П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа №572/5/18

провадження №22-/787/538/2018

22 березня 2018 року м. Рівне

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), ОСОБА_1, ОСОБА_2

учасники справи:

заявник ОСОБА_3,

боржник ОСОБА_4,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Сарненського районного суд Рівненської області у складі судді Ведяніної Т.О. від 17 січня 2018 року,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Сарненського районного суд Рівненської області від 17 січня 2018 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з листопада 2017 року і до повноліття дитини. Відмовляючи у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив наявності рішення суду, що набрало законної сили, у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Ухвала судом першої інстанції мотивована наявністю рішення суду, що набрало законної сили, у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

В поданій на вказану ухвалу суду апеляційній скарзі ОСОБА_3 покликається на її незаконність та необгрунтованість в зв'язку з неправильним встановленням обставин, які мають значення для справи та оцінкою доказів.

Вказує, що судом помилково було взято до уваги рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 9 жовтня 2017 року, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_4М про стягнення аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_5.

На момент судового розгляду справи про стягнення аліментів на дітей, її син ОСОБА_5 проживав разом з відповідачем, а тому вона підтвердила даний факт і не заперечувала щодо відмови у задоволенні вимоги про стягнення аліментів на його утримання.

Однак, через деякий час, ситуація змінилася та з 1.11.2017 року її син ОСОБА_5 почав проживати разом із нею.

Вважає, що не взявши до уваги вищевказані обставини, суд позбавив матеріального забезпечення дитини, не враховуючи, що на її утриманні перебуває ще троє неповнолітніх дітей.

З наведених підстав просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про видачу судового наказу.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Рівненської області та утворено Рівненський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Рівненську область, з місцезнаходженням у місті Рівному.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Рівненської області.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, передбачені частиною 1 статті 186 цього Кодексу.

Згідно п.2 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Таким чином, суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Судом встановлено, що рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 9 жовтня 2017 року, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_3 задоволено частково, стягнуто на її користь з ОСОБА_4 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 1000 грн. щомісяця на кожну дитину на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4, починаючи з 14 вересня 2017 року і до повноліття дітей. В задоволенні вимоги ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовлено за безпідставністю.

Із вказаного рішення суду вбачається, що підставою для відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_10 стало те, що на момент розгляду справи дитина проживала з батьком та перебувала на його утриманні.

5 січня 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду із заяву про видачу судового наказу, в якій просить стягнути на її користь з ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з листопада 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

В обгрунтування заяви про видачу судового наказу ОСОБА_3 покликається на те, що після ухвалення рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 9 жовтня 2017 року її неповнолітній син ОСОБА_5 знову почав проживати разом з нею.

Таким чином, ОСОБА_3 у заяві просить видати судовий наказ у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет, що і у справі, в якій Сарненським районним судом Рівненської області ухвалено рішення від 9 жовтня 2017 року, однак з інших підстав.

За наведеного, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про відмову у видачі судового наказу в зв'язку з наявністю такого, що набрало законної сили, рішення суду у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Згідно із п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення її для продовження розгляду для суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду Сарненським районним суд судом.

Керуючись ст.ст.367, 369, п.6 ч.1 ст.ст.374,383,384,389 ЦПК України, апеляційний суд ,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Сарненського районного суд Рівненської області від 17 січня 2018 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до Сарненського районного суду Рівненської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді: Бондаренко Н.В.

ОСОБА_1

ОСОБА_2