Постанова

Іменем України

21 березня 2018 року

м. Київ

справа № 520/16150/15-ц

провадження № 61-6702св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова В.В. на рішення Київського районного суду м. Одесиу складі судді Васильків О. В. від 01 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів Сегеди С. М., Гайворонського С. П., Журавльова О. Г., від 17 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2015 рокуОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4, про визнання зобов'язань припиненими та виключення записів реєстрів іпотек та заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Позовна заява мотивована тим, що 14 травня 2007 року між позивачем та товариством «Український Промисловий Банк» (далі - ТОВ «УкрПромБанк»), правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого він отримав 51 тис. дол. США строком на 300 місяців.

Також зазначив, що з метою забезпечення виконання вищевказаного зобов'язання між ТОВ «УкрПромБанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_4 було укладено договір поруки та іпотечний договір.

Крім того, ОСОБА_3 вказав, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2013 року стягнуто з нього та поручителя достроково заборгованість за вищезгаданим кредитним договором.

Посилаючись на те, що ним сплачено усю суму заборгованості за вищевказаним судовим рішенням, ОСОБА_3 просив визнати зобов'язання за укладеним між ним та ТОВ «УкрПромБанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», кредитним договором від 14 травня 2007 року припиненим у зв'язку з його належним виконанням, поруку ОСОБА_4 перед ТОВ «УкрПромБанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», за договором поруки від 14 травня 2007 року, а також укладений між ними іпотечний договір від 17 травня 2007 року визнати припиненими та виключити запис № 4971126 з Державного реєстру іпотек та № 4971005 з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Рішенням Київського районного суду м. Одесивід 01 серпня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано зобов'язання ОСОБА_3 перед ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором від 14 травня 2007 року припиненим у зв'язку із його належним виконанням. В іншій частині вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв'язку із виконанням 14 жовтня 2014 року ОСОБА_3 у повному обсязі рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2013 року, з моменту набрання законної сили яким право банку на отримання процентів за кредитним договором від14 травня 2007 року, комісійних, неустойки тощо поза строком дії кредитного договору законом не передбачено, припинилося зобов'язання за вказаним кредитним договором у цілому у зв'язку з його належним виконанням.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17 листопада 2016 року рішенням Київського районного суду м. Одесивід 01 серпня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що оскільки судове рішення, яким достроково стягнуто усю суму заборгованості за спірним кредитним договором саме у розмірі 436 674 грн 97 коп., а не у доларах США, або його еквіваленті, виконано у повному обсязі, тому зобов'язання за вказаним кредитним договором є припиненим.

У грудні 2016 року ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» Кадировим В. В. подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить рішення Київського районного суду м. Одесивід 01 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 17 листопада 2016 року у частині задоволення вимог позову ОСОБА_3скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення, яким у позові відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами у цій частині норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що судами попередніх інстанцій залишено поза увагою те, що кредит надано ОСОБА_3в іноземній валюті - доларах США, а не у національній валюті, у зв'язку із чим і підлягає поверненню у валюті отриманого кредиту, що й передбачено його умовами; у позичальника існує заборгованість за тілом кредиту у розмірі 15 311,65 доларів США та 1 802 грн 27 коп. несплачених комісій, що виключає можливість припинення кредитного договору; судовим рішенням стягнуто заборгованість за спірним кредитним договором у гривневому еквіваленті.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 липня 2017 року справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Дельта Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4, про визнання зобов'язань припиненими та виключення записів реєстрів іпотек та заборон відчуження об'єктів нерухомого майнапризначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 частини першої Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

02 лютого 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 14 травня 2007 року між ТОВ «УкрПромБанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 51 тис. дол. США строком на 300 місяців (до 13 травня 2032 року) на умовах сплати 13 % річних (а. с. 6-9).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2013 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 436 674 грн 97 коп. та судові витрати. Рішення набрало законної сили 01 жовтня 2013 року (а. с. 13).

Вищевказане судове рішення виконане 14 жовтня 2014 року, стягнута цим рішенням сума заборгованості сплачена ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» у повному обсязі (а. с. 14-17).

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому боржник зобов'язаний вчинити на користь кредитора певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникає з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною п'ятою вищезазначеної статті визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За положеннями частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики у розмірі та порядку встановленому договором або на рівні облікової ставки НБУ, якщо інше не встановлено договором.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів за договором позики відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до спливу встановленого договором строку виконання основного зобов'язання має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у випадку пред'явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.

Вимога про дострокове повернення позики та належних процентів може бути задоволена шляхом добровільного повернення позичальником заборгованості або її стягнення в судовому порядку за судовим рішенням.

Відповідно до частини третьої статті 1049 ЦК України грошова позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на банківський рахунок позикодавця.

При зарахуванні грошової суми, стягнутої за рішенням суду, на банківський рахунок позикодавця грошова позика вважається повернутою.

Разом з тим статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобов'язання вважаються припиненими.

Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України зобов'язання вважається виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то воно повинно бути виконано відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться.

Юридичним наслідком належного виконання зобов'язання відповідно до статей 598, 599 ЦК України є припинення зобов'язання.

Таким чином з моменту виконання боржником зобов'язань й прийняття виконання кредитором, припиняється існування прав і обов'язків сторін, що складають зміст конкретного зобов'язального правовідношення.

Суди попередніх інстанцій, визнавши припиненим зобов'язання за кредитним договором, зазначили, що незважаючи на те, що позивач отримав від банку грошову суму у розмірі 51 тис. доларів США і зобов'язався її повернути з відсотками, судовим рішенням від 20 вересня 2013 року позов банку було задоволено, і суму боргу з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства (частина перша статті 11 ЦПК України від 18 березня 2004 року № 1618-ІV, у редакції від 07 липня 2010 року, яка була чинною на момент розгляду справи судом першої інстанції) з позичальника та поручителя у солідарному порядку стягнуто саме у національній грошовій одиниці - гривні. ПАТ «Дельта Банк», змінивши строк виконання основного зобов'язання, самостійно та на власний розсуд визначив форму захисту своїх прав, пред'явивши позов про дострокове стягнення коштів не в іноземній валюті - доларах США, а у національній валюті станом на 06 серпня 2013 року у сумі 436 674 грн 97 коп.

Вимоги кредитора станом на 06 серпня 2013 року, підтверджені судовим рішенням, були повністю задоволені боржником 14 жовтня 2014 року. За таких обставин суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку про те, що є підстави вважати ці вимоги задоволеними, а зобов'язання припиненим належним виконанням.

Однак, дійшовши висновку про припинення зобов'язання за договором кредиту, суди попередніх інстанцій не врахували, що вищевказане судове рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором виконане боржником через певний проміжок часу - більше, ніж через рік з моменту набрання ним законної сили, не звернули уваги на те, що у разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти підлягають нарахуванню і сплаті щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України), у зв'язку із чим не перевіряли порядок та період нарахування і сплати процентів за користування кредитними коштами після 06 серпня 2013 року.

Крім того, місцевий суд, а також й суд апеляційної інстанції, залишили поза увагою той факт, що у разі порушення боржником виконання грошового зобов'язання, кредитор має право вимагати від боржника сплати компенсаторних платежів, санкцій та відшкодування завданих збитків.

Без перевірки та з'ясування вказаних обставин, відсутності даних про розмір заборгованості позичальника та вимог кредитора саме на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості (14 жовтня 2014 року), висновок судів про часткове задоволення позову та повне припинення зобов'язань за кредитним договором від 14 травня 2007 року у зв'язку з його належним виконанням, виходячи лише з того факту, що кредитна заборгованість була стягнута судовим рішенням на визначену дату у гривнях, як того вимагало саме ПАТ «Дельта Банк», є передчасним.

Вищеперелічені порушення унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною третьою статті 400 ЦПК України визначено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції у повному обсязі.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

За змістом частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, томусудові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, з підстав, визначених пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.

При новому розгляді справи суду необхідно об'єктивно дослідити наявні у справі докази в сукупності з іншими доказами у справі, надати оцінку як доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» КадироваВладислава Володимировича задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одесивід 01 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 17 листопада 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді О. В. Білоконь

Є. В.Синельников

С. Ф.Хопта

Ю.В.Черняк