Провадження № 2/161/915/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої - судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань - Стецюка Р.В.,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя, --

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до відповідачів про поділ спільного майна подружжя.

Позов мотивував тим, що 18 березня 1994 року між ним та ОСОБА_3 був укладений шлюб, який був розірваний 3 жовтня 2017 року в судовому порядку. З даного часу разом не проживають, спільного господарства не ведуть.

В період шлюбних відносин, а саме 18 серпня 2006 року, на підставі договору купівлі-продажу, за спільні кошти була придбана квартира АДРЕСА_1. Вказує на те, що власником ? квартири, згідно договору купівлі-продажу, є син ОСОБА_6, а інша ? квартири згідно правовстановлюючих документів є спільною сумісною власністю позивача та відповідача ОСОБА_3. Загальна площа даної квартири становить 61,4 кв. м.

Просить поділити спільне майно колишнього подружжя, а саме виділити у його власність та визнати за ним право власності на ? частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 61,4 кв. м.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 вимоги позову підтримав з підстав викладених в заяві. Суду пояснив, що на підставі у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, а отже має підстави претендувати на ? частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Також зазначав, що у позивача на даний час на праві власності іншого майна немає. Для особистого проживання винаймає квартиру. Просив позов задовольнити.

Відповідачі та їх представник в судовому засіданні вимоги позову не визнали. Суду подали письмові відзиви в яких зазначили, що під час шлюбу позивач та відповідачі проживали у АДРЕСА_7, яку отримали внаслідок обміну житлових приміщень батьками ОСОБА_3 Після її приватизації у 1999 році втрьох стали її співвласниками. У подальшому, за договором дарування частини квартири від 10.09.2004, позивач ОСОБА_5 подарував сину ОСОБА_6 належну йому 1/3 частку квартири, безоплатно. Отже, власниками квартири залишились відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_6 На підставі договору купівлі-продажу від 18.08.2006, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Т.О. зареєстрованого в реєстрі за № 3859 відповідачі у справі відчужили квартиру АДРЕСА_7. Отримавши кошти від реалізації квартири, в цей же день за договором купівлі-продажу від 18Митрополита Андрія6 придбали квартиру АДРЕСА_5. Джерело походження коштів для придбання квартири, що є предметом судового спору, зазначено в умовах договору. Зокрема, за змістом п. 4.3 вище вказаного договору ОСОБА_3 набуває належну їй частину квартири за згодою свого чоловіка, ОСОБА_5, за особисті кошти. Тобто, спірна ? частка квартири є особистою власністю відповідача ОСОБА_3 а не спільною власністю подружжя. Просили в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів та представника відповідача, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 18 березня 1994 року. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 13 жовтня 2017 року шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили (а.с. 12).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 21.01.1999 (а.с.38) вбачається, що ОСОБА_3, ОСОБА_5 та їхньому сину ОСОБА_6 після приватизації належала квартира АДРЕСА_7.

Належну йому 1/3 частку в приватизованій квартирі, яка розташована в АДРЕСА_7, ОСОБА_5 подарував на той час малолітньому синові ОСОБА_6 за договором дарування частини квартири від 10.09.2004, посвідченим приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Т.О., зареєстрованим в реєстрі за № 2759.

18.08.2006 квартира АДРЕСА_7 була продана відповідачем ОСОБА_3, яка діяла від свого імені та від імені та в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_6, на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Грушицькою В.В. за № 3859 (а.с. 40).

18.08.2006 відповідачем ОСОБА_3, яка діяла від свого імені та від імені та в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_6 було придбано квартиру АДРЕСА_5 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Грушицькою В.В. за № 3855 (а.с.41).

Згідно з рішенням Луцької міської ради від 30.11.2011№ 16/6 АДРЕСА_1 перейменовано на АДРЕСА_1.

Відповідно до п.4.3 договору купівлі-продажу спірної квартири ОСОБА_3 набуває належну їй частину квартири за згодою свого чоловіка, ОСОБА_5, за особисті кошти.

Крім того, з матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення договору вбачається, що ОСОБА_5 при укладенні договору була подана заява, в якій він надав згоду на те, що ? вказаної квартири буде належати його дружині на праві особистої приватної власності. На частку в спільному майні подружжя не претендує (а.с. 71). Волевиявлення позивача ОСОБА_5 на подання такої заяви стороною позивача не оспорювалося.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Набуття відповідачем ОСОБА_3 ? частини спірної квартири за час шлюбу з позивачем, але за кошти, які належали їй особисто, об'єктивно підтверджене в ході судового розгляду належними та допустимим доказами.

Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки стороною позивача не доведено набуття ним ? частини квартири АДРЕСА_5 в спільну сумісну власність, вимоги позову суд вважає безпідставними. А тому в задоволенні позову слід відмовити.

Разом з тим, стороною відповідачів було заявлено клопотання про стягнення з позивача в користь відповідачів судових витрат на професійну правничу допомогу. Згідно довідки-розрахунку та квитанцій до прибуткового касового ордера відповідач ОСОБА_3 понесла витрат на правничу допомогу в сумі 5 000 грн., відповідач ОСОБА_6 - 1 160 грн. (а.с.88-89). Витрати на правничу допомогу обчислені з урахуванням 11 годин затраченого адвокатом часу на таку допомогу, з яких участь у судових засіданнях - 3 години.

Представник позивача заперечував щодо задоволення клопотання.

Частиною 4 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України установлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконання адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З урахуванням кількості та якості наданих адвокатом стороні відповідачів послуг, часом, витраченим на їх надання, відповідно до принципу пропорційності, суд вважає, що розмір витрат сторони відповідачів на правничу допомогу, які слід стягнути з позивача підлягає зменшенню. З ОСОБА_6 в користь ОСОБА_3 слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 500 грн., в користь ОСОБА_6 компенсацію витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 300 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 17, 77, 78, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, на підставі ст.ст. 328, 334, 392 ЦК України, ст.ст.57, 59, 60, 61 СК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5, РНОКПП НОМЕР_1, мешканця АДРЕСА_2, в користь ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_2, мешканки АДРЕСА_1, 1 500 (одну тисячу п'ятсот) гривень витрат на правову допомогу, в користь ОСОБА_6, НОМЕР_3, мешканця АДРЕСА_1, 300 (триста) гривень витрат на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 27.03.2018.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій