Номер провадження: 22-ц/785/3284/18
Номер справи місцевого суду: 521/4412/17
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про стягнення суми авансу,за апеляційною скаргою апеляційною скаргою ОСОБА_5, представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_3на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2017 року, ухваленого суддею Сегеда О.М.

в с т а н о в и л а:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до фізичної особи- підприємця ОСОБА_3 про стягнення суми авансу, посилаючись на те, що між ним та відповідачем було укладено усний договір купівлі-продажу товару, а саме міжкімнатних дверей у кількості 11 штук, вартістю 10000,00 грн. кожна, строк виготовлення яких був визначений - березень 2017 року. Також позивач зазначив, що 07 листопада 2016 року ним була здійснена передоплата товару у сумі 65000 грн., що підтверджується квитанцією прибуткового касового ордеру від 07 листопада 2016 року. Однак, в строк, визначений сторонами, товар позивачу з вини відповідача, поставлений не був. ОСОБА_2 з березня 2017 року постійно звертався до відповідача з проханням виконати умови договору або повернути кошти, але останній відмовляється розірвати договір та повернути кошти.

На підставі вищевикладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму авансу в розмірі 65000 грн.

Судом до участі у справі, в якості третьої особи був залучений ОСОБА_4

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2017 року позов ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про стягнення суми авансу задоволений. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму авансу в розмірі 65000 грн. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 650 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_5, представник фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, винести постанову про відмову в позові, посилаючись на те, що судом неповно з'ясовані дійсні обставини справи, порушений порядок дослідження доказів, також суд прийшов до неправильних висновків щодо норм права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної ОСОБА_5, представник фізичної особи-підприємця ОСОБА_3зазначає, що між сторонами відсутні правовідносини купівлі-продажу товару, і правовідносини з передання авансу, а тому вважає, що суд неправильно встановив обставини, якими обгрунтовувалися вимоги та заперечення сторін, також суд зробив невірні висновки з доказів у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2, посилається на те, що рішення суду є законним, обгрунтованим та таким, що прийняте без порушень матеріального та процессуального права, а тому вважає, що підстав для його скасування немає.

У відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

В порядку п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку п.8 розділу Х111 Перехідних положень Цивільно-процесуального кодексу України.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція Цивільний процесуальний кодекс України (ред. з 18.03.2004 до 15.12.2017), відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа розглядається апеляційним судом Одеської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст.. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідач ОСОБА_3 є фізичною особою підприємцем, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 20 жовтня 2005 року (а.с.55,60).

12 березня 2014року між фізичною особою підприємцем «ОСОБА_3» та ООО «Горяц-Т» було укладено договір суборенди нежитлового приміщення, відповідно до умов якого, останній передав в оренду ФОП «ОСОБА_3» нежиле приміщення площею 38,0 кв.м. по АДРЕСА_1, строком до 31 грудня 2014 року (а.с.56-59).

Вказаним приміщенням ФОП «ОСОБА_3» користувався і на момент укладення договору з позивачем.

З матеріалів справи вбачається, що 01 березня 2014 року між ФОП «ОСОБА_3» та ПП ОСОБА_4 було укладено договір про спільну діяльність, відповідно до умов якого сторони домовились про організацію спільної діяльності в сфері виробництва та реалізації столярних виробів (а.с.53-54).

Тобто ФОП «ОСОБА_3» орендував приміщення по АДРЕСА_1, в якому був організований офіс та в якому знаходилися зразки столярних виробів, а саме дверей.

Факт існування офісу ФОП «ОСОБА_3» по АДРЕСА_1, також підтверджується пояснювальною запискою ПП ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_3 від 22 лютого 2016 року, з змісту якої вбачається, що в 2013р. ПП ОСОБА_4 долучив до роботи громадянку ОСОБА_6, в функціональні обов'язки якої входило надання консультацій з метою подальшої реалізації дверних виробів, закінчення договорів з клієнтами, супровід заказів по строкам виготовлення, контроль роботи торгової точки. Грошові кошти, які були отримані від клієнтів вона передавала ОСОБА_4 для подальшого розміщення заказів на фабриці, а останній передавав їх на підприємство та вів контроль за виконанням заказів (а.с.64).

Крім того, з листа ПП ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_3 від 31 січня 2017 року вбачається, що ОСОБА_4 передає офіс по продажу дверей в м. Одесі, в якому на 01 лютого 2017 року оставався не оплачений заказ №023 на суму 80375,00 грн. (а.с.66).

Факт розміщення офісу ФОП «ОСОБА_3» по АДРЕСА_1 в якому були розміщені зразки дверей підтверджується також фото таблицями, які були зроблені позивачем, на яких зафіксовані зразки дверей, копії свідоцтва платника єдиного податку на ім'я ОСОБА_3 та цинік, в якому вказана характеристика товару, ціна та прізвище виробника (а.с.43-47, 62).

Також судом встановлено, що 07 листопада 2016 року позивач через представника відповідача, який ознайомив позивача із зразками товару, передав останньому аванс в розмірі 65000,00 грн. за виготовлення міжкімнатних дверей у кількості 11 штук, вартістю 10000,00 грн. кожна, а представник на підтвердження отримання грошової суми, видала квитанцію до прибуткового касового ордера в який була зазначена дата прийнята, підпис та печатка фізичної особи підприємця ОСОБА_3 (а.с.3).

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про стягнення суми авансу, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно був укладений договір, за умовами якого відповідач взяв на себе зобов'язання виготовити та продати позивачу 11 дверей, вартістю 10000,00 грн. кожна, строк виготовлення яких був визначений - березень 2017 року.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Статтею 640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно ст.641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.

Відповідно до ч.2 ст.699 ЦК України виставлення товару, демонстрація його зразків або надання відомостей про товар (описів, каталогів, фотознімків тощо) у місцях його продажу є публічною пропозицією укласти договір незалежно від того чи вказана ціна та інші істотні умови договору купівлі-продажу, крім випадків, коли продавець явно визначив, що відповідний товар не призначений для продажу.

Згідно зі ст.702 ЦК України сторони можуть укласти договір купівлі-продажу товару на підставі ознайомлення покупця із зразком товару (за описом, каталогом тощо). Договір купівлі-продажу товару за зразком є виконаним з моменту доставки товару у місце, встановлене договором, а якщо місце передання товару не встановлене договором, - з моменту доставки товару за місцем проживання фізичної особи-покупця або місцезнаходженням юридичної особи-покупця, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.642ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Статтею 644 ЦК України передбачено, що якщо пропозицію укласти договір зроблено усно і в ній не вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, якій було зроблено пропозицію, негайно заявила про її прийняття.

Отже, виходячи з вищевикладеного можливо зробити висновок, що між сторонами був укладений договір, за яким відповідач взяв на себе зобов'язання виготовити та поставити товар, тобто двері, а позивач здійснив передоплату за вказаний товар.

З матеріалів справи вбачається, що у термін, який був встановлений за домовленістю між позивачем та представником відповідача, останній не виконав умови договору, не виготовив двері в кількості 11 штук, та фактично відмовився повернути суму авансу.

Згідно ст.698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов'язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов'язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Умови договору, що обмежують права покупця - фізичної особи порівняно з правами, встановленими цим Кодексом та законодавством про захист прав споживачів, є нікчемними. Покупець має право на відшкодування збитків, завданих йому продавцем внаслідок використання ним переваг свого становища у виробничій або торговельній діяльності.

Суд вважає, що оскільки відповідач не виконав свої зобов'язання за договором, то грошові кошти, які були отримані ним від позивача в якості авансу підлягають поверненню останнім в тому розмірі, в якому вони передавалися.

Згідно з ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, на відміну від завдатку аванс - це лише спосіб платежу, який не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати.

Зі змісту зазначених норм закону можна зробити висновок, що аванс-це лише спосіб платежу і він не є зобов'язанням. Аванс не виконує забезпечувальної функції, він сплачується боржником у момент настання обов'язку платежу, тобто виконує функцію попередньої оплати. Той, хто отримав аванс, повинен його повернути. Боржник, який видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору кредитором. У свою чергу кредитор не може бути зобов'язаним до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків.

Тобто, боржник, який видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору кредитором. У свою чергу кредитор не може бути зобов'язаним до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підставі вищевикладеного, суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що сума, яку отримав відповідач від позивача є авансом, тому сума авансу в розмірі 65000,00 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5, представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про те, що між сторонами виникли відносини купівлі-продажу, і правовідносини з передання авансу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, а саме тим, що як встановлено судом, позивач через представника відповідача передав останньому аванс в розмірі 65000,00 грн. за виготовлення міжкімнатних дверей у кількості 11 штук, вартістю 10000,00 грн. кожна, а представник на підтвердження отримання грошової суми, видала квитанцію до прибуткового касового ордера, в який була зазначена дата прийнята, підпис та печатка фізичної особи підприємця ОСОБА_3, тобто відповідач не виконавши свої зобов'язання за договором повинен повернути отримані ним від позивача, в якості авансу грошові кошти в тому розмірі, в якому вони передавалися.

Інші доводи апеляційної скарги також не приймаються до уваги, оскільки вони також спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду надано не було.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення рішення суду, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_3- залишити без задоволення.

РішенняМалиновського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Ю.І. Кравець

Дата складення повного судового рішення 03 квітня 2018 року.