Справа № 555/2123/17
Номер провадження 2/555/26/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2018 року м.Березне

Березнівський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Собчука А.Ю.,

при секретарі Лисенко О.Л.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача, адвоката ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача, адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Березне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач по справі ОСОБА_3, являється матір'ю вихованки дошкільної групи «Веселка» Березнівського навчально-виховного комплексу «(Загальноосвітня школа І ступеня - дошкільний навчальний заклад».

29 вересня 2017 року відповідач зневажливо поставилась до позивача розповсюджуючи неправдиву інформацію, порушуючи її право честі, гідності та ділової репутації, на батьківських зборах дошкільної групи «Веселка», 29.09.2017р. ОСОБА_5 сказала в присутності 13 батьків, що «директор з бухгалтером крадуть гроші та по карманах розкладають», що позивач ОСОБА_1, директор закладу «вона що хоче те робить», що позивач її «ловила на сходах та хапала за ноги і вмовляла сплатити спонсорську допомогу», «нацьковує на неї батьків».

Вважає, що вищевказана інформація є недостовірною, порушує її особисті немайнові права - честь, гідність і ділову репутацію, а тому підлягає спростуванню.

Із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить суд визнати негативну інформацію, поширену 29 вересня 2017 року ОСОБА_3 на батьківських зборах дошкільної групи «Веселка», щодо ОСОБА_1 про те, що «... директор з бухгалтером крадуть гроші та по карманах розкладають», а також про те, що ОСОБА_1 «ловила на сходах та хапала за ноги і вмовляла ОСОБА_3 сплатити спонсорську допомогу» - недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Просить суд зобов'язати ОСОБА_3 спростувати недостовірну інформацію відносно ОСОБА_1, що була поширена відповідачкою у спосіб, що був обраний для її поширення, а саме спростувати вищезазначену інформацію на батьківських зборах дошкільної групи «Веселка» і публічно вибачитися перед позивачкою в присутності батьків. Стягнути з відповідачки на користь позивачки 1 грн. 00 коп. на відшкодування завданої моральної шкоди та понесені позивачкою судові витрати по справі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, надала суду пояснення про обставини, що описані вище, рахує позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення вважає, що заявлені вимоги є доведеними, відповідач публічно поширила інформацію про вчинення ОСОБА_1 злочину та вимагання грошей з батьків. На думку позивача, подібні повідомлення абсолютно не відповідають дійсності та є недостовірними. Вказану інформацію позивач вважає негативною та такою, що порочить її честь, гідність та ділову репутацію. Такі незаконні дії відповідачів нанесли неабияку шкоду здоровю позивача, оскільки вона дуже хвилювалась з цього приводу, і тому на нервовому ґрунті посилились хронічні хвороби, внаслідок чого позивач вимушена була лікуватися, витратити велику кількість коштів на лікування.

Представник позивача ОСОБА_1, адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, вважає їх законними і обґрунтованими та доведеними в судовому засіданні, просив суд їх задоволити в повному обсязі, з обставин викладених в позовній заяві та матеріалах справи пояснив, що оскільки вказана інформація була поширена шляхом публічного виступу, перед великою кількістю людей, то вона вимагає спростування такої інформації.

Відповідач заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, а також пояснила, що зверталась до відділу освіти для захисту своїх прав та прав своєї дитини та не мала на меті принизити честь та гідність директора навчального закладу.

29 вересня 2017 року на батьківських зборах, вона відмовилася надавати матеріальну допомогу, в неї на утриманні знаходиться дитина інвалід, крім того посилалася на відповідь отриману з відділу освіти Березнівської райдержадміністрації Рівненської області про те, що фінансування дошкільної групи «Веселка» та інших груп Березнівського навчально - виховного комплексу «Загальноосвітня школа І ступеню - дошкільний навчальний заклад» фінансується в повному обсязі. Також нею було озвучено, що невідомо куди ідуть кошти, які надають батьки. Та запропоновано батькам, разом із нею піти до начальника відділу освіти Березнівської райдержадміністрації, щоб батьки особисто почули, що фінансування проводиться з бюджету в повному обсязі. На зборах було повідомлено, що дійсно між позивачем та нею була неприємна розмова на східцях школи, за спонсорську допомогу, яка надається батьками добровільно, а не примусово. Вважає, що позивач є директором Березнівського навально - виховного комплексу « Загальноосвітня школа І ступеню - дошкільний навчальний заклад », є публічною особою.

Також зазначила, що її висловлювання, що були озвучені у її виступі не були направлені на приниження честі, гідності чи ділової репутації позивача, а є її особистим судженням та наданням критичної оцінки певним фактам повязаними з особою ОСОБА_1

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив проти заявленого позивачем позову та зазначив про те, що висловлювання ОСОБА_3, що були у її виступі, свідчать про те, що вони направлені не на приниження честі, гідності чи ділової репутації позивача, а є оціночними судженнями, вираженням суб'єктивної думки та надання критичної оцінки певним фактам та недолікам. Позивач є публічною особою, а межа допустимої критики позивача, як публічної особи є ширшою, ніж для пересічної особи.

Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10Ю, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_10, ОСОБА_17 в судовому засіданні показали, що були свідками того, як відповідач 29 вересня 2017 року на батьківських зборах дошкільної групи «Веселка» Березнівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І ступеню - дошкільний навчальний заклад» відповідач ОСОБА_3 відмовилася здавати кошти, матеріальну допомогу вказала, що в неї є відповідь з відділу освіти Березнівської райдержадміністрації Рівненської області про те, що фінансування дошкільної групи «Веселка» та інших груп Березнівського навчально - виховного комплексу «Загальноосвітня школа І ступеню - дошкільний навчальний заклад» фінансується в повному обсязі. Зазначила, що невідомо куди ідуть кошти, які надають батьки, запропонувала батькам, разом із нею піти до начальника відділу освіти Березнівської райдержадміністрації та там отримати відповідь про те, що фінансування проводиться з бюджету в повному обсязі. Вказали, що відповідач на зборах зазначила, що «директор її на сходах хапала за ноги і вмовляла сплатити спонсорську допомогу», що « директор з бухгалтером крадуть гроші та по карманах розкладають», що ОСОБА_1 директор закладу «вона що хоче те робить».

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, свідків, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

За змістом ч. 4 ст. 32 Конституції України та ст. 277 ЦК України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Директором Березнівського навчально - виховного комплексу «Загальноосвітня школа І ступеню - дошкільний навчальний заклад» є ОСОБА_1.

В судовому засіданні встановлено, що 29 вересня 2017 року в приміщенні Березнівського навчально -виховного комплексу «Загальноосвітня школа І ступеня - дошкільний навчальний заклад» відбулися батьківські збори дошкільної групи «Веселка».

Під час проведення обговорень батьками дітей питання про сплату матеріальної допомоги (благодійних внесків), відповідач ОСОБА_3 у своєму виступі висловилася про те, що «директор її на сходах хапала за ноги і вмовляла сплатити спонсорську допомогу», що « директор з бухгалтером крадуть гроші та по карманах розкладають», що ОСОБА_1, директор закладу «вона що хоче те робить».

Виступ ОСОБА_3 був відображений в протоколі № 3 від 29.09.2017р. батьківських зборів дошкільної групи «Веселка».

Вказану інформацію позивач вважає такою, що є недостовірною, негативною та є звинуваченням, а тому принижує її честь та гідність.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків (п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи».

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходить із того, що розповсюджена відповідачем інформація є оціночними судженнями, є фактичною критикою дій позивача та не спрямована на приниження її честі, гідності та ділової репутації. При цьому також суд врахував, що позивач є публічною особою, погодившись нею стати має зважати і на критичні висловлення.

Згідно ч. 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію" від 02 жовтня 1992 року, оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до ст. 10 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватись своїх поглядів, одержувати і передавати інформації та ідеї без втручання органів влади і незалежно від кордонів... ".

Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 Європейської конвенції з прав людини захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Тому, при ухваленні рішення, суд враховує практику Європейського суду з прав людини.

