Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/2187/16-ц Головуючий у 1-й інст. Бондарчук В. В.
Категорія 20 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання: Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 278/2187/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Виконавчого комітету Житомирської міської ради про відшкодування збитків

за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Житомирської міської ради на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 21 грудня 2017 року, яке ухвалене суддею Бондарчуком В.В. в м. Житомирі

в с т а н о в и в:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та виконавчого комітету Житомирської міської ради в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив стягнути з ОСОБА_3 збитки в розмірі 352000,00 грн., а з бюджету м. Житомира - збитки в розмірі 4732,00 грн.

В обґрунтування вимог зазначив, що рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №214 від 24.04.1997 року ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0998 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та 19.05.1997 року йому видано державний акт на право власності на дану земельну ділянку. 14.11.2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0998 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на суму 26946,00 грн.

24 січня 2007 року позивач отримав з Житомирського районного відділу земельних ресурсів відповідь про неможливість виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку через те, що на спірну земельну ділянку на підставі рішення 3-ї сесії 5-го скликання Камянської сільської ради Житомирського району від 28.06.2006 року на ім'я ОСОБА_4 видано державний акт про право власності на дану земельну ділянку, проте адреса розташування даної ділянки вказана інша : АДРЕСА_1. Вказує, що постановою Корольовського районного суду м.Житомира визнано недійсним рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради № 214 від 24.04.1997 року в частині виділення ОСОБА_3 земельної ділянки, а рішенням Житомирського районного суду від 23.03.2015 року його позов до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки також визнано недійсним. Таким чином, ОСОБА_3 та виконавчий комітет Житомирської міської ради повинні відшкодувати позивачу збитки заподіяні винесенням незаконного рішення та укладенням недійсного договору купівлі-продажу.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 21 грудня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 вартість земельної ділянки в розмірі 26 946 грн. та судовий збір в розмірі 1766 грн. Також стягнуто із Виконавчого комітету Житомирської міської ради на користь ОСОБА_2 завдані збитки в розмірі 4732 грн. та 1766 грн. сплаченого судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням в частині задоволення вимог до виконавчого комітету Житомирської міської ради, останнім подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, представник відповідача просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до виконавчого комітету Житомирської міської ради про відшкодування збитків та розподілу судових витрат.

В обґрунтування вимог скарги зазначає, що суд не дав належної оцінки наданим доказам, зокрема не звернув увагу на те, що виконавчим комітетом Житомирської міської ради не приймалось жодних рішень щодо передачі позивачу у власність земельної ділянки, а отже між сторонами не виникло жодних правовідносин. У зв'язку з чим заявлені вимоги щодо стягнення із бюджету м.Житомира завданих збитків в сумі вартості послуг експерта 1200 грн. та суми судового збору 3532 грн. є безпідставними та недоведеними. Крім того, при ухваленні рішення судом не було враховано, що вказані суми не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, а є судовими витратами, які були понесені позивачем під час розгляду іншої справи та повинні бути відшкодовані в порядку передбаченому ст.141 ЦПК України для розподілу судових витрат за наслідками розгляду справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. При цьому зазначив, що судом враховано усі обставини справи і обґрунтовано стягнуто з виконавчого комітету Житомирської міської ради на його користь суму завданих збитків, оскільки на підставі протиправного рішення виконкому було незаконно виділено земельну ділянку ОСОБА_3, яка в подальшому була продана позивачу. У зв'язку з чим витрати на сплату судового збору та на оплату послуг експерта були понесені для відновлення порушеного права, а тому вони є збитками в розумінні ч.2 ст.22 ЦК України.

В судовому засіданні представник відповідач апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити.

Позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення вимог в частині стягнення з виконавчого комітету Житомирської міської ради на користь ОСОБА_2 завданих збитків в сумі вартості послуг експерта 1200 грн. та суми сплаченого судового збору 3532 грн., суд виходив з того, що вказані витрати є збитками в розмінні ст. 22 ЦК України.

Проте такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які б особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №214 від 24.04.1997 року ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0998 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель. В подальшому, 19.05.1997 року ОСОБА_3. видано державний акт на право власності на дану земельну ділянку.

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14.11.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Лубяковою Г.М. та зареєстрованого у реєстрі за №5205, ОСОБА_3 продав ОСОБА_2 земельну ділянку для обслуговування жилого будинку і господарських будівель площею 0,0998 га, яка розташована у АДРЕСА_1 (а.с.9). За домовленістю сторін ціна відчужуваної земельної ділянки встановлена у розмірі 26946,00 грн.

Постановою Корольовського районного суду м.Житомира від 19.05.2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі. Визнано протиправним рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №214 від 24.04.1997 року в частині виділення земельної ділянки ОСОБА_3 Зобов'язано Виконавчий комітет Житомирської міської ради відшкодувати ОСОБА_2 збитки, заподіяні протиправним рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради №214 від 24.04.1997 року в частині виділення земельної ділянки ОСОБА_3(а.с.6).

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17.07.2014 року постанову Корольовського районного суду м.Житомира від 19.05.2014 року в частині зобов'язання Виконавчий комітет Житомирської міської ради відшкодувати ОСОБА_2 збитки скасовано та прийнято нову постанову в цій частині, якою відмовлено у задоволенні вказаної позовної вимоги (а.с.8).

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 23.03.2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_1 площею 0,0998 га, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 14 листопада 2006 року (а.с.11).

Звертаючись до суду позивач просив стягнути з виконавчого комітету Житомирської міської ради вартість послуг експерта та вартість судового збору, які були понесені позивачем під час розгляду вказаних справ.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України (в ред. Закону 1618-ІV від 18.03.2004р.) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на правову допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи; 3) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи; 4) витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Згідно зч.1 ст. 88 ЦПК України (в ред. Закону 1618-ІV від 18.03.2004р.) стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, вартість послуг експерта в розмірі 1200 грн. та вартість судового збору в розмірі 3532 грн., які були понесені позивачем під час розгляду вказаних справ, є судовими витратами. У зв'язку з чим, вирішення питання про стягнення понесених позивачем ОСОБА_2 витрат, пов'язаних з розглядом справ вирішується в порядку відшкодування судових витрат відповідно до норм процесуального законодавства, а не відшкодування збитків в порядку ст. 22 ЦК заподіяних з вини виконавчого комітету Житомирської міської ради України.

Разом з тим, суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не врахував вищевказаного та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову в даній частині.

З урахуванням вищевикладеного, рішення суду в частині стягнення з Виконавчого комітету Житомирської міської ради на користь ОСОБА_2 завданих збитків в розмірі 4732 грн. та 1766 грн. сплаченого судового збору підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні даних позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1942 грн. 60 коп. Крім того, суд вважає за необхідне повернути виконавчому комітету Житомирської міської ради з Державного бюджету України 2951 грн. 21 коп. надлишково сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Житомирської міської ради задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 21 грудня 2017 року в частині стягнення з Виконавчого комітету Житомирської міської ради на користь ОСОБА_2 завданих збитків в розмірі 4732 грн. та 1766 грн. сплаченого судового збору скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради про відшкодування збитків.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Виконавчого комітету Житомирської міської ради понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1942 грн. 60 коп.

Повернути Виконавчому комітету Житомирської міської ради з Державного бюджету України 2951 грн. 21 коп. надлишково сплаченого судового збору, який сплачений згідно платіжного доручення № 25 від 22.01.2018 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 квітня 2018 року.

Головуючий: Судді: