Справа № 127/2543/18
Провадження № 2/127/448/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2018 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Волошина С.В.,

за участі секретаря судового засідання Тонкопій Ю.І.,

позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (місце реєстрації та проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) до ОСОБА_3 (місце реєстрації та проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі країни без супроводу та згоди батька,

В С Т А Н О В И В:

05.02.2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі країни без супроводу та згоди батька, в якому просить надати дозвіл малолітній громадянці України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, на тимчасовий виїзд до Королівства Іспанія транзитом через ОСОБА_5 у супроводі ОСОБА_6, яку уповноважує матір дитини ОСОБА_1, в період з 01.06.2018 року по 31.07.2018 року без згоди та супроводу батька ОСОБА_3.

Позов мотивований тим, що позивач з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06.05.2015 року. Від шлюбу колишнє подружжя має спільну дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка після розірвання шлюбу батьків за їх згодою залишилася проживати з матірю позивачем ОСОБА_1 Дитина має часті захворювання верхніх дихальних шляхів, у звязку з чим перебуває під наглядом лікаря-імунолога. Позивач планує оздоровчу поїздку дитини до родичів в Королівство Іспанія транзитом через ОСОБА_5 на червень-липень 2018 року. Позивач зверталася до відповідача з метою досудового врегулювання спору із заявою про надання нотаріальної згоди на виїзд дитини за кордон, яка проігнорована відповідачем. На думку позивача, відповідач зловживає своїми правами на шкоду інтересам дитини, ухиляється від обговорення питань щодо виховання дитини, крім сплати аліментів жодної участі в житті дитини не приймає. Питання відпочинку дитини є невизначеним, що створює напружену атмосферу в сімї, ігнорування відповідачем вирішення вказаного питання завдає позивачу та дитині болю та шкодить інтересам останньої. Викладене стало підставою для звернення позивачем до суду з даним позовом до відповідача.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити з підстав, зазначених в позові. Зауважила, що відповідач участі у вихованні дитини не приймає, аліменти сплачує за місцем роботи, існує заборгованість по виплаті аліментів за період 2015-2016 р.р. в розмірі близько 21 тисячі гривень, позивач та відповідач не дійшли згоди щодо виховання та організації відпочинку дитини, позивач кожного року звертається до суду з позовом про надання згоди на виїзд дитини за кордон без згоди батька.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позов і просила його задоволити.

Відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, вказав, що він хоче, щоб дитина поїхала за кордон на відпочинок, проте згоду на виїзд не дає. Як причину відмови вказав на те, що позивач не дає йому бачитись з дитиною. Він визнає, що дитина страждає від їх з позивачем негативних відносин. До служби у справах дітей з приводу визначення участі у вихованні дитини відповідач не звертався. Востаннє він дитину бачив 10.10.2016 року, з того часу він з дитиною бачитись не намагався через поведінку позивача.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, є ОСОБА_3 та ОСОБА_1, що вбачається з копії свідоцтва про народження серії І-АМ №244908 (а.с. 10).

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06.05.2015 року у справі № 127/5762/15-ц (а.с.9). Рішення набуло сили 19.05.2015 року.

Після розірвання шлюбу дитина залишилися проживати з матірю.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.04.2015 року №127/5751/15-ц стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття (а.с.14-15).

Згідно довідки державного виконавця Центрального ВДВС м. Вінниці ОСОБА_7 №9863/15.26-25/9 від 31.01.2018 року заборгованість ОСОБА_3 за виконавчим листом №127/5751/15-ц по сплаті аліментів за період 26.03.2015 по 01.12.2016 року становить 20 086,10 гривень (а.с.42).

Дитина ОСОБА_4 спостерігається лікарем імунологом з листопада 2015 року зі скаргами на часті та затяжні захворювання верхніх дихальних шляхів (а.с.17)

В період з 01.06.2018 року по 31.07.2018 року позивач має намір забезпечити подорож дитини до Королівства Іспанії на відпочинок та оздоровлення до родичів, які проживають в Королівстві Іспанія на Канарських островах, о. Тенеріфе, м. Санта-Круз-де-Тенеріфе.

Позивач уповноважила свою матір ОСОБА_6 на супровід дитини на тимчасові поїздки за кордон до ОСОБА_5 та інших країн Шенгенської угоди, яка зобовязується забезпечити повернення дитини до України по закінченню терміну перебування (а.с.8).

Позивач зверталася до відповідача з метою досудового врегулювання спору із заявою про надання нотаріальної згоди на виїзд дитини за кордон, яку залишено відповідачем без відповіді (а.с.18-19).

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.7 ст.7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою.

Пунктами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа має право на свободу пересування.

Відповідно до ст. 313 ЦК України, п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57 (зі змінами, далі - Правила), виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Відповідно до п. 4 Правил виїзду з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.

При розгляді справи суд не приймає до уваги пояснення відповідача з приводу його неприязного відношення до матері його дитини позивача ОСОБА_1 що зумовлено її небажанням давати дитину батьку для спілкування як підставу для відмови в задоволенні позову, оскільки відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу того, що позивач перешкоджає дитині та її батьку відповідачу ОСОБА_3 спілкуватися. З пояснень відповідача встановлено, що відповідач не прагне забезпечити свою участь у житті, вихованні та спілкуванні з дитиною іншими доступними способами, не звертався до уповноважених органів для вирішення цього питання.

Крім того, на питання суду відповідач зазначив, що він розуміє, що їх неприязні стосунки з позивачем та ненадання ним згоди на виїзд дитини за кордон на відпочинок, завдає дитині страждань та не відповідає її інтересам. Зазначене суд приймає як свідому перешкоду батька на виїзд дитини за кордон на відпочинок та оздоровлення, що суперечить правовому та загальнолюдському розумінню належного виконання батьківського обовязку, неспроможність відповідача поступитися власними принципами в шкоду інтересам дитини не повинно перешкоджати реалізації дитиною її права на відпочинок, розвиток та здоровя, відповідно, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову

На підставі наведеного, враховуючи позицію відповідача, який не заперечив проти виїзду дитини за кордон, проте згоду на це дати не бажає, з метою захисту інтересів дитини, для забезпечення її гармонійного, духовного, морального розвитку та оздоровлення, розширення кругозору, суд вважає необхідним надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, до Королівства Іспанія транзитом через ОСОБА_5, у супроводі ОСОБА_6, яку уповноважує матір дитини ОСОБА_1, в період з 01.06.2018 року по 31.07.2018 року без згоди та супроводу батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідно до ст.ст. 137, 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у виді судового збору в розмірі 704,80 гривень, та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 153, 157 Сімейного кодексу України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76-82, 89, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі країни без супроводу та згоди батька - задоволити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, до Королівства Іспанія транзитом через ОСОБА_5, у супроводі ОСОБА_6, яку уповноважує матір дитини ОСОБА_1, в період з 01.06.2018 року по 31.07.2018 року без згоди та супроводу батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІДН НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5 - Вольгемут, 29 кв.157, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, судовий збір в розмірі 704,80 гривень, та витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 20 березня 2018 року.

Суддя: