АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/4827/16-ц 22-ц/774/271/К/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2018 року м. Кривий Ріг

справа № 211/4827/16-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Кислиця І.В,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 06 вересня 2017 року, яке постановлено суддею Ніколенко Д.М. у місті ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2016 року ОСОБА_1, в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, звернувся з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна та витребування боргу, припинення права власності на частку.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він з 22 липня 2002 року перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від якого вони мають сина ОСОБА_4

Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 04.07.2012 року шлюб між ними розірвано.

На підставі договору купівлі-продажу будинку з господарчими будівлями і спорудами і земельною ділянкою ВРЕ № 007232 від 26 січня 2011 року вони з відповідачкою та їх сином є власниками житлового будинку з господарчими будівлями і спорудами та земельної ділянки за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Липецька, буд. 42, з виділом по 1/3 частки кожному.

Однак з моменту придбання будинку та з 2013 року відповідачка фактично не проживає в будинку та не приймає участі в сплаті нарахованих комунальних послуг, всі платежі він сплачує особисто, станом на вересень 2016 р. відповідачка зобовязана сплатити половину сплачених сум грошових коштів в сумі 6127,58 грн.

Крім того, 17.01.2015 р., відповідачка вивезла нажите ними в період шлюбу майно, а саме: компютер - системний блок монітор «Філіпс», принтер + сканер, дві колонки, клавіатура, мишка, всього на загальну суму 15 000 гривень; письмовий стіл вартістю 1000 гривень; полові покриття - килими в кількості 7 загальною вартістю 7 000 гривень; віконні штори, гардини загальною вартістю 2000 гривень; постільну білизну (подушки, покривала підодіяльники, простині, рушники) всього на загальну суму - 5 000 гривень; пилосос "Ракета" вартістю - 1000 гривень; холодильник «ЗАНУСІ» зі стабілізатором на загальну суму - 8 000 гривень; кухонні меблі (три стола 6 настінних ящиків) на суму -3 000 гривень; мікрохвильову піч «САМСУНГ» - вартістю 1 000 гривень; мультиварку «РЕДМОНТ» вартістю - 1000 гривень; пральну машину «ІНДЕЗІТ» - вартістю - 5 000 гривень; хлібопічку - вартістю 1500 гривень; шкаф ванний - вартістю 1000 гривень; посуд (тарілки, миски, сковорідки, ложки, вилки сервізи, стакани) на загальну суму - 10 000 гривень; консервацію на загальну суму 5 000 гривень та канцелярські та швейні набори на загальну суму - 300 гривень.

Всього відповідачка забрала їх спільного майна на загальну суму 66 800 грн., вартість половини спільного нажитого майна, яке самовільно забрано відповідачкою, складає 33400,00 грн.

Позивач зауважив, що своїми діями відповідачка спричинила йому багато незручностей в організації його приватного життя і тому він вважає, що йому завдано окрім майнової ще й моральну шкоду, розмір якої він оцінює в 15000 грн.

До того ж він вважає, що оскільки розділити між співвласниками їх житловий будинок неможливо, спільне користування будинком його з сином разом з відповідачкою неможливе, тому слід припинити її право на частку в спільному майні.

Позивач просив суд виділити йому грошову компенсацію 1/2 частини вартості спільно набутого з відповідачем майна у розмірі 33400 грн., стягнути з ОСОБА_2 на його користь майнову шкоду в сумі 6127,58 грн. та моральну шкоду в сумі 15000 грн. та припинити право власності на 1/3 частину домоволодіння по вул. Липецькій, 42 м ОСОБА_3, яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2, визнавши право власності на вказану частку за ним.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 06 вересня 2017 рокуКоляновському С.М. відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції із ухваленням нового рішення по справі про задоволення його позовних вимог позивача посилаючись на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не надав належної оцінки наданим ним доказам та поясненням.

Позивач вважає, що рішення суду постановлено лише на припущеннях та є упередженим.

Так, позивач наполягає на тому, що в період шлюбу з відповідачкою ними було придбано компютер - системний блок монітор «Філіпс», принтер + сканер, дві колонки, клавіатура, мишка, всього на загальну суму 15 000 гривень; письмовий стіл вартістю 1000 гривень; полові покриття - килими в кількості 7 загальною вартістю 7 000 гривень; віконні штори, гардини загальною вартістю 2000 гривень; постільну білизну (подушки, покривала підодіяльники, простині, рушники) всього на загальну суму - 5 000 гривень; пилосос "Ракета" вартістю - 1000 гривень; холодильник «ЗАНУСІ» зі стабілізатором на загальну суму - 8 000 гривень; кухонні меблі (три стола 6 настінних ящиків) на суму -3 000 гривень; мікрохвильову піч «САМСУНГ» - вартістю 1 000 гривень; мультиварку «РЕДМОНТ» вартістю - 1000 гривень; пральну машину «ІНДЕЗІТ» - вартістю - 5 000 гривень; хлібопічку - вартістю 1500 гривень; шкаф ванний - вартістю 1000 гривень; посуд (тарілки, миски, сковорідки, ложки, вилки сервізи, стакани) на загальну суму - 10 000 гривень; консервацію на загальну суму 5 000 гривень та канцелярські та швейні набори на загальну суму - 300 гривень, все вказане спільне майно вона самовільно вивезла з належного їм будинку, разом з технічною документацією на вказані речі, позивач наполягає на тому, що вказані факти підтверджуються як поясненнями відповідачки по справі, так і висновками співробітників поліції по його заявам про викрадення майна із домоволодіння.

Позивач вважає, що суд першої інстанції безпідставно не допитав в якості свідка їх з відповідачкою сина ОСОБА_4, про що позивач заявляв клопотання.

Судом першої інстанції фактично не були вирішені позовні вимоги щодо стягнення з відповідачки на користь позивача збитків, понесених ним при сплаті комунальних послуг, оскільки відповідач зареєстрована у домоволодінні та на неї нараховуються витрати на комунальні послуги.

Крім того позивач зауважує на тому, що оскільки розділити між співвласниками житловий будинок неможливо, спільне користування будинком його з сином разом з відповідачкою неможливе, слід припинити її право на частку в спільному майні, тим паче відповідачка з 2013 року фактично не проживає в домоволодінні.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_3.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_3.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та представника служби у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради ОСОБА_7, яка при вирішенні спору покладається на розсуд суду,перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач по справі з 22 липня 2000 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2012 року розірвано.

Позивач та відповідач по справі є батьками неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання якого рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 липня 2016 р. визначено з батьком - позивачем ОСОБА_1

В період шлюбу, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами і земельною ділянкою від 26 січня 2011 року, сторони, які діяли за себе особисто та як законні представники малолітнього сина, придбали житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: місто Кривий Ріг Дніпропетровської області, вулиця Липецька, будинок № 42.

Згідно з витягом про державну реєстрацію прав від 28.01.2011 р., право власності на вище вказане домоволодіння зареєстровано за ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 по 1/3 частки за кожним.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поділ спільного майна та витребування боргу, припинення права власності на частку, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі Постанова) суд, вирішуючи спори між подружжям про майно, повинен встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне в нього на час розгляду справи, та те, що перебуває у третіх осіб.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка та інші обставини, що мають істотне значення.

В пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності (постанова Верховного Суду України від 07.06.2017 р. по судовій справі №6-2670цс16).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь половину вартості спільно нажитого майна, а саме: компютера - системний блок монітор «Філіпс», принтера + сканера, двох колонок, клавіатури, мишки, всього на загальну суму 15 000 гривень; письмового стілу вартістю 1000 гривень; полових покрить - килимів в кількості 7 загальною вартістю 7 000 гривень; віконних штор, гардин загальною вартістю 2000 гривень; постільної білизни (подушки, покривала підодіяльники, простині, рушники) всього на загальну суму - 5 000 гривень; пилососу "Ракета" вартістю - 1000 гривень; холодильнику «ЗАНУСІ» зі стабілізатором на загальну суму - 8 000 гривень; кухонних меблів (три стола 6 настінних ящиків) на суму -3 000 гривень; мікрохвильової пічі «САМСУНГ» - вартістю 1 000 гривень; мультиварки «РЕДМОНТ» вартістю - 1000 гривень; пральної машини «ІНДЕЗІТ» - вартістю - 5 000 гривень; хлібопічки - вартістю 1500 гривень; шкафу ванної - вартістю 1000 гривень; посуду (тарілки, миски, сковорідки, ложки, вилки сервізи, стакани) на загальну суму - 10 000 гривень; консервації на загальну суму 5 000 гривень та канцелярських та швейні наборів на загальну суму - 300 гривень.

Як вбачається із матеріалів справи, в якості доказу придбання в період шлюбу спільно нажитого майна, позивачем надано видаткову накладну № ЧКR03-0052 від 4 серпня 2011 р., оформлену на імя ОСОБА_2, відповідно до якої нею придбано холодильник «Zanussi» з комплектуванням на суму 5429,70 грн. в кредит.

Натомість, позивачем, відповідно до ст.ст. 12,81 ЦПК України, не було надано суду першої інстанції належних та допустимих доказів того, що зазначене в позовній заяві майно, окрім холодильника «Zanussi», було придбане позивачем та відповідачем під час спільного проживання, а показами свідків, які були допитані в судовому засіданні в суді першої інстанції, також не було підтверджено факту наявності зазначеного позивачем майна та того, що воно було придбано під час спільного проживання позивача із відповідачем.

Таких доказів позивачем не надано й суду апеляційної інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції стосовно того, що позовні вимоги позивача про відшкодування йому грошової компенсації 1/2 частини вартості спільно набутого з відповідачем майна, а саме: компютера - системний блок монітор «Філіпс», принтера + сканера, двох колонок, клавіатури, мишки, всього на загальну суму 15 000 гривень; письмового стілу вартістю 1000 гривень; полових покрить - килимів в кількості 7 загальною вартістю 7 000 гривень; віконних штор, гардин загальною вартістю 2000 гривень; постільної білизни (подушки, покривала підодіяльники, простині, рушники) всього на загальну суму - 5 000 гривень; пилососу "Ракета" вартістю - 1000 гривень; кухонних меблів (три стола 6 настінних ящиків) на суму -3 000 гривень; мікрохвильової пічі «САМСУНГ» - вартістю 1 000 гривень; мультиварки «РЕДМОНТ» вартістю - 1000 гривень; пральної машини «ІНДЕЗІТ» - вартістю - 5 000 гривень; хлібопічки - вартістю 1500 гривень; шкафу ванної - вартістю 1000 гривень; посуду (тарілки, миски, сковорідки, ложки, вилки сервізи, стакани) на загальну суму - 10 000 гривень; консервації на загальну суму 5 000 гривень та канцелярських та швейні наборів на загальну суму - 300 гривень, є недоведеними.

Проте, колегія судів вважає, що з відповідача на користь позивача має бути стягнено 1/2 частина вартості холодильника «Zanussi», який, відповідно видаткової накладної № ЧКR03-0052 від 4 серпня 2011 р. (а.с.86), оформленої на імя ОСОБА_2, придбано в період шлюбу між сторонами по справі, є спільною сумісною власністю подружжя та є неподільною річчю.

Колегія суддів не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що факт того, що відповідач вивезла майно, що було придбано в період шлюбу, підтверджуються як поясненнями відповідачки по справі, так і висновками співробітників поліції по його заявам про викрадення майна із домоволодіння, оскільки із пояснень відповідачки, наданих в судовому засіданні вбачається, що остання забрала з будинку майно, що було придбано нею до шлюбу з позивачем, вказані пояснення відповідачки позивачем не спростовані.

Крім того, з наданих позивачем копії висновку за фактом виклику працівників міліції від 21.02.2015 року (а.с.16) та копій листів щодо проведення перевірки по факту виклику працівників міліції, 14.02.2015 року та 17.01.2015 року (а.с.15,17) не вбачається, яке саме майно було вивезено з будинку № 42 по вул. Липецькій в м. Кривому Розі.

Колегія суддів не може погодитись із висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача на корись позивача боргу по сплаті комунальних послуг, з огляду на наступне.

Так, відповідно до статті 360 ЦК України, співвласник, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 1 ст. 544 ЦК України визначає, що боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Вказані норми встановлюють правові наслідки виконання солідарного обов'язку одним із боржників. Такий боржник набуває права на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти боржників у рівній частці (інше може бути встановлено договором або законом) за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

При реалізації боржником, який виконав солідарний обов'язок, права на зворотну вимогу відбувається трансформація (перетворення) зобов'язання, а саме основне солідарне зобов'язання перетворюється на регресне часткове, а боржник, який виконав солідарний обов'язок за основним зобов'язанням, набуває статусу кредитора по відношенню до інших боржників за регресним зобов'язанням.

Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження своїх позовних вимог про стягнення з відповідачки на свою користь боргу за сплату комунальних послуг, позивачем надано копії квитанцій про сплату ним комунальних послуг.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу.

Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Отже, відповідно до зазначеної норми та за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов'язані вносити плату за їх використання.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а пунктом 5 частини 3 тієї ж статі Закону передбачений обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_2 є співвласником 1/3 частки будинку № 42 по вул. Липецький в м. Кривому Розі, законним представником неповнолітнього ОСОБА_1, то на неї законом покладений обов'язок брати участь у витратах по утриманню спільного з позивачем та неповнолітнім сином майна, зокрема щодо оплати комунальних послуг, які надаються до вказаного домоволодіння.

Як встановлено матеріалами справи та поясненнями сторін по справі, відповідач ОСОБА_2 не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, а отже фактично не користується та не користувалася послугами з газопостачання та електропостачання, які нараховуються згідно показників лічильників (а.с.64-84), тому має обовязок відшкодувати позивачу частину розміру сплачених ним комунальних послуг як законний представник неповнолітнього ОСОБА_1, що становить 1319,35 грн. (5278,09:2=2639,5 розмір сплачених комунальних послуг позивачем за неповнолітнього ОСОБА_1 2639,50:2=1319,52 грн. розмір, який має сплатити відповідач як законний представник неповнолітнього ОСОБА_1М.).

Крім того відповідач несе обовязок по сплаті послуг за водопостачання (лічильник не встановлено) та вивіз відходів, які нараховуються комунальними підприємствами по кількості зареєстрованих осіб у домоволодінні.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем по справі за період з жовтня 2013 року по жовтень 2016 року сплачено 6146,72 грн. за послуги водопостачання та вивіз відходів, з яких відповідач має сплатити 2325,69 грн. за себе, як особу, що зареєстрована у домоволодінні, та 1162,85 грн. як за законного представника неповнолітнього ОСОБА_1, а всього має відшукувати позивачу 3488,54 грн. сплачених ним комунальних послуг за водопостачання та вивіз відходів.

Разом з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплачених ним витрат на утримання спільного майна, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності та частки неповнолітнього сина, в сумі 4808,06 грн.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог позивача щодо припинення права власності на частку відповідача в домоволодінні № 42 по вул. Липецькій в м. Кривому Розі, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності.

Згідно зі ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Отже, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за чотирьох умов, передбачених статтею 365 ЦК України, натомість, позивачем не доведена наявність жодної із цих умов.

Крім того, порушуючи питання припинення права власності відповідача на частку спірного домоволодіння, позивач, відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України, повинен був внести на депозитний рахунок суду кошти в розмірі вартості 1/3 частини цього домоволодіння, натомість позивачем грошових коштів на депозитний рахунок суду внесено не було.

Не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги позивача про те, що розділити між співвласниками житловий будинок неможливо, спільне користування будинком його з сином разом з відповідачкою неможливе, то слід припинити її право на частку в спільному майні, тим паче відповідачка з 2013 року фактично не проживає в домоволодінні, оскільки позивачем, відповідно до ст. 365 ЦК України, не доведено належними та допустими доказами того, що спільне володіння і користування майном є неможливим.

Крім того, В пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Натомість, позивачем по справі, не було внесено на депозитний рахунок суду кошти в розмірі вартості 1/3 частини цього домоволодіння, та відсутня згода відповідача по справі на отримання грошової компенсації 1/3 частини спірного домоволодіння.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції безпідставно не допитав в якості свідка їх з відповідачкою неповнлітнього сина ОСОБА_4, про що позивач заявляв клопотання, та заявлене про це позивачем клопотання колегією суддів відхилено, оскільки в даному випадку, допитом неповнолітнього сина сторін по справі, не можуть бути встановлені обставини, які мають правові значення у спорі про поділ майна подружжя.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 до ОСОБА_2 третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради, про поділ спільного майна та витребування боргу та ухваленню в цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошової компенсації вартості 1/2 частини холодильника «Zanussi» за його частку у спільному майні подружжя у розмірі 2 714 грн. 85 коп. та в рахунок відшкодування 1/2 частини витрат, понесених на утримання будинку № 42 по вулиці Липецькій в місті Кривому Розі у період з жовтня 2013 року по жовтень 2016 року - 4808 грн. 06 коп.

Крім того, з відповідача на користь позивача, відповідно до вимог п.3 ч.1 т. 141 ЦПК України, підлягає стягненню 667 грн. судових витрат, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383,386 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 06 вересня 2017 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради, про поділ спільного майна та витребування боргу та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію вартості 1/2 частини холодильника «Zanussi» за його частку у спільному майні подружжя у розмірі 2 714 грн. 85 коп. та в рахунок відшкодування 1/2 частини витрат, понесених на утримання будинку № 42 по вулиці Липецькій в місті Кривому Розі у період з жовтня 2013 року по жовтень 2016 року в розмірі 4808 (чотири тисячі вісімсот вісім) гривень 06 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 667 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 23 березня 2018 року.

Головуючий:

Судді: