Дата документу 16.03.2018
ЄУ № 420/1449/17
Провадження №2/420/35/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі головуючого судді Стеценко О.С.

за участю секретаря Рожкової Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Новопсков справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Рогівської сільської ради Новопсковського району Луганської області про визнання права власності на будинок в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовною заявою, згідно уточнених позовних вимог від 07.11.2017 просить визнати за ним право власності на домоволодіння, яке розташоване за адресою: вул. Центральна, 13, с. Рогове, Новопсковський район, Луганська область, після померлого ОСОБА_3.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 12 листопада 2010 року помер його батько ОСОБА_3, після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння, розташованого за зазначеною адресою. Батько заповіту не склав. Після його смерті позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Відповідач ОСОБА_2 відмовився від своєї частини спадщини на користь позивача. ОСОБА_3 29.10.2012 на частину спадщини отримав свідоцтво про право на спадщину. В нотаріальній конторі їй пояснили, що на домоволодіння, яке залишилось після смерті батька, не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи та порекомендували звернутись до суду.

Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник позивача до судового засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі.

Представник відповідача, Рогівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, інвентаризаційну справу, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 12 листопада 2010 року помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЕД №289717, виданим повторно 11.05.2011 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новопсковського районного управління юстиції у Луганській області.

Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння, розташованого за адресою: вул. Центральна (Радянська), 13, с. Рогове, Новопсковський район, Луганська область.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, був сином ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІІ-ЯР №068218, виданим 17.06.1958 Загайдарівським сільським ЗАГСом Ново-Псковського району Луганської області.

Як вбачається з копій матеріалів спадкової справи №106, заведеної після смерті ОСОБА_3, який помер 12.11.2010, позивач 28.03.2011 звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3

Згідно заяви відповідача ОСОБА_2, яка міститься в матеріалах спадкової справи №106, останній відмовився від належної йому частини спадщини, що залишилась після смерті його батька ОСОБА_3, що помер 12.11.2010.

29 жовтня 2012 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку та земельну частку (пай), які залишилися після смерті ОСОБА_3

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, позивач у встановленому законом порядку прийняв спадщину, оскільки подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини та на частину спадщини отримав свідоцтво про право на спадщину за законом.

Однак, постановою державного нотаріуса Новопсковської державної нотаріальної контори, позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_3, на житловий будинок, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на вказане майно.

В даний час позивач бажає реалізувати своє право на спадщину за законом, але не може цього зробити, так як відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно житловий будинок та не проведена державна реєстрація права власності на житловий будинок № 13 по вул. Центральна (радянська), с. Рогове Новопсковського району Луганської області.

Судом встановлено, згідно звіту Новопсковського РБТІ про оцінку майна, рік побудови житлового будинку розташованого за адресою: вул. Центральна, 13, с. Рогове Новопсковського району Луганської області 1960 р., вартість складає 40951 грн.

Державна реєстрація права власності на нерухоме майно, регулюється Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що набрав чинності з 27.01.2005.

Оскільки житловий будинок, що є предметом даного позову, був побудований у 1960 році, тобто до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», то порядок реєстрації зазначеного житлового будинку повинен був проводитися відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56 (далі Інструкція).

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення.

29.06.1998 набула чинності Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом №121 Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998.

Отже, обов'язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об'єкти нерухомості введено лише з 29.06.1998. Як вбачається з матеріалів справи, спадковий житловий будинок збудований у 1960 році, тобто до набрання чинності Інструкцією.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР від 31.01.1966, об'єктами реєстрації є будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Під будинком, як об'єктом правової реєстрації, розуміється один будинок з приналежними до нього службовими будівлями та спорудами (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці, під самостійним порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Під домоволодінням розуміється два і більш будинків з приналежними до них надвірними будівлями (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці під одним порядковим номером по вулиці, провулку, площі.

Отже, у 1967 - 1991 роках питання набуття та реєстрації права власності регулювались, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56 (далі Інструкція).

Згідно п. 1 Інструкції реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Реєстрація проводилась на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком № 1 (п. 7 Інструкції).

Інструкція не передбачала обов'язкової реєстрації будинків у сільських населених пунктах.

За змістом вищезазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Так, за приписами п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах, які є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, підлягають з'ясуванню та оцінюються судом записи у погосподарських книгах, ухвалені органами місцевого самоврядування рішенні про оформлення права власності громадян на будинки, технічний паспорт на будівлі, документи про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Як вбачається з листа Рогівської сільської ради Новопсковського району Луганської області за вих. 17 від 24.01.2018, згідно запису в погосподарських книгах Рогівської сільської ради за 1990-2010 роки головою домоволодіння, розташованого за адресою: вул. Центральна (Радянська), 13, с. Рогове, Новопсковський район, Луганська область, був ОСОБА_3. В зазначеному домоволодінні були зареєстровані: з 1990 року по 23.01.1996 дружина ОСОБА_4, з 01.07.2006 по 2010 рік внук ОСОБА_5.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Рогівської сільської ради Ради народних депутатів Новопсковського району Луганської області №65 від 08.04.1997 та рішення пятого скликання сорок восьмої сесії Рогівської сільської ради №48/2 від 11.02.2010, ОСОБА_3 було передано у безоплатну приватну власність земельні ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,25 га, в том числі 0,14 під забудову, 0,11 га рілля, для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,43 га, в тому числі 0,43 га рілля за рахунок земель, які перебувають у користуванні ОСОБА_3 за адресою: с. Рогове, вул. Радянська, 13.

Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеного законом.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Матеріалами справи підтверджується, що житловий будинок за адресою: вул. Центральна (Радянська), 13, с. Рогове, Новопсковський район, Луганська область, належав ОСОБА_3, померлому 12 листопада 2010 року, на праві приватної власності, оскільки це підтверджується записами в погосподарських книгах за 1990-2010 роки, рішенням виконавчого комітету Рогівської сільської ради Ради народних депутатів Новопсковського району Луганської області №65 від 08.04.1997 та рішенням пятого скликання сорок восьмої сесії Рогівської сільської ради №48/2 від 11.02.2010.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Отже, судом встановлено, що після смерті ОСОБА_6, померлого 12 листопада 2010 року, спадкоємцем першої черги за законом є позивач ОСОБА_3

В силу ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, діями, які свідчать про прийняття спадщини після смерті спадкодавця вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

Судом достовірно встановлено, що позивач як спадкоємець першої черги спадщину після ОСОБА_3 прийняв, так як подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Інший спадкоємець першої черги за законом після ОСОБА_3 його син ОСОБА_2 від прийняття спадщини відмовилася на користь позивача.

На підставі вищевикладеного, перевіривши, що спірне нерухоме майно дійсно належало спадкодавцю ОСОБА_3, інші спадкоємці, які прийняли спадщину після ОСОБА_3 крім позивача, відсутні, суд дійшов до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про визнання за ним права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3, який помер 12.11.2010.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 80, 81, 89, 141, 259, 263-268, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Рогівської сільської ради Новопсковського району Луганської області про визнання права власності на будинок в порядку спадкування задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії ЕК №266529, виданий 24.12.1996 Новопсковським РВ УМВС України в Луганській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на домоволодіння, яке розташоване за адресою: вул. Центральна, 13, с. Рогове, Новопсковський район, Луганська область, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3, який помер 12.11.2010.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до апеляційного суду Луганської області через Новопсковський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16.03.2018.

Суддя: О.С. Стеценко