Головуючий суду 1 інстанції - Юзефович І.О.
Доповідач -Назарова М.В.
Справа № 428/3631/17
Провадження № 22ц/782/1020/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого Назарової М.В.,

суддів Коротенка Є.В., Яреська А.В.

за участю секретаря Перишкіна Т.М.

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Гребенара О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу ОСОБА_4 в особі свого представника ОСОБА_5

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06 грудня 2017 року, ухваленого Сєвєродонецьким міським судом у складі: Юзефович І.О. в приміщенні того ж суду

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» м. Київ в особі філії Луганського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення збитків,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2017 року ОСОБА_4 в особі свого представника ОСОБА_5звернулась з вказаним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що в липні 2013 р. позивач ОСОБА_4 придбала в ТВТБВ №10012/0183 - філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», розташованому в м. Первомайськ Луганської області, середньострокові казначейські зобов'язання України на пред'явника серії Б номінальною вартістю 500 доларів США з датою погашення після 28 листопаду 2014 р. в кількості 89 одиниць за номерами з 068290 по 068378 на загальну суму 44500 долари США.

Згідно постанови КМУ від 05.09.2012 р. №836 «Про випуск казначейських зобов'язань» генеральним агентом розміщення, доставки, інкасації, обслуговування обігу, погашення та знищення казначейських зобов'язань є ПАТ «Державний ощадний банк України». Погашення казначейських зобов'язань та виплата доходу за ними припиняються через один рік після дати погашення, зазначеної у сертифікаті - до 28.11.2015 року.

25 липня 2013 року між нею та банком було укладено кредитний договір № 61_183, за умовами якого вона отримала кредит у розмірі 210 тис. грн., зі сплатою 16 % річних, строком до 03 грудня 2014 року. 25 липня 2013 року на забезпечення зобов'язання за вказаним кредитним договором між нею та Банком було укладено договір застави цінних паперів, за умовами якого вона як заставодавець передала банку в заставу належні їй казначейські зобов'язання за номерами з 068290 по 068378, у кількості 89 одиниць на загальну суму 44500 доларів США.

У вересні 2013 року вона придбала у Банку казначейські зобов'язання у кількості 35 одиниць за номерами з 068220 по 068254 на загальну суму 17500 доларів США.

27 вересня 2013 року між нею та банком було укладено кредитний договір № 144_183, за умовами якого вона як позичальник отримала кредит у розмірі 233 тис. грн., зі сплатою 16% річних, на строк до 3 грудня 2014 року. 27 вересня 2013 року на забезпечення зобов'язання за вказаним кредитним договором між нею та банком було укладено договір застави цінних паперів, за умовами якого вона як заставодавець передала банку в заставу належні їй казначейські зобов'язання за номерами з 068220 по 068254 та з 068349 по 068378, у кількості 65 одиниць на загальну суму 32500 доларів США.

Всі зазначені казначейські зобов'язання було передано до філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» - ТВТБВ №10012/0183.

26 вересня 2013 року у зв'язку з виведенням частини казначейських зобов'язань з номерами з 068349 по 068378 в кількості 30 одиниць в забезпечення по іншому кредитному договору, між сторонами було укладено додатковий договір №1 до кредитного договору №61_183 та додатковий договір до договору застави цінних паперів від 25 липня 2013 року, в якому зазначено, що виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечується заставою казначейських зобов'язань загальною кількістю 59 одиниць. Аналогічна за змістом додаткова угода від 26.09.13 р. була укладена до договору застави цінних паперів від 25.07.13 року.

Крім того, між позивачем ОСОБА_4 та АТ «Ощадбанк», в особі керуючого Луганського обласного управління Оверчука О.М., було укладено договори купівлі-продажу казначейських зобов'язань №61_183 від 25.07.2013р. та №144_183 від 27.09.2013 року.

Пунктом 8.2 вищевказаних договорів вказано припинення його дії з моменту повного виконання сторонами зобов'язань, що встановлені договором, або у випадку настання однієї із скасувальних обставин, передбаченої п. 2.6 вищевказаного договору. Визначення у вказаному договорі в якості скасувальної обставини закінчення обігу цінних паперів в силу приписів ЦК України є недійсною (незаконною) умовою.

У зв'язку з початком здійснення антитерористичної операції на території Луганської області позивач вимушена була тимчасово виїхати з зони бойових дій та не могла своєчасно виконати свої зобов'язання в частині погашення кредитів та сплати відсотків.

13.11.2014 року звернувшись до голови правління ПАТ «Ощадбанк» з пропозицією сплатити заборгованість за кредитними договорами за рахунок заставного майна, а залишок суми розмістити на депозитному рахунку в АТ «Ощадбанк», у відповідь отримала листа заступника голови правління АТ «Ощадбанк» за №11/5-22/163/2275 від 15.12.2014 р. з повідомленням про призупинення здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою та нагадуванням про обов'язок Позичальника виконати кредитні зобов'язання.

У зв'язку з втратою АТ «Ощадбанк» казначейських зобов'язань, позивач в 2015 році змушена була здійснити заходи щодо отримання свого заставного майна та спромоглася отримати в м. Луганськ свої казначейські зобов'язання в кількості 124 одиниці. З врахуванням того, що 28.11.2015 р. строк погашення казначейських зобов'язань спливав, 26.11.2015 р. позивач повторно звернувся до Луганського обласного управління Ощадбанку, розташованого в м. Сєвєродонецьк, з вимогою про виконання обов'язків банку в частині перерахування коштів на валютний рахунок позивача ОСОБА_4 відповідно до договорів купівлі-продажу цінних паперів або погашення казначейських зобов'язань та сплати коштів, які залишаться після погашення кредитів. Представники банку відмовилися прийняти казначейські зобов'язання та сплатити кошти.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21.10.2016 р. по справі №428/5127/16-ц через часткове невиконання позивачем ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитними договорами було стягнуто з останньої на користь АТ «Ощадбанк» заборгованість за вищевказаними кредитними договорами в сумі 4441373,53 грн., відсотки за користування кредитними коштами в сумі 35793,60 грн., 3% річних в сумі 21574,68 грн. інфляційні втрати в сумі 264230,00 грн., загалом 762971,81 грн.

Задоволення позовних вимог банку, на думку позивача, стало можливим через замовчування банком факту існування вищевказаних договорів купівлі-продажу цінних паперів.

Вказане судове рішення в частині стягнення з позивача ОСОБА_4 сум заборгованості за кредитними договорами рішенням Апеляційного суду Луганської області від 07.02.2017 р. залишено без змін. В частині позовних вимог ОСОБА_4 скасовано висновки суду 1-ї інстанції та відмовлено на підставі того, що при погашенні казначейських зобов'язань відповідно до приписів постанови КМУ 05.09.2012 р. №836 зобов'язаною особою є держава, а не банк, що в свою чергу виключає можливість зарахування зобов'язань між банком та позивачем відповідно до приписів ст. 601 ЦК України.

Позивач ОСОБА_4 вважає реальними збитками витрати, які має зробити для відновлення свого порушеного права, крім вартості 124 казначейських зобов'язань в сумі 62000 доларів США, також суми, які підлягають стягненню з неї за вищевказаним судовим рішенням у загальному розмірі 297249,26 грн. та стягнути 3% річних з вказаної суми за період з 01 серпня 2014 року по 10 квітня 2017 року у сумі 5096,40 доларів США на підставі ст. 625 ЦК України (загалом - 67096,40 доларів США) та 297249,26 грн.

Під час розгляду справи 18 вересня 2017 року позивач збільшила позовні вимоги та просила суд визнати недійсними положення пунктів 2.6 договорів купівлі-продажу казначейських зобов'язань №61_183 від 25.07.2013 р. та №144_183 від 27.09.2013 р., укладених між позивачем та АТ «Ощадбанк», в особі керуючого Луганського обласного управління Оверчука О.М., в яких передбачено припинення прав і обов'язків за вказаними договорами з моменту настання наступної скасувальної обставини: « - закінчення строку обігу цінних паперів, визначеного постановою КМУ від 05.09.2012 №836 «Про випуск казначейських зобов'язань»; стягнути на користь позивача з ПАТ «Ощадбанк» в якості збитків 62000 доларів США, 3% річних з вказаної суми за період з 01.08.2014 р. по 07.07.2017 р. у розмірі 5449,90 доларів США та 297249,26 грн.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06 грудня 2017 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_4 в особі свого представника ОСОБА_5подала апеляційну скаргу в якій, вважає, що судове рішення прийнято внаслідок неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводами апеляційної скарги фактично є підстави позову, посилання на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки всі надані для ознайомлення в судовому засіданні бланки сертифікатів казначейських зобов'язань мають одну дату випуску - 30 листопада 2012 року і відповідно одну дату закінчення строку обігу - 30.11.2014 року, і наведене свідчить, що в момент укладення договорів купівлі-продажу цінних паперів банку достеменно відомо про те, що строк обігу вказаних цінних паперів встановлено п. 1 зазначеної Постанови КМУ, тому не може бути скасувальною обставиною в розумінні вимог частини 2 статті 212 ЦК України. Через замовчування банком факту існування вищевказаних договорів купівлі-продажу, оригінали яких були відсутні у позивача, стало можливим прийняття рішення Сєвєродонецьким міським судом Луганської області від 21.01.2016 року про стягнення з позивача заборгованості на користь Банку. Визнання вказаних пунктів договорів про скасувальну обставину недійсною має для скаржника визначальне значення, оскільки відповідно до п. 2.2 вказаних договорів купівлі-продажу казначейських зобов'язань Банк був зобов'язаний протягом 2 (двох) банківських днів після прострочення з боку позивача (в частині погашення грошових зобов'язань за кредитним договором) сплатити договірну вартість цінних паперів, зазначену в п.1.2.11 Договору на поточний рахунок позивача у доларах США. При цьому недійсність окремої частини договору не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Наведене призвело до збитків позивача, які вона визначає як вартість 124 казначейських зобов'язань - 62000 доларів США, 2480 грн. США - вартість несплаченого купонного доходу з наступного розрахунку: 124х20=2480 грн., 6268,20 доларів США - 3% річних, передбачені ст. 625 ЦК України, в якості компенсаційної виплати за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за період з 01.08.2014 року по 14.12.2017 року, виходячи з наступного розрахунку: 1230 - кількість днів прострочення за період з 01.08.2014 року по 14.12.2017 року; 3% /365 х 1230=10,11% - розмір відсотків за вказаний період; 62000х10,11% = 6268,20; 297249,26 грн. - сума, яка підлягає стягненню з ОСОБА_4 згідно з рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21.01.2016 року по справі №428/5127/16ц та яка складається з 3% річних (21574,68 грн.), інфляційних нарахувань (264230,00 грн.) та суми судового збору в сумі 11444,58 грн.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом строк від відповідача не надійшов

Апеляційне провадження по справі було відкрито 28 грудня 2017 року, ухвалою суду від 15 січня 2018 року справу призначено до апеляційного розгляду на 06 лютого 2018 року о 12.30 год., 06 лютого 2018 року розгляд справи у зв'язку із знаходженням у відпустці судді-доповідача Назарової М.В. відкладено на 27 лютого 2018 року о 13.30 год., 27.02.2018 року розгляд справи за заявою представника скаржника адвоката ОСОБА_2 відкладено на 13 березня 2018 року 2018 року о 9.30 год. та відповідно до вимог ч. 2 ст. 371 ЦПК України розгляд справи продовжено на п'ятнадцять днів. 13 березня 2018 року розгляд справи у зв'язку із знаходженням головуючого судді Назарової М.В. у відпустці перенесено на 11.30 год. 22 березня 2018 року.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник позивача адвокат ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача адвокат Гребенар О.В. заперечував проти задоволення апеляційної скарги та надав письмові пояснення, в яких вказує як на преюдиційні обставини встановлення попереднім судом рішенням невиконання умов кредитного договору позивачем з 01.08.2014 року. Відповідач відповідно до умов договорів купівлі-продажу, які дійсно не були предметом дослідження судом у першій справі, мав до 04.08.2014 року включно розпочати процедуру купівлі-продажу казначейських зобов'язань за оспорюваним договором за умови знаходження їх на зберіганні в Банку. Проте внаслідок початку антитерористичної операції на території Луганської області стався факт захоплення приміщень Луганської філії управління АТ «Ощадбанку», в тому числі ТВБВ №10012/0183 (м. Первомайськ) та казначейських зобов'язань, що знаходилися в сховищі. Постановою правління НБУ від 23.07.2014 року №436 запроваджено надзвичайний режим роботи банківської системи в Луганській області з 24 липня 2014 року, а постановою правління НБУ від 06.08.2014 року - заборонено банкам України здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою. Тому відповідач не міг здійснити процедуру купівлі у позивача у визначені договорами строки цінних паперів, крім того, у вказаних цінних паперів був статус викрадених, позивач не міг їх передати Банку на виконання умов договору купівлі-продажу і загальних вимог до угоди купівлі-продажу. Передбачені законом підстави для визнання недійсною умови про скасувальну обставину відсутні. Відповідачем не завдано будь-якої шкоди позивачу, оскільки відсутні неправомірні дії Банку, безпосередній причинний зв'язок між цими діями і шкодою та вина банку. До того ж, позивачу рішенням Сєвєродонецького міськсуду Луганської області у справі №428/5127/16-ц, що набрало законної сили 07.02.2017 року після перегляду Апеляційним судом Луганської області, відмовлено ОСОБА_4 у стягненні з Банку на її користь грошових коштів у розмірі 285504,68 грн.

Позивач в судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце повідомлена належним чином, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України (в редакції закону 2004 року, що діяла на час прийняття оскаржуваного рішення) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року, який набрав чинності з 15.12.2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України (в редакції 2017 року) рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом вірно встановлено та визнається сторонами, що в липні 2013 р. позивач ОСОБА_4 придбала в ТВТБВ №10012/0183 - філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», розташованому в м. Первомайськ Луганської області, середньострокові казначейські зобов'язання України на пред'явника серії Б номінальною вартістю 500 доларів США з датою погашення після 28 листопаду 2014 р. в кількості 89 одиниць за номерами з 068290 по 068378 на загальну суму 44500 доларів США.

25 липня 2013 року між позивачем та банком було укладено кредитний договір №61_183, за умовами якого вона отримала кредит у розмірі 210 тис. грн., зі сплатою 16 % річних, строком до 3 грудня 2014 року. 25 липня 2013 року на забезпечення зобов'язання за вказаним кредитним договором між нею та Банком було укладено договір застави цінних паперів, за умовами якого вона як заставодавець передала банку в заставу належні їй казначейські зобов'язання за номерами з 068290 по 068378, у кількості 89 одиниць на загальну суму 44500 доларів США.

У вересні 2013 року вона придбала у Банку казначейські зобов'язання у кількості 35 одиниць за номерами з 0682220 по 068254 на загальну суму 17500 доларів США.

27 вересня 2013 року між нею та банком було укладено кредитний договір № 144_183, за умовами якого вона як позичальник отримала кредит у розмірі 233 тис. грн., зі сплатою 16% річних, на строк до 3 грудня 2014 року. 27 вересня 2013 року на забезпечення зобов'язання за вказаним кредитним договором між нею та банком було укладено договір застави цінних паперів, за умовами якого вона як заставодавець передала банку в заставу належні їй казначейські зобов'язання за номерами з 068220 по 068254 та з 068349 по 068378, у кількості 65 одиниць на загальну суму 32500 доларів США.

Всі зазначені казначейські зобов'язання було передано до філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» - ТВТБВ №10012/0183.

26 вересня 2013 року у зв'язку з виведенням частини казначейських зобов'язань з номерами з 068349 по 068378 в кількості 30 одиниць в забезпечення по іншому кредитному договору, між сторонами було укладено додатковий договір №1 до кредитного договору №61_183 та додатковий договір до договору застави цінних паперів від 25 липня 2013 року, в якому зазначено, що виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечується заставою казначейських зобов'язань загальною кількістю 59 одиниць. Аналогічна за змістом додаткова угода від 26.09.13 р. була укладена до договору застави цінних паперів від 25.07.13 року.

Перелічені обставини відповідно до вимог частини 1 статті 61 ЦПК України (в редакціях ЦК 2004 року, що діяла на час прийняття оскаржуваного рішення) не підлягають доказуванню.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21 жовтня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «державний Ощадний банк» про визнання кредитних договір №61_183 від 25.07.2013 року, № 144_83 від 27.09.2013 року припиненими, а обов'язки з вказаних кредитних договорів погашеними, стягнення грошових коштів відмовлено. Зустрічний позов ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за вказаними кредитними договорами в загальній сумі 762971,81 грн., стягнення суми сплаченого судового збору у розмірі 11444,58 грн. задоволено та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитними договорами №61_183 від 25 липня 2013 року та №144_83 від 27 вересня 2013 року у загальному розмірі 762971 грн. 81 коп., яка складається з: заборгованості за кредитним договором №61_183 від 25 липня 2013 року простроченою з 4 грудня 2014 року по 2 червня 2016 року у розмірі 209226 грн. 43 коп.; заборгованість по процентах за користування кредитом з 1 серпня 2014 року по 2 червня 2016 року у розмірі 16 967 грн. 42 коп.; 3 % річних за прострочення сплати кредиту з 4 грудня 2014 року по 2 червня 2016 року у розмірі 9 406 грн. 59 коп.; 3 % річних за прострочення сплати відсотків по кредиту з 1 серпня 2014 року по 2 червня 2016 року у розмірі 820 грн. 56 коп.; інфляційні втрати по простроченому основному зобов'язанню з 4 грудня 2014 року по 30 квітня 2016 року у розмірі 115 226 грн. 39 коп.; інфляційні втрати за прострочення сплати відсотків по кредиту з 1 серпня 2014 року по 30 квітня 2016 року у розмірі 10 027 грн. 84 коп.; заборгованості за кредитним договором № 144_183 від 27 вересня 2013 року, а саме заборгованість по кредиту з 4 грудня 2014 року по 2 червня 2016 року у розмірі 232 147 грн. 10 коп.; заборгованість по процентах за користування кредитом з 1 серпня 2014 року по 2 червня 2016 року у розмірі 18 826 грн. 18 коп.; 3 % річних за прострочення сплати кредиту з 4 грудня 2014 року по 2 червня 2016 року у розмірі 10 437 грн. 08 коп.; 3 % річних за прострочення сплати відсотків по кредиту з 1 серпня 2014 року по 2 червня 2016 року у розмірі 910 грн. 45 коп.; інфляційні втрати по простроченому основному зобов'язанню з 4 грудня 2014 року по 30 квітня 2016 року у розмірі 127 849 грн. 39 коп.; інфляційні втрати за прострочення сплати відсотків по кредиту з 1 серпня 2014 року по 30 квітня 2016 року у розмірі 11 126 грн. 38 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 7 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено з інших правових підстав. В іншій частині рішення міського суду залишено без змін.

Відповідно до вимог частини 3 статті 61 ЦПК України (в редакції 2004 року, чинній на час винесення оскаржуваного рішення) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, наведені обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, не підлягають доказуванню.

Скасовуючи рішення міського суду, апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що Банк тільки виконував функції за дорученням держави щодо продажу казначейських зобов'язань та видачу сертифікатів (тобто виступає розповсюджувачем цінних паперів), правовідносини між позивачем та відповідачем щодо казначейських зобов'язань закінчилися після їх продажу позивачеві, зобов'язань по викупу та погашенню цих цінних паперів відповідач на себе особисто, як сторона у зобов'язанні, не брав, також не покладалося такого обов'язку на нього і діючим законодавством; погашення казначейських зобов'язань та виплата доходу за ними здійснюється ПАТ «Ощадбанк» за рахунок коштів саме державного бюджету. Порядок розміщення та погашення казначейських зобов'язань затверджений постановою КМУ від 05.09.2012 року №836, пунктом 13 якого передбачено, що погашення казначейських зобов'язань та виплата доходу за ними здійснюються ПАТ Ощадбанк за рахунок коштів державного бюджету; та обставина, що відповідач виконував доручення держави з погашення казначейських зобов'язань у визначений державою строк, не є підставою вважати, що у відповідача виникли грошові зобов'язання перед позивачкою ОСОБА_4, які повинні бути відповідачем відшкодовані особисто.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 по теперішній справі, суд виходив із відсутності будь-якого посилання позивача на норму закону, яка б визначала підстави для визнання недійсним оскаржуваної скасувальної умови договорів купівлі-продажу казначейських зобов'язань; казначейські зобов'язання були випущені різними серіями, а тим самим датою випуску були різні дати, тому встановити конкретну дату закінчення строку обігу казначейських зобов'язань не виявляються можливим, в кожному випадку потрібно відраховувати від дати випуску казначейського зобов'язання 24 місяці відповідно до Постанови КМУ від 05.09.2012 року № 836 «Про випуск казначейських зобов'язань», до якої вносили зміни постановами №1053 від 12.11.2012 року та №73 від 11.02.2016 року, що є підставою вважати неможливість відповідачем АТ «Ощадбанк» передбачити наступні зміни.

Такі висновки суду не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору ставлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови,які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Частина 4 вказаної норми визначає, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити припинення права та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (скасувальна обставина).

Визначальна особливість скасувальної обставини полягає в тому, що настання правових наслідків ставиться в залежність від настання після укладення правочину в майбутньому обставин, передбачених договором, щодо яких у сторін у момент укладення угоди існує лише відповідна вірогідність появи незалежно від їх волі.

Як свідчать матеріали справи, спірні правовідносини по справі виникли між сторонами з приводу визнання недійсними положень пунктів 2.6 договорів купівлі-продажу казначейських зобов'язань №61_183 від 25.07.2013 року та №144_183 від 27.09.2013 року, укладених між ОСОБА_4 та Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України».

Вказані договори купівлі-продажу цінних паперів не були предметом розгляду справи №428/5127/16-ц.

Відповідно вказаних договорів сторони домовилися, що продавець ОСОБА_4 та покупець Публічне акціонерне товариство «Державний Ощадний банк України» уклали договір про те, що продавець зобов'язується передати у власність покупцеві цінні папери, що визначені в п. 1.2. цих Договорів, а покупець зобов'язується прийняти ЦП і сплатити за них грошову суму на умовах та в розмірі, встановлених в цьому договору, при цьому предметом купівлі-продажу за договорами є вищезазначені казначейські зобов'язання у кількості 89 та 65 штук відповідно.

Відповідно до п. 2.1. сторони домовилися, що обов'язок Продавця передати ЦП у власність Покупця та обов'язок Покупця оплатити ЦП виникає за наступних обставин (в залежності від того, яка настане раніше):

2.1.1 прострочення Продавцем виконання грошових зобов'язань за Кредитними договорами №61_183 від 25 липня 2013 року та №144_183 від 27 вересня 2013 року, укладених між сторонами; п. 2.1.2 пред'явлення Продавцем вимоги про повернення ЦП із зберігання…; 2.2. Покупець зобов'язаний протягом 2(двох) банківських днів після настання однієї з обставин (подій), вказаних у п.п. 2.1.1-2.1.2 цього Договору, сплатити загальну вартість ЦП, вказану в п. 1.2.11 цих договорів, на поточний рахунок Продавця №1712, відкритий в АТ «Ощадбанк».

Пунктом 2.6 вищезазначених договорів купівлі-продажу визначено, що керуючись положеннями частини 2 статті 212 ЦК України сторони дійшли взаємної згоди, що їх права та обов'язки, передбачені умовами цього договору, припиняються в момент настання тієї з перелічених далі скасувальних обставин, що настане раніше:

- повне та своєчасне виконання продавцем грошових зобов'язань за Кредитним договорами №61_183 від 25 липня 2013 року та №144_183 від 27 вересня 2013 року, укладеними між сторонами, або

- закінчення строку обігу цінних паперів, визначеного постановою Кабінету Міністрів від 05 вересня 2012 року №836 «Про випуск казначейських зобов'язань» (а.с. 28-30, 50-52).

Пунктом 15 вказаної постанови КМУ, якою затверджено Умови розміщення та погашення казначейських зобов'язань (в редакції, чинній на час укладення оспорюваних договорів), визначено, що випущені казначейські зобов'язання на пред'явника в документарній формі загальним обсягом 200 млн. доларів США із строком обігу 24 місяці, номінальною вартістю 500 доларів США, різними серіями, підлягають погашенню та виплата доходу за ними припиняються через один рік після дати погашення, зазначеної у сертифікаті.

Отже, строк обігу казначейських зобов'язань чітко визначений законодавчо певною датою, і не може бути змінений сторонами на власний розсуд.

Довід апеляційної скарги про неврахування судом того, що зазначення в оспорюваних договорах купівлі-продажу цінних паперів як скасувальної обставини закінчення строку обігу цінних паперів, не відповідає змісту поняття скасувальної обставини заслуговує на увагу з огляду на наступне.

Так, загальною підставою визнання правочину недійсним є (ст. 215 ЦК України) недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог закону щодо умов його дійсності, встановлених частинами 1-3, 5-6 ст. 203 ЦК України.

Вказана норма ЦК України визначає лише загальні умови недійсності правочину, але при наявності спеціальних норм закону умови недійсності правочину визначаються цими спеціальними нормами. Слід зазначити, що недійсним може бути визнаний лише вчинений правочин, однак визнання його недійсним не потребує реального виконання сторонами, оскільки воно не має значення для визнання правочину недійсним. Це викликано тим, що за загальним правилом правочин вважається недійсним з моменту його вчинення, а у випадку, якщо права та обов'язки за таким правочином передбачалися лише на майбутнє, припиняється можливість їх настання у майбутньому (ст. 236 ЦК України), оскільки неможливо повернути усе одержане за ними (наприклад, уже здійснене користування за договором майнового найму, зберігання за договором схову тощо).

Правочин може бути визнаний недійсним повністю або в окремій частині, однак недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 ЦК України).

Якщо визнана недійсною частина правочину належить до випадкових умов, вона виключається з правочину без наслідків для інших його частин. Однак, якщо ця частина містить істотну умову, без якої правочин не відповідає вимогам закону, він може бути визнаний недійсним. У такому випадку у процесі вирішення спору сторони можуть самі усунути в установленому порядку порушення, які могли б потягти за собою визнання договору недійсним, зокрема завдяки укладенню нового договору; внесення змін до договору, який не відповідає закону у певній частині.

Беручи до уваги те, що дійсність правочину залежить від елементів, які його складають, та взявши за критерій порушення вимог щодо дійсності правочину, серед конкретних підстав визнання правочину недійсним можна визначити і скасувальну обставину як обставину, щодо якої невідомо, настане вона чи ні.

