Номер провадження: 22-ц/785/2578/18
Номер справи місцевого суду: 520/8421/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

ОСОБА_2

ОСОБА_3,ОСОБА_4

За участю секретаря Цихиселі Л.Р.

Осіб,що беруть участь у справі:

Позивач: ОСОБА_5

Представник позивача:ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2017 року про відмову у задоволенні заяви щодо перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами( судді Бескровного Я.В ) .по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_8, ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_9 про усунення перешкод у здійсненні прав володіння та користування садовим будинком та земельною ділянкою, виселення, вселення.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.03.2017 року,що залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22.08.2017 року, позовні вимоги ОСОБА_5 - задоволено частково. Усунуто перешкоди у здійсненні ОСОБА_5 права володіння та користування садовим будинком, загальною площею 212,5 кв.м та земельною ділянкою за адресою: вул. Фонтанська дорога, 98/Д, буд. № 28/1, у м. Одесі, та виселено ОСОБА_7 Анатолійовича.Вселено ОСОБА_5 у садовий будинок № 28/1, по вул. Фонтанська дорога, 98/Д,у м. Одесі, загальною площею 212,5 кв.м, який розташований на земельній ділянці за вказаною адресою.

В іншій частині вимог, - відмовлено та стягнуто судові витрати.

03.10.2017 року представник ОСОБА_7 звернулась до суду з заявою про перегляд судового рішення за ново виявленими обставинами та просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.03.2017 року та прийняти нове, яким у позові ОСОБА_5 до ОСОБА_8, ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_9 про усунення перешкод у здійсненні прав володіння та користування садовим будинком та земельною ділянкою, виселення, вселення відмовити.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 20.09.2017 року заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 02.12.2015 року скасовано з ухваленням нового та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про витребування майна з чужого володіння та визнання права власності відмовлено.

Заявник зазначає, що ця обставина є нововиявленою ,стала відома заявникові лише 20.09.2017 року,суттєво впливає на рішення про усунення перешкод у здійсненні ОСОБА_5 права володіння та користування садовим будинком.

Посилаючись на вимоги ст.361 ЦПК України( що діяла на час подачі заяви) та на те, що скасоване рішення має преюдиційне значення просила задовольнити заявлені вимоги.

В судове засідання ОСОБА_8, ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_9 в судове засідання не зявились,про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином.

В силу ст.2 , ст.372 ч.2 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутності.

Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.Відмовляючи в перегляді рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.03.2017 року ,що вступило в законну силу в звязку з ново виявленими обставинами,районний суд виходив з того, що у ОСОБА_7 відсутні правові підстави користування спірним садовим будинком.

Судова колегія погоджується з таким судженням районного суду з наступних підстав.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22.08.2017 року колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_7 не було наведено змістовних доводів про наявність законних підстав для проживання в будинку …. Та дійшов висновку, що незважаючи на низку неправомірних дій щодо спірного будинку третіх осіб, що встановлено судовими рішеннями, навіть за умови скасування рішення суду апеляційним судом ,не скасованими залишаються первісні правовстановлюючі документи на майно ОСОБА_5 та право власності на земельну ділянку,яке протягом переходу прав на будинок залишалося за ним.( а.с.63-66 т.2).

З врахуванням зазначеного судова колегія приходить до висновку, що задовольняючи вимоги ОСОБА_5 районний суд вирішував питання щодо порунення його прав не лише на підставі заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 02.12.2015 року котре вподальшому було скасовано, а й оцінював у процесі розгляду інші докази, на підставі котрих дійшов висновку про порушення його прав.

Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи.За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Водночас, статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України

.На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року (заяви № 29458/04 та № 29465/04) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Отже, процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції та положенням законодавства України та мають бути збалансовані з реальністю правового захисту та ефективністю рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Відносно практики ЄСПЛ, то необхідно також зауважити, що у п. 42 справа «Желтяков проти України» (заява № 4994/04) Суд вказує, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів .

Більше того, як зазначив Європейський суд з прав людини - повага до принципу верховенства права та поняття справедливого судового розгляду вимагає, щоб усі підстави застосування зворотної сили закону аналізувалися з особливою пильністю ( рішення ЄСПЛ усправі Zielinski and Pradal & Gonzalez and Others v. France ).

Виходячи з правозастосовної судової практики вбачається, щ онеобхідними

ознаками існування нововиявленихобставин є одночасна наявність трьох умов :

1) їх існування на час розгляду справи ;

2) ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи ;

3) істотність даних обставин для розгляду справи, тобто коли врахування їх судом мало

б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те , яке було прийняте . Виходячи з вищезазначеного, судова колегія дійшла висновку, що виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення, а тому районний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.03.2017 року

Керуючись ст. 367,368,374, 381,382,384,390 ЦПК України, судова колегія,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Голодуючий суддя - Л.А.Гірняк

Судді - Н.А.Кононенко

ОСОБА_4