П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2018 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 220/421/17

Головуючий у 1 інстанції Якішина О.М.

Апеляційний суд Донецької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кочегарової Л.М.,

суддів: Попової С.А., Ткаченко Т.Б.,

секретар Костоманова А.Є.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційні скарги представника приватного підприємства «Рондо» ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 22 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Великоновосілківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Селянського (фермерського) господарства «Прометей», третя особа - приватне підприємство «Рондо», про визнання права власності та зняття арешту, за зустрічним позовом приватного підприємства «Рондо» до ОСОБА_2, Селянського (фермерського) господарства «Прометей», ОСОБА_3, приватного нотаріуса Великоновосілківського районного нотаріального округу Донецької області Кисельової Олени Володимирівни про визнання неукладеним договору позики, недійсним договору іпотеки та зобов'язання нотаріуса зняти обтяження,

в с т а н о в и л а:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати право власності на автозаправочну станцію «Янісоль», розташовану у АДРЕСА_2 Великоновосілківського району Донецької області і будівлю тарного ларька, розташовану в АДРЕСА_1, та зняти з зазначеного майна арешт, накладений Великоновосілківським районним відділом державної виконавчої служби Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області (далі Великоновосілківський ВДВС) в рамках виконавчого провадження № 53047620. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 послався на те, що 05 травня 2016 року він уклав договір позики з ОСОБА_3, за яким останній отримав у позику 750 000 грн. В забезпечення виконання договору позики, 30 листопада 2016 року між ним та Селянським (фермерським) господарством «Прометей» (далі СФГ «Прометей»), в особі директора ОСОБА_3, був укладений договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_3 передав в іпотеку автозаправочну станцію «Янісоль», розташовану у АДРЕСА_2 Великоновосілківського району Донецької області і будівлю тарного ларька, розташовану в АДРЕСА_1. 09 грудня 2016 року йому стало відомо, що Великоновосілківським ВДВС 05 грудня 2016 року накладений арешт на все майно СФГ «Прометей», в тому числі на автозаправочну станцію «Янісоль» та будівлю тарного ларька, а також внесено інформацію про обтяження до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Вважаючи дії Великоновосілківського ВДВС незаконними, просив визнати за ним право власності на вказані об'єкти нерухомості та зняти з них арешт.

У квітні 2017 року приватне підприємство «Рондо» (далі ПП «Рондо») звернулося до суду з зустрічним позовом і просило: визнати неукладеним договір позики від 05 травня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2; визнати недійсним договір іпотеки, укладений 30 листопада 2016 року між ОСОБА_2 та СФГ «Прометей»; зобов'язати нотаріуса Кисельову О.В. зняти обтяження іпотекою та заборону відчуження предмету іпотеки з внесенням відповідних відомостей до реєстру. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що вимоги викладені у позовній заяві ОСОБА_2 порушують права ПП «Рондо». Так, 19 жовтня 2016 року рішенням Господарського суду Донецької області, яке набрало законної сили 04 листопада 2016 року, було стягнуто на користь ПП «Рондо» з СФГ «Прометей» борг в сумі 668 113,95 грн., про що було видано наказ Господарського суду Донецької області. На підставі наказу Господарського суду Донецької області Великоновосілківським ВДВС було відкрито виконавче провадження за номером ВП № 53047620. З метою уникнення стягнення грошових коштів на користь ПП «Рондо» СФГ «Прометей», в особі ОСОБА_3, маючи відомості про рішення Господарського суду Донецької області, уклав з ОСОБА_2 договір іпотеки від 30 листопада 2016 року реєстр № 1822, відповідно до якого СФГ «Прометей» передало майно, яке належить господарству, в забезпечення виконання особистих зобов'язань ОСОБА_3

Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 22 листопада 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Великоновосілківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Селянського фермерського господарства «Прометей», третя особа - ПП «Рондо», про визнання права власності на майно та скасування арешту, а також зустрічних позовних вимог ПП «Рондо» до Шири К,В., Селянського (фермерського) господарства «Прометей», ОСОБА_3, приватного нотаріуса Великоновосілківського районного нотаріального округу Донецької області Кисельової О.В., про визнання неукладеним договору позики, недійсним договору іпотеки та зобов'язання нотаріуса зняти обтяження - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПП «Рондо» ОСОБА_1 просить рішення суду від 22 листопада 2017 року скасувати в частині відмови ПП «Рондо» у позові та задовольнити позовні вимоги підприємства. Рішення про відмову у позові ОСОБА_2 скасувати та відмовити йому у позові з інших підстав.

Не погоджуючись з судовим рішенням ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати в частині відмови йому у позові та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги про визнання права власності та зняття арешту зі спірного майна, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. В решті частини рішення просить залишити без змін.

У відзиві на апеляційні скарги представник СФГ «Прометей» та ОСОБА_3 ОСОБА_5 вказав, що оскільки ОСОБА_2 намагається у законний спосіб усунути перешкоди для реалізації свого права на реєстрацію права власності, його довірителі не можуть проти цього заперечувати. Що стосується апеляційної скарги ПП «Рондо», то він вважає, що позовні вимоги підприємства розглянуті з порушенням норм процесуального права, а тому у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу у відсутності ОСОБА_2, ОСОБА_3 та представника Великоновосілківський ВДВС, приватного нотаріуса Кисельової О.В., які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6, представника ПП «Рондо» ОСОБА_1, представника ОСОБА_3 та СФГ «Прометей» ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарги ОСОБА_2 задоволенню не підлягає; апеляційна скарга ПП «Рондо» підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що в 2002 році було утворено СФГ «Прометей», головою якого є ОСОБА_3

Позивач у справі ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3

05 травня 2016 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 750 000 грн., які останній зобов'язався повернути до 02 грудня 2016 року (т.1 а.с. 179).

Відмовляючи ПП «Рондо» у позові про визнання договору позики неукладеним суд першої інстанції виходив з того, що приватним підприємством не доведено того, що цей договір порушує його права.

З висновками суду не можна не погодитися.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст.1046 ЦК України).

Як вбачається зі змісту вказаного договору, сторони домовилися про те, що ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 750 000 грн., а позичальник прийняв ці кошти та зобов'язався їх повернути до 02 грудня 2016 року. На підтвердження домовленості між сторонами суду надано письмовий текст договору, з якого вбачається, що він підписаний сторонами цього договору (т.1 а.с.179).

Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, а й передання позичальнику грошової суми.

З огляду на вказані положення закону договір позики є реальним та вважається укладеним із моменту передання грошей.

Загальні норми визнання цивільно-правового договору укладеним наводяться в ч. 1 ст. 638 ЦК, відповідно до якої договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Аналіз змісту цієї норми дозволяє визначити ряд умов, за наявності яких цивільно-правовий договір можна вважати укладеним: 1) сторони повинні досягти згоди з усіх істотних умов договору; 2) сторони мають досягти такої згоди у передбаченій законом формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Отже при укладенні договору позики ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дотримано положень закону щодо його змісту та форми. Визнання ОСОБА_3 того факту, що він прийняв грошові кошти і це відображено в договорі, спростовує твердження ПП «Рондо» про те, що у справі відсутні докази дійсної передачі грошових коштів позичальнику.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Оскільки ПП «Рондо» не є стороною цього договору і в разі невиконання умов договору будь-яких наслідків для підприємства не наступить, колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що права підприємства цим договором не порушено. За таких обставин, рішення про відмову ПП «Рондо» у позові про визнання договору позики неукладеним є правильним.

Крім того, апеляційний суд враховує, що ст.16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як вбачається зі справи, зазначена ПП «Рондо» вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом, а тому ухвалене рішення, в цій частині, є правильним.

Також встановлено, що 30 листопада 2016 року між ОСОБА_2 та СФГ «Прометей», в особі його голови ОСОБА_3, на виконання грошового зобов'язання за договорм позики від 05 травня 2016 року, укладено договір іпотеки, предметом якого були автозаправочна станція «Янісоль», розташована у АДРЕСА_2, та будівля тарного ларька, розташована у АДРЕСА_1. Об'єкти знаходяться у Великоновосілківсьому районі Донецької області. Предмет іпотеки оцінений сторонами у 800 000 грн. Договір посвідчено приватним нотаріусом Великоновосілківського районного нотаріального округу Донецької області Кисельовою О.В., яка одночасно наклала заборону відчуження цих об'єктів до припинення чи розірвання договору іпотеки (т.1 а.с.30-32).

ПП «Рондо», звертаючись до суду з позовом про визнання договору іпотеки недійсним, посилалося на те, що він є фіктивним, оскільки укладений з метою невиконання рішення суду про стягнення сум на користь підприємства та при укладенні договору допущено порушення Закону України «Про іпотеку», зважаючи на те, що договір іпотеки укладено без згоди всіх учасників СФГ «Прометей» (т. а.с.38, т. 2 а.с.140).

Ухвалюючи рішення про відмову у позові ПП «Рондо», суд послався на те, що цим підприємством не доведено порушення його прав при укладанні договору іпотеки між ОСОБА_2 та СФГ «Прометей», а задовольнити свої вимоги за рішенням Господарського суду Донецької області від 19 жовтня 2016 року про стягнення на користь ПП «Рондо» з СФГ «Прометей» грошових коштів, підприємство має право за рахунок заставленого майна в межах процедури його реалізації.

З висновками суду погодитися не можна, оскільки вони не відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За змістом частини п'ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі статтею 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов'язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п'ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

У справі, яка переглядається, встановлено, що в 2016 році між СФГ «Прометей» і ПП «Рондо» виник спір, що змусило приватне підприємство у серпні 2016 року звернутися до суду з позовом до СФГ «Прометей» про стягнення грошових коштів.

19 жовтня 2016 року Господарським судом Донецької області було винесено рішення у справі за позовом ПП «Рондо» до СФГ «Прометей» про стягнення 658 240,34 грн. і позовні вимоги ПП «Рондо» були задоволені. 15 листопада 2016 року судом видано наказ про стягнення з СФГ «Прометей» на користь ПП «Рондо» 658 240,34 грн. та у відшкодування судових витрат 9 873,61 грн.

В суді апеляційної інстанції представник СФГ «Прометей» і ОСОБА_3 ОСОБА_5 пояснив, що відносини між суб'єктами господарювання існували давно, у Господарському суді Донецької області він представляв інтереси сільськогосподарського підприємства при розгляді справи і тому, характер претензій ПП «Рондо» був відомий СФГ «Прометей».

Зважаючи на те, що ОСОБА_3 є головою СФГ «Прометей», позивач ОСОБА_2 його син, який проживає разом із батьком, колегія дійшла висновку, що вони були обізнані про матеріальні претензії ПП «Рондо».

Тому, укладаючи договір іпотеки, СФГ «Прометей», в особі його голови ОСОБА_7 та у забезпечення виконання договору позики, укладеного між двома фізичними особами - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, останні були обізнаний про судове рішення про стягнення з СФГ «Прометей» грошових сум на користь ПП «Рондо», отже, могли передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на це нерухоме майно та фіктивність цього правочину, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися ним.

Установивши ці обставини, суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що спірний договір іпотеки нерухомого майна уклали сторони, які є близькими родичами, не перевірив, чи передбачали ці сторони реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами, чи не направлені дії сторін договору на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів.

Між тим, як вбачається зі справи, договір позики між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передбачав його виконання до 02 грудня 2016 року, досудові вимоги за договором іпотеки ОСОБА_2 до боржника не пред'являв, незважаючи на укладений договір іпотеки, право власності на об'єкти нерухомості - автозаправочну станцію та тарний ларьок, до грудня 2016 року було зареєстровано за СФГ «Прометей» і доказів того, що майно фактично перейшло в управління та володіння іпотекодержателя ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не представлено.

Таким чином, у справі, яка переглядається, суд першої інстанції неправильно застосував норми статей 203, 215, 234 ЦК України, що призвело до неправильного вирішення справи, а це відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення в частині відмови ПП «Рондо» у позові про визнання договору іпотеки недійсним та ухвалення нового рішення про задоволення вимог приватного підприємства про визнання цього договору недійним.

Зі справи також вбачається, що після посвідчення договору іпотеки приватний нотаріус Кисельова О.В., на підставі ст.77 Закону України «Про нотаріат» вчинила заборону відчуження об'єктів нерухомості переданих в іпотеку.

Згідно п.5.1 п.5 глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус знімає заборону відчуження за рішенням суду.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про визнання основного правочину - договору іпотеки недійсним, слід зобов'язати приватного нотаріуса Великоновосілківського районного нотаріального округу Донецької області Кисельову О.В. зняти заборону відчуження зазначеного в договорі іпотеки від 30 листопада 2016 року майна, належного СФГ«Прометей», а саме : автозаправочної станції «Янісоль», розташованої у АДРЕСА_2 Великоновосілківського району Донецької області та будівлі тарного ларька, розташованого в АДРЕСА_1.

Доводи апеляційної скарги ПП «Рондо» про те, що договір іпотеки є недійсним через відсутність згоди всіх членів СФГ «Прометей» на укладення цього договору між ОСОБА_2 та господарством, в особі голови ОСОБА_3, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки члени цього господарства не уповноважували ПП «Рондо» виступати в їх інтересах в суді в межах справи, яка переглядається, і самостійного позову, з цих підстав, ніхто з членів СФГ «Прометей» не пред'явив.

Зі справи вбачається, що судом першої інстанції відмовлено у позові ОСОБА_2 про визнання права власності на вказані об'єкти нерухомості та зняття арешту з цього, накладеного Великоновосілківським ВДВС.

Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи судове рішення, з урахуванням доводів апеляційної скарги ОСОБА_2, колегія вважає, що рішення суду першої інстанції про відмову йому у позові є законним та обґрунтованим.

Так, ухвалюючи рішення в цій частині, суд першої інстанції виходив з того, що можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України; визнання права власності на підставі ст.37 Закону України «Про іпотеку» можливо у позасудовому порядку за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договору шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продавати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу і це є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

Крім того, за Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» застосування ст.37 Закону України «Про іпотеку» зупинено. Підстави для зняття арешту з автозаправочної станції та будівлі тарного ларька за заявою ОСОБА_2 відсутні, оскільки це майно є власністю СФГ «Прометей» і на нього накладено арешт на виконання рішення суду за зобов'язаннями цього господарства перед ПП «Рондо».

З висновками суду не можна не погодитися.

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на автозаправочну станцію і тарний ларьок та зняття з цього майна арешту, позивач ОСОБА_2 послався на те, що власник цього майна - СФГ «Прометей» передало йому це майно на підставі нотаріально посвідченого договору іпотеки, укладеного між ним та ОСОБА_3 у забезпечення виконання договору позики від 05 травня 2016 року, що діями Великоновосілківський ВДВС, який відмовився зняти арешт з майна порушені його права, що порушені права та інтереси підлягають захисту на підставі положень Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про іпотеку» та загальних норм цивільного законодавства щодо захисту права власності.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Встановлено, що автозаправочна станція «Янісоль», розташована у АДРЕСА_2 Великоновосілківського району Донецької області та будівля тарного ларька, розташованого в АДРЕСА_1 належали СФГ «Прометей».

30 листопада 2016 року між ОСОБА_2 та СФГ «Прометей», в особі його голови ОСОБА_3, укладений договір іпотеки, предметом якого є автозаправочна станція «Янісоль» та будівля тарного ларька. Вказаний договір є способом забезпечення виконання умов договору позики, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 05 травня 2016 року зі строком виконання до 02 грудня 2016 року.

Порядок передачі іпотекодержавтелю права власності на предмет іпотеки врегульовано статтею 37 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до п. 4.2 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку досудового врегулювання може здійснюватися шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання, у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». У цьому випадку право власності на предмет іпотеки переходить від іпотекодавця до іпотекодержателя з дня, наступного за останнім днем строку, визначеного для виконання порушеного основного зобов'язання та/або умов цього договору у вимозі про усунення порушень, яка буде надіслана іпотекодержателем згідно зі ст.. 35 Закону України «Про іпотеку»; при цьому, у разі прийняття іпотекодержателем рішення про звернення стягнення у спосіб, зазначений у цьому пункті, у вимозі про усунення порушень іпотекодержателем зазначається дата переходу права власності на предмет іпотеки

Зі справи вбачається, що строк дії договору позики на час посвідчення договору іпотеки не закінчився, претензії кредитора - ОСОБА_2 до боржника ОСОБА_3 протягом строку дії цього договору про повернення грошових коштів не пред'являлися.

Тільки 02 грудня 2016 року іпотекодержатель ОСОБА_2 направив іпотекодавцю СФГ «Прометей» вимогу про виконання зобов'язання за договором позики до 15-00 год. 02 грудня 2016 року (а.с. 49).

Отже твердження ОСОБА_2 про те, що він набув право власності на автозаправочну станцію «Янісоль» та будівлю тарного ларька на підставі договору іпотеки, є неспроможними.

Крім того встановлено, що на час укладення договору іпотеки від 30 листопада 2016 року, набрало чинності рішення Господарського суду Донецької області від 19 жовтня 2016 року, яким позов ПП «Рондо» до СФГ «Прометей» було задоволено та про стягнуто з відповідача 658 240,34 грн.

На виконання вказаного рішення суду 06 грудня 2016 року головним державним виконавцем Великоновосілківського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відкрито виконавче провадження на виконання судового наказу №905/2458/16, виданого 15 листопада 2016 року Господарським судом Донецької області про стягнення з СФГ «Прометей» на користь ПП «Рондо» основного боргу в сумі 658 240,34 грн. та 9873,61 грн. судових витрат, про що свідчить постанова про відкриття виконавчого провадження № 53047620 від 06 грудня 2016 року. Даною постановою накладено арешт на все майно, що належить боржнику СФГ «Прометей» у межах суми звернення стягнення: 668 113,95 грн. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику в межах суми боргу (т.3 а.с.63).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

З позовної заяви ОСОБА_2 вбачається, що про накладення арешту на спірні об'єкти нерухомості йому стало відомо 09 грудня 2016 року з постанови Великоновосілківського ВДВС від 05 грудня 2016 року.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 21 серпня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2017 року, у справі за скаргою СФГ «Прометей» визнано протиправними дії 05 грудня 2016 року Великоновосілківського ВДВС, скасовано номер запису про обтяження: 17846132 (спеціальний розділ) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та звільнено з-під арешту нерухоме майно, що належить СФГ «Прометей», , адреса: 85500, Донецька область,

Великоновосілківський район, смт. Велика Новосілка, вул. Пушкіна, буд.36. Підставою для визнання дій протиправними було те, що постанова про арешт майна винесена раніше постанови про відкриття виконавчого провадження по виконанню рішення господарського суду (т.2 а.с. 196-198, 214-217).

На виконання постанови Донецького окружного адміністративного суду від 21 серпня 2017 року Великоновосілківським ВДВС 06 вересня 2017 року було скасовано обтяження від 05 грудня 2016 року.

06 грудня 2016 року, арешт на майно СФГ «Прометей» на виконання рішення Господарського суду Донецької області було накладено знов.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що вказані дії Великоновосілківського ВДВС порушують його права іпотекодержателя на вільне володіння та розпорядження майном та є перешкодою у реєстрації відомостей в Реєстрі прав власності на нерухоме майно до уваги не приймаються, оскільки встановлено, що договір іпотеки, на підставі якого позивач вважає себе власником, є недійсним через його фіктивність.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 також вказує, що підставою для відмови у позові суд зазначив ст.9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», але на час ухвалення даного закону та вступу його в дію 14 жовтня 2014 року, майно СФГ «Прометей» не перебувало в іпотеці, а тому дана норма не може застосовуватись до даних правовідносин. Крім того зазначений закон має відношення до банків та інших фінансових установ і не регулює відносини, які є предметом спору у цій справі.

Колегія вважає, що застосування вказаного закону, про що зазначає ОСОБА_2, не змінює правових висновків суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог ОСОБА_2 та не призвело до ухвалення незаконного рішення у справі в цій частині.

Таким чином, колегія вважає, що суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінив представлені сторонами матеріали за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та дійшов обгрунтованого висновку про відмову ОСОБА_2 у позові про визнання права власності на об*єкти нерухомості в судовому порядку та покладення на Великоновосілківський ВДВС обов'язку зняти арешт з автозаправочної станції та тарного ларька, належних СФГ «Прометей», яке має невиконані зобов'язання перед ПП «Рондо».

Враховуючи викладені обставини, апеляційна скарга ОСОБА_2 залишається без задоволення, а рішення суду про відмову у позові ОСОБА_2 - без змін. Частковому задоволенню підлягає апеляційна скарга ПП «Рондо», оскільки рішення скасовано в частині відмови у позові про визнання договору іпотеки недійсним та зобов*язання приватного нотаріуса Великоновосілківського районного нотаріального округу Донецької області Кисельової О.В. зняти заборону відчуження зазначеного в договорі іпотеки від 30 листопада 2016 року майна, а залишено без змін, в частині відмови у позові про визнання договору позики неукладеним.

Розглянувши та обговоривши клопотання представника СФГ «Прометей» та ОСОБА_3 - ОСОБА_5, яке надійшло до апеляційного суду Донецької області по пошті 26 лютого 2018 року і підтримано заявником в судовому засіданні апеляційного суду 06 березня 2018 року, про винесення у справі окремої ухвали та направлення її на розв'язання до ГПУ і СБУ, щодо прихованого втручання в діяльність суду представника засобів масової інформації у зв'язку із розглядом даної справи, колегія суддів не вбачає підстав для ухвалення такого рішення, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

З представленого клопотання не вбачається, які саме порушення законодавства допущені представниками засобів масової інформації, які б давали підстави для відповідного реагування суду, а тому, клопотання про винесення окремої ухвали в порядку цивільного судочинства задоволенню не підлягає.

Інші питання поставлені у клопотанні, виходять за межі повноважень апеляційного суду за результатами розгляду справи, виходячи з вимог ст.367 ЦПК України.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.376 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу представника приватного підприємства «Рондо» ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 22 листопада 2017 року, в частині відмови у позові приватному підприємству «Рондо» про визнання договору іпотеки від 30 листопада 2016 року недійсним та зобов'язання нотаріуса зняти заборону відчуження, скасувати.

Позов приватного підприємства «Рондо» в цій частині задовольнити.

Визнати недійсним договір іпотеки від 30 листопада 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та Селянським (фермерським) господарством «Прометей», від імені якого діяв ОСОБА_3, зареєстрований приватним нотаріусом Великоновосілківського районного нотаріального округу Донецької області Кисельовою Оленою Володимирівною, реєстр № 1822.

Зобов'язати приватного нотаріуса Великоновосілківського районного нотаріального округу Донецької області Кисельову Олену Володимирівну зняти заборону відчуження зазначеного в договорі іпотеки від 30 листопада 2016 року майна, реєстр №1822, належного Селянському (фермерському) господарству «Прометей», а саме : автозаправочної станції «Янісоль», загальною площею 356 кв.м, розташованої у АДРЕСА_2 реєстр № 8-1823; будівлі тарного ларька, загальною площею 108,30 кв.м, розташованого в АДРЕСА_1, реєстр №9-1824.

В решті частини рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 12 березня 2018 року.

Головуючий Л.М. Кочегарова

Судді: С.А. Попова

Т.Б. Ткаченко