Аналіз наведеного дає змогу дійти висновку, що у якості скасувальної умови може виступати лише та обставина, щодо якої невідомо, настане вона чи ні. В силу цього не може бути умовною угода, яка пов'язує правові наслідки із подією, яка має настати неминуче (досягнення віку, настання сезону, певної дати, визначеної сторонами або законом). В такому випадку наявні не умови, а строк, визначений у спірних правовідносинах певною календарною датою, пов'язаною зі строком обігу цінних паперів (ст. 252 ЦК України).

Враховуючи, що визначений Постановою КМУ №836 від 05.09.2012 року строк має настати неминуче, вказана обставина не є скасувальною в розумінні закону.

Виходячи із загальних вимог, що ставляться до правочинів, і правових наслідків недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону, колегія суддів вважає, що порушене право позивача включенням до договору умов, що не відповідають законодавству, підлягає захисту шляхом визнання цих умов недійсними. Тому позовні вимоги в наведеній частині слід задовольнити.

Заперечення відповідача в цій частині, що цінні папери мають різні дати випуску, а, отже, різні терміни їх обігу, а крім того, наступними постановами КМУ вносилися зміни до Постанови №836, не заслуговують на увагу, оскільки в будь-якому випадку строк обігу таких паперів залишається чітко визначеним і має настати за будь-яких умов неминуче, що не може розглядатися як скасувальна обставина, щодо якої невідомо, настане вона чи ні.

Оскільки суд припустився невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, рішення в наведеній частині відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення збитків, то колегія суддів погоджує висновок суду про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Розглядаючи справу, суд вірно взяв до уваги приписи частини 2 статті 60 ЦПК України (в редакції ЦПК України 2004 року, чинній на час ухваленні рішення), відповідно до якої доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, та зробив висновок про недоведеність реальних збитків позивача внаслідок неправомірних дій відповідача, безпосереднім причинним зв'язком цих дій і шкодою та виною відповідача у завданні такої шкоди.

Такий висновок суд вірно мотивував тим, що вказані позивачем збитки, які просила стягнути ОСОБА_8 і які на її думку є витратами внаслідок її порушеного права, по своїй правовій природі не є збитками в розумінні положень чинного ЦК України, як не є збитками і суми, стягнуті судовим рішенням, що набрало законної сили.

Відсутність збитків позивача виключає застосування до спірних правовідносин і наслідків порушення грошових зобов'язань, передбачених ст. 625 ЦК України.

В даному випадку, погоджуючи висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_8 про стягнення збитків, колегія суддів виходить із того, що правовідносини сторін чітко врегульовані оспорюваними договорами купівлі-продажу цінних паперів, і підстави позову, на які посилається позивач в своєму позові, стосуються саме виконання умов цих договорів, а не завданих йому збитків.

Такі позовні вимоги по справі не заявлялися.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що підстави для зміни або скасування рішення суду за доводами апеляційної скарги в наведеній частині відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що під час подання позову немайнового характеру до сплати належало 640 грн. судового збору, за подання апеляційної скарги на рішення суду в цій частині - 960 грн., які сплачені позивачем, і позов в цій частині задоволений, то з відповідача на користь позивача належить до стягнення 1600 грн. (640 грн. + 960 грн.).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в особі свого представника ОСОБА_5задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06 грудня 2017 змінити, скасувавши його в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання недійсними положення пунктів 2.6 договорів купівлі-продажу казначейських зобов'язань №61_183 від 25.07.2013 року та №144_183 від 27.09.2013 року, укладених між ОСОБА_4 та Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України».

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити та визнати недійсними положення пунктів 2.6 договорів купівлі-продажу казначейських зобов'язань №61_183 від 25.07.2013 року та №144_183 від 27.09.2013 року, укладених між ОСОБА_4 та Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», про припинення прав і обов'язків за вказаними договорами з моменту настання наступної скасувальної обставини : «закінчення строку обігу цінних паперів, визначеного постановою КМУ від 05.09.2012 №836 «Про випуск казначейських зобов'язань».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» м. Київ на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 1600 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Дата складення повного тексту постанови - 26 березня 2018 року.

Головуючий

Судді: