Справа № 428/3211/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в особі судді Бароніна Д.Б., розглянувши в приміщенні суду в м. Сєвєродонецьку заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання Азот» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, та середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання Азот» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

За вимогою про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання Азот» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, судом було видано судовий наказ.

Разом з тим, з іншої частини заяви про видачу судового наказу вбачається, що ОСОБА_1 просить видати судовий наказ про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання Азот» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Із змісту зави про видачу судового наказу не вбачається, що заявником було проведено розрахунок розміру середнього заробітку, виходячи з кількості робочих годин або днів у кожному місяці за час затримки розрахунку. При цьому, розрахунок не проведено з урахування позиції щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі № 6-195цс134 та яка зводиться до того, що згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку середньомісячне (в даному випадку середньогодинне) число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів (в даному випадку годин) за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Крім того, заявником взагалі не було визначено суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який вона просить стягнути.

Отже, із поданої заяви не вбачається виникнення у заявника безспірного права грошової вимоги на середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Крім того, згідно із п. 1 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Згідно із п. 1. ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу

Заявником не було додано до заяви про видачу судового наказу документу, що підтверджує сплату судового збору за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, хоча станом на 26 березня 2018 року законом не встановлено жодних пільг щодо сплати судового збору за подібні вимоги.

Пункт 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняє від сплати судового збору лише у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, що обґрунтовується наступним.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 2 вищевказаного Закону, до структури заробітної плати входять:

1) Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

2) Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

3) Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Системне тлумачення вищевказаних статей Закону України «Про оплату праці» дозволяє дійти висновку про те, що додатковою заробітною платою можуть вважатися не будь-які гарантійні і компенсаційні виплати, а лише ті гарантійні і компенсаційні виплати, які роботодавець виплачує працівникові у звязку із виконуваною ним роботою за трудовим договором або у звязку із неможливістю виконувати роботу (наприклад Глава VIII КЗпП України, допомога у звязку із вагітністю та пологами тощо).

Разом з тим, із змісту ст. 117 КЗпП України вбачається, що середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні працівника проводиться не у звязку із виконуваною працівником роботою або у звязку із неможливістю виконувати роботу, а навпаки у звязку із звільненням працівника та не проведенням з працівником належного розрахунку після припинення трудових відносин. Тобто, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні є різновидом відповідальності власника перед працівником за порушення своїх зобовязань з виплати заробітної плати і не входить до структури заробітної плати.

В постанові від 29 січня 2014 року по справі № 6-144ц13 Верховний Суд України також дійшов висновку про те, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Також суд зазначає, що у статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно ч. 2 ст. 165 ЦПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання Азот» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Керуючись ст.ст. 165, 166, 258, 260, 261, 353-355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання Азот» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Розяснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з вищевказаних підстав не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків. Крім того, заявник має право звернутися до суду з аналогічними вимогами в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Луганської області через Сєвєродонецький міський суд протягом пятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Д.Б. Баронін