Справа № 462/2540/17 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/783/6837/17 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О.Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретар Бохонко Е.Р.,

з участю ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 26 жовтня 2017 року у справі за заявою ОСОБА_4, заінтересована особа ОСОБА_2 про скасування рішення третейського суду,-

ВСТАНОВИЛА:

09 червня 2017 року ОСОБА_4 звернулася в суд із заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при УНК МТП від 20.08.2008 року по справі № 20/08 за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «А-Спектр» про усунення перешкод в користуванні житловим будинком та визнання права власності на житловий будинок, ухвалене третейським суддею Мартин Д.І. Свої вимоги мотивувала тим, що 20.08.2008 року Постійно діючим Третейським судом при Українському національному комітеті Міжнародної торгової палати третейським суддею Мартин Д.І. було винесено рішення по справі №20/08, яким позов ОСОБА_2 задоволено, визнано за нею право приватної власності на об'єкт нерухомості - житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 161,4 м.кв.; зобов'язано ТзОВ «А-Спектр» усунути ОСОБА_2 перешкоди в користуванні нею житловим будинком АДРЕСА_1, загальною площею 161,4 м.кв., шляхом звільнення ТзОВ «А-Спектр» вказаного будинку в 15-денний строк з дня вступу даного рішення в законну силу. Зазначила, що дане рішення підлягає пред'явленню до ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» для реєстрації за ОСОБА_2 права приватної власності на вказаний житловий будинок. Копію рішення третейського суду заявницею було отримано лише 25.05.2017 року. Вважає, що рішення третейського суду безпосередньо стосується її прав та обов'язків, оскільки вона зареєстрована та проживає в будинку АДРЕСА_2 і такий належить їй на праві власності. До вказаного будинку №9, згідно технічного паспорту на будинок, відносяться також металеві ворота, позначені на поверховому плані під №1, хвіртка металева, позначена на поверховому плані під №2, огорожа металева, позначена в поверховому плані за №3, колодязь, бетонні кільця, позначені в поверховому плані під літ. «к», сарай, позначений на поверховому плані під літ. «Б». У 2002 році частині вказаного будинку було присвоєно окремий поштовий номер «7а». В подальшому частину будинку з поштовою адресою: АДРЕСА_1, було набуто ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу реєстраційний №71 від 23.01.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Колодій О.Я. Незважаючи на присвоєння частині будинку окремого поштового номеру, будинок залишився однією спорудою і не ділиться по прямій лінії між нею та ОСОБА_2 Підвальні приміщення будинку № 9, які їй належать, знаходяться під першим поверхом будинку №7а і фактично приміщення будинків №7а та №9 накладаються одне на одного. При цьому обидва будинки мають спільні конструктивні елементи, зокрема стіни, перегородки та дах. Крім того, вказані будинки мають спільне подвір'я та спільний вхід на їх територію. Між тим, вхід до її помешкання згідно поверхового плану можливий лише через наявний вхід із сторони будинку №7а, де розташовані металеві ворота, які відносяться до будинку №9, оскільки лише з цього боку є вихід на земельні ділянки загального користування. З рішення третейського суду вбачається, що ОСОБА_2 було проведено реконструкцію будинку АДРЕСА_1 шляхом його розширення. До проведення реконструкції ця частина будівлі з окремим поштовим номером мала площу 92,5 кв.м., з якої 49,0 кв.м житлова, а після реконструкції - 161,4 кв.м. та житлова 92,8 кв.м. Як вбачається з рішення третейського суду такого дозволу ОСОБА_2 не отримувала. Разом з тим, земельна ділянка на АДРЕСА_1 обтяжена сервітутом, а тому заявниця має право користуватися земельною ділянкою в межах дії цього сервітуту для проходу та проїзду до свого помешкання і була фактично частково забудована ОСОБА_2, яка здійснила будівництво на земельній ділянці, яка не була відведена їй для цієї мети, і разом з відсутністю дозволу на виконання будівельних робіт, тобто це є ознакою самочинного будівництва. Враховуючи те, що третейський суд своїм рішенням визнав право власності на самочинно збудоване та реконструйоване нерухоме майно, тобто вирішив справу непідвідомчу третейському суду, то таке рішення в силу вимог ч. 4 ст.389-4 ЦПК України підлягає скасуванню. Також, 19.07.2007 року між ОСОБА_2 та ТзОВ «А-Спектр» було укладено договір підряду, відповідно до якого ТзОВ «А-Спектр» зобов'язувалося виконати з матеріалів ОСОБА_2 будівельні роботи щодо реконструкції належного позивачу житлового будинку АДРЕСА_1 з розширенням такого за рахунок добудови та надбудови. Отже, між сторонами виникли договір відносини із зобов'язального права. Таким чином, вказаний спір було передано на розгляд третейського суду і з підстав, що не передбачені третейською угодою.

Оскаржуваною ухвалою заяву задоволено та скасовано рішення третейського суду.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі стверджує, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що заява про скасування рішення третейського суду подана особою, яка не брала участі у справі, може бути розглянута лише у випадку, якщо третейський суд вирішив питання про її права і обов'язки, однак, рішенням третейського суду, яке оскаржується ОСОБА_4, котра не брала участі у справі, не вирішувалось питання про її права та обов'язки. Стверджує, що будинки АДРЕСА_1 є окремими будинками, а не одним з двома квартирами, то на них не поширюється режим спільної сумісної власності. Вважає, що висновки суду про спільне подвір'я свідчать про втручання в її право приватної власності. Зазначає, що сервітут, на який посилається ОСОБА_4, не проходить через її земельну ділянку, а знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_7, що підтверджується Планом границь обмежень і сервітутів земельної ділянки на АДРЕСА_1. Стверджує, що заявник не є ні власником, ні орендарем чи користувачем на іншій правовій підставі нерухомого майна, що було предметом розгляду у третейському суді. Просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_4 відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, які аналогічні її доводам, пояснення ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5 про заперечення вимог апеляційної скарги з посиланням на забудову частини земельної ділянки, обтяженої сервітутом, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень якого, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

При розгляді справи в суді першої інстанції суд керувався приписами ЦПК України в редакції 2004 року, на відповідність яким перевіряється судом апеляційної інстанції оскаржувана ухвала.

Судом встановлено такі обставини.

Рішенням постійно діючого Третейського суду від 20.08.2008 року (третейський суддя Мартин Д.І.) у справі № 20/08 за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «А-Спектр» про усунення перешкод в користуванні житловим будинком та визнання права власності на житловий будинок, визнано за ОСОБА_2 право приватної власності на об`єкт нерухомості - житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 161,4 м.кв.; зобов`язано ТзОВ «А-Спектр» усунути ОСОБА_2 перешкоди в користуванні нею житловим будинком АДРЕСА_1, загальною площею 161,4 м.кв., шляхом звільнення ТзОВ «А-Спектр» вказаного будинку в 15-денний строк з дня вступу даного рішення в законну силу. Дане рішення підлягає пред`явленню до ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» для реєстрації за ОСОБА_2 права приватної власності на об`єкт нерухомості - житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 161,4 м.кв. (а.с.18-24).

Також встановлено, що 19.07.2007 року між ОСОБА_2 та ТзОВ «А-Спектр» було укладено договір підряду, відповідно до якого ТзОВ «А-Спектр» зобов`язувалося виконати з матеріалів ОСОБА_2 будівельні роботи щодо реконструкції належного позивачу житлового будинку АДРЕСА_1 з розширенням такого за рахунок добудови та надбудови.

Згідно п. 9.2 цього Договору сторони погодили, що будь-які спори щодо відносин, які виникають з цього договору підлягають остаточному врегулюванню за вибором позивача у суді або третейському суді.

З повідомлення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області від 23.08.2012 року вбачається, що до Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців 23.08.2012 року внесено запис № 5000532 про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи ТзОВ «А-Спектр» на підставі рішення засновників (учасників) про ліквідацію юридичної особи (а.с. 54).

У листі постійно діючого Третейського суду № 01-08/17 від 14.08.2017 року зазначено, що у 2008 році відповідно до чинного на той час регламенту Третейського суду при УНК МТП, справи зберігалися безпосередньо у третейських суддів, які їх розглядали і рішення третейського судді Мартин Д.І. від 20.08.2017 року, третейська угода від 19.07.2017 року та всі документи, подані під час розгляду цієї справи не зберігаються в секретаріаті Третейського суду при УНК МТП (а.с. 71).

З Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.02.2006 року вбачається, що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу №71 від 23.01.2006 року посвідченого приватним нотаріусом Львівської міського нотаріального округу Колодій О.Я., належить на праві власності будинок АДРЕСА_1 (а.с. 14).

З державного акту на земельну ділянку Серія НОМЕР_1 від 16.11.2006 року вбачається, що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.01.2006 року, належить на праві власності земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, яка розташована на АДРЕСА_1 у м. Львові.

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.07.2008р. вбачається, що ОСОБА_4, на підставі свідоцтва про право на спадщину Р№351 від 07.02.2008 року, виданого П`ятою Львівською державною нотаріальною конторою, належить на праві спільної часткової власності будинок АДРЕСА_1 (а.с.11, 12, 13).

Суд першої інстанції правильно взяв до уваги покликання позивачки про те, що будинки АДРЕСА_1 мають спільні конструктивні елементи, зокрема стіни, перегородки та дах, а також спільне подвір'я і спільний вхід на їх територію, що також не спростовано в суді і поясненнями заінтересованої особи.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про третейські суди» в редакції чинній на момент ухвалення рішення третейського суду, рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим Законом. Рішення третейського суду може бути оскаржене стороною у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

Відповідно до ч. 2ст. 389-5 ЦПК України в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо:

1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано судом недійсною;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Згідно з ч. 2 ст. 382 ЦК України в редакції чинній на момент ухвалення рішення третейського суду, власником квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належить на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що третейський суд, ухвалюючи рішення від 18 лютого 2009 року вирішив питання щодо права заявниці, яка не брала участі у справі, в порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України.

Відповідно до ст.ст.125,124 Конституції України в редакції, чинній на момент ухвалення рішення третейського суду, правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року по справі №1-рп/2008 третейські суди не здійснюють правосуддя, їх рішення не є актами правосуддя, а самі вони не входять до системи судів загальної юрисдикції.

Згідно п. 7 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» в редакції, чинній на момент ухвалення рішення третейського суду, третейські суди не можуть розглядати справи, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що до компетенції третейського суду не належить право розглядати спір визнання права власності на нерухоме майно, оскільки це питання відноситься до вирішення виключно судами загальної юрисдикції.

Оскаржуваним рішенням третейського суду також зобов`язано ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» зареєструвати за ОСОБА_2 право приватної власності на об`єкт нерухомості - житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 161,4 м.кв.

Відповідно до ч. 4 ст. 46 Закону України «Про третейські суди» в редакції, чинній на момент ухвалення рішення третейського суду, рішенням третейського суду може бути зобов'язана виконати певні дії виключно сторона спору. Зобов'язувати вчиняти певні дії третіх осіб, які не брали участь при розгляді справи, третейський суд не має права.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що третейський суд як недержавний орган за цим Законом має повноваження вирішувати спори лише тих сторін, якими укладено угоду (прийнято рішення) про передачу спору на розгляд третейського суду, і ці повноваження третейського суду не поширюються на спори, в яких, крім цих осіб, сторонами є інші особи, які не були сторонами третейської угоди, або спори, які стосуються прав і обов'язків інших осіб, що не є сторонами третейської угоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що третейський суд вийшов за межі своїх повноважень, оскільки зобов`язав ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» зареєструвати за ОСОБА_2 право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

З рішення третейського суду також вбачається, що між ОСОБА_2 та ТзОВ «А-Спектр» не існувало спору, а сторони передали на вирішення третейського суду не спір, а питання юридичного оформлення права власності на нерухоме майно.

Задовольняючи заяву про скасування рішення третейського суду, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що третейським судом вирішено питання про визнання права власності на нерухоме майно, що належить до виключної компетенції суду загальної юрисдикції, а тому дана справа, у якій було прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що рішенням третейського суду не порушується права ОСОБА_4 є безпідставним, оскільки відповідно до рішення третейського суду ОСОБА_2 реконструювала та розширила житловий будинок (а.с.23), і розширення такого будинку відповідно до Плану обмежень і сервітутів земельної ділянки без використання земельної ділянки в межах сервітуту (а.с.26-зворот) не виявлялось можливим.

Твердження ОСОБА_2 про те, що плані (а.с. 26-зворот) позначена ділянка біля будинку в межах дії сервітуту не є такою, оскільки відмічена як ділянка з твердим покриттям, не може прийматись до уваги, так як на вказаному плані зазначено лише червоні лінії вулиць, границі дії обмеження, границі сервітуту.

Також безпідставним є твердження в апеляційній скарзі, що сервітут знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_7 з посиланням на План границь обмежень і сервітутів земельної ділянки на АДРЕСА_1 (а.с. 26-зворот), оскільки цим планом стверджується наявність границь дії сервітуту, як на земельній ділянці ОСОБА_7, так і на земельній ділянці на АДРЕСА_1 в м.Львові.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є правильними та ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів, а тому колегією суддів до уваги не приймаються.

А відтак, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу про відкриття провадження в справі залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 26 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена відповідно до положень ст.389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 23 березня 2018 року.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.