Провадження № 2/263/419/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

23 березня 2018 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Музики О.М.,

при секретарі Рудь Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та примусове зняття з реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та примусове зняття з реєстрації. На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що він є власником квартири за адресою: бул. Шевченка, 74, кв. 90, м. Маріуполь, що підтверджується технічним паспортом. Відповідно до довідки про склад сімї, виданої ОСББ «Вікторія-74» від 12 грудня 2017 року, у вказаній квартирі зареєстровані позивач та ОСОБА_2 30 жовтня 2016 року відповідач виїхала за кордон та по теперішній час у вказаній квартирі не проживає. Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що позивач здійснює оплату комунальних послуг з урахуванням реєстрації місця проживання відповідача у вказаній квартирі, керуючись ст. ст. 317, 319, 346, 391, 405 ЦК України, позивач просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, що розташована за адресою: бул. Шевченка, 74, кв. 90, м. Маріуполь, та примусово зняти її з реєстраційного обліку.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 18 січня 2018 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Розяснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 15 березня 2018 року вирішено провести заочний розгляд справи.

Позивач у судове засідання не зявився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, у разі відсутності у судовому засідання відповідача, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання повторно не зявилася з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена. Заяви про розгляд справи за її відсутністю або відзив суду не надала, про причини неявки не повідомила, що, відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, виходить з такого.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: бул. Шевченка, 74, кв. 90, м. Маріуполь, Донецька область, на підставі договору купівлі-продажу від 01 жовтня 2008 року (а. с. 14, 15).

Згідно з довідкою від 20 грудня 2017 року № 29-126-2686, виданою Центром надання адміністративних послуг Департаменту надання адміністративних послуг Маріупольської міської ради, у квартирі за адресою: бул. Шевченка, 74, кв. 90, м. Маріуполь, Донецька область, зареєстровані: ОСОБА_1 з 05 грудня 2008 року та ОСОБА_2 з 01 червня 2010 року (а. с. 13).

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний 26 квітня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області від 26 квітня 2016 року, актовий запис № 77 (а. с. 11).

Відповідно до акта від 05 березня 2018 року, складеного ОСББ «Вікторія-74», ОСОБА_2 проживала у квартирі за адресою: бул. Шевченка, 74, кв. 90, м. Маріуполь, Донецька область, з 02 липня 2009 року по 30 жовтня 2016 року (а. с. 6).

З огляду на встановлені обставини, враховуючи, що квартира є власністю позивача, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ст. ст. 383, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла чи законом.

Отже, положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.

На підставі викладеного, враховуючи, що позивачу належить на праві власності квартира за адресою: бул. Шевченка, 74, кв. 90, м. Маріуполь, Донецька область, відповідач після розірвання шлюбу із позивачем припинила бути членом сімї власника житла, тобто вказаної квартири, а отже втратила право користування жилим приміщенням нарівні з власником будинку, крім того, знайшли підтвердження обставини відсутності відповідача без поважних причин понад один рік у вказаній квартирі, судом не встановлено домовленості між власником та відповідачем, які б вказували на поважність такої відсутності останньої, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про примусове зняття відповідача з реєстрації у спірній квартирі, суд враховує наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є самостійною та достатньою підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, а тому необхідно дійти висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині примусового зняття відповідача з реєстрації у спірній квартирі.

Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд стягує із відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст. ст. 383, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР, ст. ст. 12, 13, 141, 206, 263-265, 280 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та примусове зняття з реєстрації, задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою за адресою: бул. Шевченка, 74, кв. 90, м. Маріуполь, Донецька область.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,8 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо до апеляційного суду Донецької області або через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про сторін у справі:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, паспорт серії ВА № 041081, зареєстрований за адресою: бул. Шевченка, 74, кв. 90, м. Маріуполь, Донецька область;

ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_2, паспорт серії ВС № 364239, зареєстрована за адресою: бул. Шевченка, 74, кв. 90, м. Маріуполь, Донецька область, інші відомості відсутні.

Суддя О.М. Музика