. Договір укладався на вигідних для сторін умовах і не був результатом впливу тяжких обставин.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останньою ухвалою апеляційного суду Сумської області від 14 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, щопозивач не довів належними та допустимими доказами укладення оспорюваного правочину під впливом тяжкої для нього обставини та на вкрай невигідних умовах.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року, ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що при укладенні договору він його не читав, наслідки вчинення правочину роз'яснені йому не були. Після укладення договору відповідач перестала піклуватися про нього, а тому вважає, що такий договір він уклав на вкрай невигідних для нього умовах та під впливом тяжких сімейних, матеріальних та побутових обставин, чим відповідач скористалася.

У листопаді 2016 року від ОСОБА_5 надійшли заперечення на касаційну скаргу, в яких вона посилається на те, що договір дарування укладався на вигідних для сторін умовах і не був результатом впливу тяжких обставин.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

20 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами попередніх інстанцій установлено, що8 жовтня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Шосткінського міського нотаріального округу Сидоровою А.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1423.

ОСОБА_4 проживав і проживає на час розгляду справи в зазначеній квартирі, яка є його єдиним житлом.

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 23 постанови

від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є одинокою, безпомічною людиною, похилого віку, інвалідом другої групи по зору безтерміново, потребує сторонньої допомоги. Єдиним джерелом доходів є його пенсія. Спірна квартира є його єдиним житлом

(а. с. 4-8, 21, 65).

Висновком медико-соціальної експертної комісії від 27 березня 2015 року ОСОБА_4 встановлено першу «Б» групу інвалідності по зору безстроково та він потребує постійного стороннього догляду (а. с. 90).

Таким чином, позивач, який уклав договір дарування квартири, що була єдиним його житлом, є людиною похилого віку, має тяжкі хвороби й потребує за станом здоров'я стороннього догляду.

З огляду на викладене є обґрунтованим доводи позивача про те, що оспорюваний договір дарування було укладено під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних для нього умовах та що його волевиявлення не відповідало внутрішній волі й не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором дарування, а тому цей договір підлягає визнанню недійсним на підставі частини першої статті 233 ЦК України.

Зазначені обставини та вимоги закону суди попередніх інстанцій належним чином не врахували, у зв'язку з чим дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі

№ 6-2766цс16.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено помилку в застосуванні норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_4

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області

від 17 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області

від 14 вересня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Шосткинського міського нотаріального округу Сидорова Алла Василівна, про визнання недійсним договору дарування задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений від 8 жовтня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Шосткинського міського нотаріального округу Сидоровою Аллою Василівною.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк