Справа № 214/2007/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у видачі судового наказу

02 квітня 2018 року м. Кривий Ріг

Суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1, розглянувши матеріали цивільної справи № 214/2007/18

за заявою ОСОБА_2

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з

боржника ОСОБА_3

аліментів на утримання малолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеною заявою 30.03.2018 року, в якій просила суд видати наказ за вимогою про стягнення з боржника ОСОБА_3 на її користь аліментів на утримання їх малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення від дня предявлення заяви до суду та до досягнення донькою повноліття, тобто до 25.02.2023 року.

Дослідивши матеріали справи, зміст та вимоги заяви про видачу судового наказу, суддя прийшов до висновку про необхідність відмови у видачі судового наказу з наступних підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках.

Як визначено ст.19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших відносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, в порядку наказного, позовного (загального або спрощеного) та окремого провадження.

В розумінні ч.ч.3, 5 ст.19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

Згідно зі ст.160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.161 ЦПК України.

Звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу, ОСОБА_2 предявила вимогу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання їх малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Так, положеннями ч.1 ст.161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо, зокрема, заявлено вимогу про стягнення аліментів на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на одну дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення заінтересованих осіб.

Аналізом процесуальних норм діючого цивільного процесуального законодавства в їх взаємозвязку суддя приходить до висновку про можливість предявлення в наказному провадженні вимоги про стягнення аліментів на утримання однієї дитини лише в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів або в твердій грошовій сумі у співвідношенні із розміром прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Дослідженням вимог заяви про видачу судового наказу, встановлено, що заявник ОСОБА_2 просить стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі більшому, ніж це передбачено в рамках наказного провадження.

Приписами п.3 ч.1 ст.165 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу у разі, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам ст.161 ЦПК України.

Оскільки положеннями ст.161 ЦПК України визначено виключний перелік вимог, які особа вправі заявляти в наказному провадженні, в той час як вимога про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини в заявленому ОСОБА_2 розмірі не відповідає вимозі, передбаченій ст.161 ЦПК України, тому суддя приходить до висновку про необхідність відмови у видачі ОСОБА_2 судового наказу на підставі п.3 ч.1 ст.165 ЦПК України.

Позаяк, суддя звертає увагу заяву, що відповідно до ч.2 ст.166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстави, передбаченої п.3 ч.1 ст.165 ЦПК України, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою, що, в свою чергу, не позбавляє її права на звернення до суду з аналогічною вимогою про стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки в порядку позовного (спрощеного) провадження.

Керуючись ст.ст.13, 19, 160, 161, 165, 166, 352, 353, п.15 Перехідних положень ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_2 у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з боржника ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітньої дитини.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 15 днів з дня її підписання суддею.

Ухвалу складено та підписано 02.04.2018 року.

Суддя Євтушенко О.І.