Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №335/5565/17 Головуючий у 1 інстанції: Геєць Ю.В.
Провадження № 22-ц/778/662/18 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» березня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В. (суддя-доповідач),

суддів: Кримської О.М.,

Подліянової Г.С.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_3

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2017 року у складі судді Геєць Ю.В. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що відповідно до укладеного договору б/н від 26 жовтня 2010 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України.

В порушення норм закону та умов договору ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 31 березня 2017 року має заборгованість - 44 383,08 грн., яка складається з наступного:

- 3218,97 грн. - заборгованість за кредитом;

- 35547,83 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 3026,61 грн. - заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповідно до умов кредитного договору:

- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина).

- 2089,67 грн. - штраф (процентна складова).

На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 26 жовтня 2010 року у розмірі 44383,08 грн. та судові витрати у розмірі 1600 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 41793 грн. 41 коп. за кредитним договором б/н від 26.10.2010 року, яка складається з: 3218 грн. 97 коп. - заборгованість за кредитом; 35547 грн. 83 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3026 грн. 61 коп. - заборгованості за пенею та комісією.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1600 грн.

В задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невирішення судом першої інстанції його клопотань про витребування доказів, призначення експертизи, застосування строків позовної давності, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 10 січня 2018 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26 січня 2018 справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем вчасно не виконувались вимоги кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості, та з відсутності підстав для стягнення штрафів.

Колегія судді погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Як передбачено ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеного договору від б/н від 26 жовтня 2010 року ОСОБА_3 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг.

У порушення вимог договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим, відповідач станом на 31.03.2017 року має заборгованість - 44383,08 грн., яка складається з 3218,97 грн. - заборгованість за кредитом; 35547,83 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3026,61 грн. - заборгованість за пенею та комісією, яка й була правомірно стягнута судом першої інстанції.

За приписами ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 2089,67 грн. штрафу (процентна складова), нарахованих за несвоєчасність сплати боргу, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що задоволення вказаних вимог з огляду на нарахування банком заборгованості за пенею та комісією призведе до застосування до відповідача подвійної санкції за одне і те саме правопорушення у вигляді невчасного повернення заборгованості по кредиту, що не відповідає ст. 61 Конституції України.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Судом першої інстанції для вирішення справи належно застосовано ст.ст. 526, 625, 629, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, за якими зобов'язання за договором, у тому числі за договором кредиту, за яким кредитодавець надає кошти, а позичальник зобов'язується їх повернути за сплатою процентів, є обов'язковими для виконання сторонами, має виконуватися належним чином, у тому числі солідарними боржниками за договором поруки в разі настання відповідальності за порушення позичальником грошового зобов'язання.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, оскільки не розглянуті клопотання відповідача про витребування оригіналу договору б/н від 26 жовтня 2010 року, докази отримання ОСОБА_3 кредитних коштів, виписки по картковому рахунку, доказів часткового погашення ОСОБА_3 кредитної заборгованості, клопотання відповідача про призначення судово-економічної експертизи, заява про застосування позовної давності, які були направлені до суду першої інстанції 31 липня 2017 року.

Вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Матеріали справи не містять зазначених клопотань відповідача про витребування доказів, призначення судово-економічної експертизи, заяви про застосування позовної давності, долучена до апеляційної скарги світлокопія фіскального чеку ПАТ «Укрпошта» від 31 липня 2017 року не може бути прийнята в якості доказу їх направлення, оскільки не містить ніякої інформації щодо вкладення до даного поштового відправлення. Опис вкладення, який би міг свідчити, що 31 липня 2017 року на адресу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя направлялись заме клопотання відповідача про витребування доказів, призначення судово-економічної експертизи, заява про застосування позовної давності, відсутній.

Крім того, в судовому засіданні 11 жовтня 2017 року представником відповідача ОСОБА_5, який діяв на підставі довіреності від 01 червня 2017 року 78 АБ 2016451, вказані клопотання про витребування доказів, призначення судово-економічної експертизи, а також про застосування позовної давності не заявлялись.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Таким чином, за змістом частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду, тому заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції. Апеляційним судом на стадії апеляційного провадження правомірно та у межах наданих повноважень застосовується позовна давність за заявою, зробленою стороною у спорі під час розгляду справи в суді першої інстанції, до ухвалення рішення по суті спору.

Оскільки в суді першої інстанції відповідачем та його представником не було заявлено про застосування позовної давності, відсутні підстави для застосування апеляційним судом позовної давності.

Доводи апеляційної скарги щодо незгоди ОСОБА_3 з розрахунком заборгованості не заслуговують на увагу, оскільки за весь час розгляду справи відповідач не скористувався своїм правом надати контр розрахунок, не надано таких розрахунків і до апеляційної скарги, правильність розрахунку та його відповідність умовам кредитного договору належними та допустимими доказами відповідачем спростовані не були.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки обставин справи, яка відрізняється від наданої судом, тих підстав, з якими ст. 369 ЦПК України пов'язує можливість скасування чи зміни оскаржуваного рішення, вони не містять.

Обставини, на які ОСОБА_3 посилається в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і додаткового правового обґрунтування не потребують, оскільки при їх встановленні та дослідженні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 12 березня 2018 року.

Головуючий

Судді: