Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

07.03.2018 Справа №607/1689/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Позняка В.М.,

за участі секретаря судового засідання Осів І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дітей,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 предявив до суду позов до відповідача ОСОБА_2, в якому просить визначити місце проживання дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом із ним за адресою: вул. С. Будного, 20б/104, м. Тернопіль. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 23 серпня 2000 року по 27 вересня 2011 року він із відповідачем ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 вересня 2011 року, після чого вони почали поживати окремо. Від даного шлюбу у них народилися син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які після розірвання шлюбу залишилися проживати разом із відповідачем. До теперішнього часу він із відповідачем не дійшли згоди щодо місця проживання дітей. На даний час діти проживають разом із ним, оскільки відповідач ОСОБА_2 залишила дітей на його утриманні та вихованні більше пяти років та перебуває за межами України. ОСОБА_1 зазначає, що він являється військовослужбовцем та перебуває на військовій службі в Тернопільському зональному відділі Військової служби правопорядку, має стабільний заробіток, що надає змогу забезпечити необхідні умови проживання та нормального розвитку дітей, задовольнити гармонійний розвиток їх особистостей в атмосфері любові та моральності. Крім того, він проживає разом із дружиною ОСОБА_6, яка знаходиться у відпустці по догляду за їхньою спільною дитиною та яка має сили і бажання доглядати за його сином та дочкою, поки його нема вдома, чим вона займається упродовж усього періоду коли діти перебувають у його домі. Також вказує, що проживання сина та дочки разом із ним відповідають їх інтересам, оскільки він має можливість забезпечити належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дітей, чого відповідач забезпечити не в змозі. Разом із тим, він не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача із дітьми і готовий сприяти тому, щоб через розлучення батьків діти не були позбавлені піклування матері. З цих підстав просить позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася, однак подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

На підставі вимог ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 23 серпня 2000 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу у них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЕГ №078330, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Ковельського міського управління юстиції від 17 серпня 2001 року, про що зроблено актовий запис за №494 та дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЕГ №095924, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Ковельського міського управління юстиції Волинської області від 03 вересня 2002 року, про що зроблено відповідний запис за №582.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 вересня 2011 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 розірвано. Після розірвання шлюбу залишено ОСОБА_5 прізвище «Царьова».

Довідкою №2/4130 від 25 вересня 2017 року виданою начальником Тернопільського зонального відділу Військової служби правопорядку стверджується те, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в Тернопільському зональному відділі Військової служби правопорядку.

Згідно витягу з будинкової книги №2 виданої начальником Тернопільського зонального відділу Військової служби правопорядку за №214650 від 06 листопада 2017 року вбачається, що за адресою вул. Дубовецька, 1, м. Тернопіль проживають ОСОБА_1 разом із дружиною ОСОБА_6, сином ОСОБА_3, донькою ОСОБА_4, падчеркою ОСОБА_7 та сином ОСОБА_8.

Відповідно до довідки від 07 жовтня 2017 року виданої ОСББ ОСОБА_9, 20Б про склад сімї станом на 01 жовтня 2017 року встановлено, що за адресою м. Тернопіль, вул. С. Будного, 20Б/104, проживає сімя до складу якої входять: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, дружина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7, син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8.

Як вбачається із наявної у матеріалах справи довідки виданої начальником Тернопільського зонального відділу Військової служби правопорядку №2/289 від 30 січня 2018 року, на утриманні майора ОСОБА_1 знаходяться сімя у складі: дружина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_9, син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_10, донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_11, падчерка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_12, син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_13.

Відповідно до довідки №1/287 виданої 30 січня 2018 року начальником Тернопільського зонального відділу Військової служби правопорядку, ОСОБА_1 працює в Тернопільському зональному відділі Військової служби правопорядку та займає посаду військовослужбовець, загальна сума прибутків за період з 01 грудня 2017 року по 31 грудня 2017 року становить 14738,01 грн.

Згідно Висновку органу опіки і піклування про визначення місця проживання дітей ОСОБА_3, 08.08.2001р.н., ОСОБА_4, 20.08.2002р.н., разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що у подружжя ОСОБА_1 у 2001 році та 2002 році народилися син ОСОБА_10 та донька ОСОБА_4. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 27 вересня 2011 року шлюб між подружжям розірвано. Батько дітей ОСОБА_1 на засіданні комісії повідомив, що бажає визначити місце проживання дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2. Зі слів батька з'ясовано, що мати дітей ОСОБА_2 залишила дітей більше 5 років на його утриманні та вихованні та на даний час перебуває за межами України. Працівниками служби у справах неповнолітніх та дітей проведено обстеження умов проживання. За даною адресою проживають без реєстрації ОСОБА_1 (батько дітей), ОСОБА_6 (дружина батька), діти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_10, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_11, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_12, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_13. Двокімнатна квартира з усіма комунальними зручностями, вмебльована, є необхідні речі побуту та вжитку. Для дітей створено відповідні умови для повноцінного та гармонійного розвитку. Власник квартири ОСОБА_11 за даною адресою не проживає, однак склала заяву від 22 листопада 2017 року про те, що не заперечує щодо визначення місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_11 разом з батьком за вищевказаною адресою. Неповнолітні ОСОБА_3, ОСОБА_4 на засіданні комісії, повідомили, що бажають проживати разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1. Мати ОСОБА_2 на засідання комісії не з'явилася та не повідомила причини своєї відсутності. Однак, склала заяву від 23 листопада 2017 року про те, що не заперечує щодо визначення місця проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з батьком за адресою: м. Тернопіль. АДРЕСА_3. У звязку із цим орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4.

Рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання дітей з батьком» №5 від 10 січня 2018 року затверджено висновок щодо визначення місця проживання дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_4.

Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Стаття 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу.

Частиною 1 ст. 9 даної Конвенції передбачено, що дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідно в найкращих інтересах дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення належних умов для цього.

Згідно з ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, дитина повинна бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними актами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу.

У відповідності із ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно ч. 1-2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У відповідності із ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Статтею 161 Сімейного кодексу України передбачено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до рекомендацій Верховного Суду України, викладених у п. 24 постанови Пленуму від 12 червня 1998 року №16 «Про практику застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них залишаються діти, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей та турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання.

Згідно положеннями ст. 161 Сімейного кодексу України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення; орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Судом установлено, що на даний час неповнолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мешкають разом із батьком ОСОБА_1, який працює, має самостійний дохід, мешкає у квартирі, де створені всі необхідні умови для проживання, розвитку, виховання та відпочинку дітей.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, беручи до уваги ставлення батька до виконання батьківських обов'язків відносно дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4, враховуючи те, що неповнолітні діти проживають разом із батьком ОСОБА_3 та перебувають повністю на його утриманні, оскільки, позивач має постійне місце роботи, стабільний дохід, проживає у квартирі, де створенні належні умови для проживання, розвитку, виховання та відпочинку дітей, суд приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.

Згідно вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 13, 133, 141,259, 263-265, 352, 354, 355, 356 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дітей задовольнити.

Визначити місце проживання дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, із батьком ОСОБА_1 за адресою: м. Тернопіль, вул. С. Будного, 20б/кв. 104.

Стягнути із ОСОБА_2 (45005, 2 провулок Ватутіна, 6а/10, м. Ковель, Волинська область) на користь держави судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Позняк В.М.