Справа № 381/4340/17 Головуючий у І інстанції Чернишова Є. Ю.
Провадження № 22-ц/780/989/18 Доповідач у 2 інстанції Кулішенко Ю. М.
Категорія 58 21.03.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 березня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Кулішенка Ю.М.,

суддів: Сушко Л.П., Кашперської Т.Ц.,

за участю секретаря: Шуляка Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 грудня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_2, заінтересовані особи: головний державний виконавець Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Турська Лілія Вікторівна, ОСОБА_4 на неправомірні дії та постанову у виконавчому провадженні,

ВСТАНОВИВ:

У листопада 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаною скаргою. Свої вимоги мотивав тим, що головним державним виконавцем Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Турською Л.В видано постанову від 18 серпня 2017 року про закінчення виконавчого провадження № 51045162 з порушенням ЗУ «Про виконавче провадження». Вважає, що виконавець повинен був витребувати земельну ділянку у боржника та за актом приймання-передачі передати її позивачу, як стягувачу у виконавчому провадженні.

Державним виконавцем не здійснено усіх передбачених законом необхідних дій по виконанню виконавчого листа, що призвело до суттєвого порушення прав стягувача та перешкоджає виконанню судового рішення.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 грудня 2018 року в задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову про задоволення скарги, посилаючись на неповне з»ясування обставин, та неправильність встановлення їх судом, невірне застосування судом норм законодавства.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із того, що державним виконавцем були вчинені всі належні виконавчі дії, спрямовані на примусове виконання рішення суду.

З вказаним висновком не погоджується колегія суддів виходячи з наступного:

Судом встановлено, що 24.06.2016 року старшим державним виконавцем Фастівського МРВ ДВС ГТУЮ у Київській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2/381/168/15 про витребування земельної ділянки за №18 площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на АДРЕСА_1 із незаконного володіння ОСОБА_4 та зобов'язання ОСОБА_4 звільнити вказану земельну ділянку. (а.с.52,53).

01.07.2016 року було винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_4 витрат на проведення виконавчих дій у сумі 100 грн (а.с.54).

25.08.2016 року державним виконавцем направлено вимогу за № 03.3-22/10055-9, якою зобов'язано боржника виконати рішення суду та повідомити про це державного виконавця в строк до 29.08.216 року. Одночасно ОСОБА_4 було попереджено, що у разі невиконання вимоги державного виконавця в зазначений день та час, до неї будуть застосовані штрафні санкції в розмірі 170,00 грн, а також застосований примусовий привід через органи внутрішніх справ (а.с.55).

Згідно акта державного виконавця від 31.08.2016 року, старшим державним виконавцем Маліцькою М.А. здійснено виїзд за адресою проведення виконавчих дій: АДРЕСА_1 та встановлено, що рішення суду боржником не виконано (а.с.56).

Постановою від 31.08.2016 року на ОСОБА_4 було накладанно штраф в розмірі 170 грн, оскільки вимога виконавця від 25.08.2016 року боржником не виконана.

07.10.2016 року державним виконавцем направлено вимогу, якою зобов'язано боржника виконати рішення суду та повідомити державного виконавця до 17.10.2016 року та попереджено, що у разі невиконання вимоги державного виконавця у вказаний строк , на неї буде накладено штрафу в розмірі 340,00 грн. та притягнуто до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду (а.с.60).

20.10.2016 року державним виконавцем Маліцькою М.А. було здійснено виїзд за адресою проведення виконавчих дій: с. Червона Мотовилівка. СТ «Вишняки», земельна ділянка №18 та встановлено, що рішення суду боржником не виконано.

Постановою про накладення штрафу від 20.10.2016 року, на боржника ОСОБА_4 у зв'язку з невиконанням вимоги від 07.10.2016 року, було накладено штраф в розмірі 340,00 грн., копію якої направлено для виконання (вих. №03.3- 22/12322-9) (а.с.64).

23.12.2016 року державним виконавцем направлено до Фастівського відділення поліції заяву за вих. №03.3-22/14514-11 про притягнення боржника ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 382 Кримінального Кодексу України (а.с.69-70).

15.08.2017 року з відділення поліції надійшло повідомлення про те, що за інформацією, яка зареєстрована 24.06.2017 року в книзі ЄО Фастівського ВП №8825, проведено перевірку, в ході якої встановлено, що будь-якого правопорушення кримінального характеру не вчинено, тому підстави для внесення відомостей до ЄДР відсутні. Також було зазначено, що вказана у заяві державного виконавця боржниця ОСОБА_4 проживає у м. Києві, тому копії матеріалів направлено до Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві для опитування даної особи (а.с.105).

18.08.2017 року головним державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с.3).

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян та підлягають виконанню на всій території України.

У відповідності зі ст. 124 Конституції України судові рішення є обовязковими до виконання на усій території України.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (далі - Суд) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

За певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява № 41510/98, п. 27).

Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України", заява № 71186/01, п. 84).

Саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі "Comingersoll S. A." проти Португалії", заява № 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV).

Наразі, оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобовязаний вживати необхідних заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема державний виконавець повинен здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження»

Видаючи постанову про закінчення виконавчого провадження, державний виконавець керувався п. 11 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «про виконавче провадження» на неможливість виконання рішення суду без участі боржника.

Відпоавідно до вимоги п. 11 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі: надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Стаття 63 ЗУ «Про виконавче провадження» відноситься до розділу VIII виконання рішень немайнового характеру.

Разом з тим, вимога про витребування спірної земельної ділянки передбачає вилучення цієї ділянки у особи, яка на відповідній правовій підставі не набула права власності на неї і передачу цієї ділянки визначеній судом особі.

Суд на вказане уваги не звернув і прийшов до помилкового висновку про відповідність вимогам закону оскаржуваних постанов державного виконавця та начальника відділу державної виконавчої служби.

У разі задоволення такої вимоги судом рішення в цій частині підлягає виконанню як рішення майнового характеру.

Державним виконавцем були вчинені окремі відповідні дії щодо задоволення вимог стягувача, проте, в силу положень ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» була проведена не вся можлива процедура здійснення державним виконавцем своїх прав та зобов'язань.

При цьому, в матеріалах виконавчого провадження містяться акти від 31 серпня 2018 року та 20 жовтня 2016 року складені державним виконавцем, які не відповідають вимогам п. 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, а саме: не зазначено місце його складання, підстава для складання акта, особи, які були присутні під час його складання, із зазначенням їхнього статусу у виконавчому провадженні, мета і завдання складання акта, суть і характер проведених виконавчих дій.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції переглядаючи подання державного виконавця належним чином не перевірив доводи подання та заперечення боржника у справі щодо мотивів не вчинення ним дій направлених на виконання рішення суду, що призвело до постановлення ухвали без належного мотивування.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 грудня 2017 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення. Скаргу ОСОБА_2, заінтересовані особи: головний державний виконавець Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Турська Лілія Вікторівна, ОСОБА_4 на неправомірні дії та постанову у виконавчому провадженні задовольнити.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Турської Л.В. при постановленні постанови від 18 серпня 2017 року про закінчення виконавчого провадження № 51045162.

Скасувати постанову головного державного виконавця Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Турської Л.В. від 18 серпня 2017 року про закінчення виконавчого провадження № 51045162.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: