Справа №471/500/16-ц 06.03.2018
Провадження №22-ц/784/427/18
Провадження №22-ц/784/427/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 березня 2018 року м. Миколаїв

Справа № 471/500/16-ц

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів:

головуючого судді - Шаманської Н.О.,

суддів: Данилової О.О., Коломієць В.В.,

із секретарем - Лептугою С.С.

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за поданням

старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Братського районного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Братського районного суду Миколаївської області, постановлену суддею Губановою В.М. 20 травня 2016 року в приміщенні цього ж суду

у с т а н о в и л а:

У травні 2016 року старший державний виконавець державної виконавчої служби Братського районного управління юстиції в Миколаївській області звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорту громадянина України ОСОБА_1

В поданні державний виконавець посилалась на те, що на виконанні у відділі знаходиться виконавчий напис від 23 листопада 2015 року, виданий приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 2486983грн. 42 коп. кредитної заборгованості.

Посилаючись на те, що боржник ухиляється від виконання виконавчого напису, що відповідно до статті 6 Закону «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» є підставою встановлення обмежень, державний виконавець просив тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1

Ухвалою Братського районного суду Миколаївської області від 20 травня 2016 року подання задоволено. Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1

Ухвалою цього ж суду від 7 вересня 2016 року виправлено описку в ухвалі суду від 20 травня 2016 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні подання, посилаючись на недоведеність факту ухилення від виконання виконавчого напису.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що боржник без поважних причин не вчиняє дій, спрямованих на виконання виконавчого напису, а тому є підстави для застосування до нього тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.

Так, порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 року № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (далі -Закон).

Положеннями статті 6 Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках:

- якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2);

- якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань (п. 5);

- якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

Відповідно до статті 377-1 ЦПК України та пункту 18 частини 3 статті 11 Закону «Про виконавче провадження» в попередній редакції (пункт 19 частини 3 статті 18 Закону «Про виконавче провадження» в редакції від 5 жовтня 2016 року) такі питання вирішуються судом за поданням державного виконавця.

За змістом зазначених норм підставою встановлення обмеження є доведеність факту ухилення боржника від виконання зобов'язань.

Оскільки поняття «ухилення» законодавчо не визначено та має оціночний характер, судова практика вважає ухиленням з об'єктивної сторони діяння або бездіяльність боржника, які полягають в навмисному чи іншому свідомому невиконанні обов'язку (Верховний Суд України. Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України).

На підставі наведеного вище, можна зробити висновок, що поняття «ухилення від виконання зобов'язань», варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Форма та зміст подання державного виконавця має відповідати вимогам розділу ХІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, в редакції від 5 жовтня 2016 року (далі - Інструкція), зокрема подання має містити обґрунтування ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань.

Про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду виконавець повідомляє боржника.

Отже, відповідно до частини 2 статті 10 ЦПК наявність обставин, за яких може бути встановлено обмеження, в тому числі і наявність умислу боржника на ухилення від виконання зобов'язань, покладається на суб'єкта подання - державного виконавця. Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатись винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Сам факт наявності невиконаних зобов'язань не може бути достатньою підставою для встановлення обмеження у виїзді за межі України.

З матеріалів справи вбачається, що 19 квітня 2016 року державним виконавцем ВДВС Братського РУЮ відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 2 486 983,42 грн. (а.с. 4,5).

У поданні про встановлення обмежень державним виконавцем зазначено про відсутність зареєстрованої за боржником земельної ділянки, рахунків у банках та інших фінансових установах, відкритих на його ім'я.

Крім того, з подання вбачається, що на виклик державного виконавця, направленого за місцем проживання ОСОБА_1 (АДРЕСА_1), в якому останнього попереджено про те, що його буде обмежено у праві виїзду за кордон, боржник не з'явився (а.с.6).

Отже, подання державного виконавця не містить жодних посилань на конкретні факти навмисного чи іншого свідомого невиконання обов'язку ОСОБА_1 та доказів на підтвердження цих фактів.

Проте, вирішуючи подання, суд першої інстанції не звернув належної уваги на умови застосування обмежень, встановлених статтею 6 Закону, не дав оцінки достатності обґрунтування у поданні можливості застосування цих положень; не зазначив в ухвалі конкретних фактів свідомих дій або бездіяльності боржника, спрямованих на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Доказів, які б підтверджували факт свідомого ухилення боржника від виконання виконавчого напису, державним виконавцем не надано, а сам факт невиконання виконавчого напису боржником не може бути достатньою підставою для застосування Закону щодо тимчасового обмеження в праві виїзду.

До того, як стверджує апелянт в апеляційній скарзі, він жодного відношення до Братського району Миколаївської області не має, оскільки зареєстрований та мешкає у м. Дніпро, Набережна Перемоги, буд. 108, корп. 11 кв. 20, а тому ані постанови про відкриття виконавчого провадження, ані виклику до Братського відділу державної виконавчої служби він не отримував.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав, передбачених Законом для застосування обмежень щодо виїзду ОСОБА_1 за межі України.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції не може вважатися законною та обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню з постановленням нової про відмову у задоволенні подання державного виконавця з вищезазначених підстав.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Братського районного суду Миколаївської області від 20 травня 2016 року скасувати та постановити нову.

У задоволенні подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Братського районного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: О.О. Данилова

В.В. Коломієць

Повний текст постанови складено 7 березня 2018 року.