Зокрема, рішення у справі «Лінгенс проти Австрії» де Європейський суд встановив, що суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції.

Крім того, у справі "Тушалп проти Туреччини", Європейський суд зазначив, що навіть припускаючи, що висловлювання заявника могли були визнані провокативними, грубими та агресивними, вони становили оціночні судження. При цьому, Європейський суд підкреслив, що використання, навіть, "вульгарних фраз" само по собі не є визначальним в оцінці агресивного висловлювання, адже це може слугувати просто "стилістичним цілям", оскільки "стиль є частиною комунікації як форми вираження та як такий захищений разом зі змістом вираження".

Інформація, яка була поширена ОСОБА_3 під час батьківських зборах, відносно ОСОБА_1, що позивач «директор її на сходах хапала за ноги і вмовляла сплатити спонсорську допомогу», що « директор з бухгалтером крадуть гроші та по карманах розкладають», що ОСОБА_1, директор закладу «вона що хоче те робить» є оціночними судженнями, критикою її дій та не можуть бути витлумачені, як такі, що містять фактичні дані.

Законом України «Про інформацію» передбачено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень (частина 1 стаття 30).

Тобто інформація, яку просить спростувати позивач, за своїм змістом є оціночними судженнями, що виражають суб'єктивну думку та спростуванню не підлягає, що відповідає прецедентній практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також, суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні ОСОБА_18 Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) ОСОБА_19 Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У ст. ст. 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Позивач по справі в той час, коли відбувалися дані події, перебував на посаді директора Березнівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І ступеню - дошкільний навчальний заклад», тобто є публічною особою у розумінні Резолюції 1165 (1998) ОСОБА_19 Європи про право на недоторканість приватного життя. Відтак, він є відкритим для суворої критики і пильного нагляду громадськості і відповідно межа допустимої критики щодо нього є значно ширшою.

Конституційний Суд України в пункті 3.3. свого рішення № 2рп/2012 у справі № 1-9/2012 зазначив, що перебування особи на посаді, пов'язаній зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування, передбачає не тільки гарантії захисту прав цієї особи, а й додаткові правові обтяження. Публічний характер як самих органів - суб'єктів владних повноважень, так і їх посадових осіб вимагає оприлюднення певної інформації для формування громадської думки про довіру до влади та підтримку її авторитету у суспільстві.

З роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України в абз. 4 п. 21 своєї постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вбачається, що межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Окрім того, ОСОБА_19 ОСОБА_20 Європи у своїй Резолюції від 25 грудня 2008 року № 1165 (1998) вказувала, що публічні особи повинні усвідомлювати, що особливий статус, який вони мають у суспільстві, автоматично збільшує рівень тиску на приватність їхнього життя (пункт 6).

Рішення Європейського суду від 23 червня 2009 року у справі "Бодрожич та Вуіїн проти Сербії" зазначає, що свобода вираження поглядів, яка захищена ч. 1 ст. 10 Конвенції утворює одну із фундаментальних цінностей у демократичному суспільстві. Причому, це стосується не лише тієї "інформації" чи "ідей", які "приємно" отримувати та які не є образливими, а також тих, які є шокуючими чи такими, що викликають занепокоєння. При цьому, суд зауважив, що приватні особи "роблять себе відкритими" для "публічної перевірки" тоді, коли виступають на "арену публічних дебатів".

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, ОСОБА_21 і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї "інформації" чи тих "ідей", які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких "демократичне суспільство" неможливе.

Аналіз зазначеного національного законодавства та статті 10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що інформація про спростування якої пред'явила вимоги ОСОБА_1 не підлягає визнанню недостовірною, оскільки така інформація стосується позивача, як публічної особи, а тому вона повинна бути готовою до неї, оскільки межа допустимої критики, щодо неї є значно ширшою.

Отже, ОСОБА_1, яка є директором Березнівського навчально-виховного комплексу «(Загальноосвітня школа І ступеня - дошкільний навчальний заклад» займає публічну посаду і є публічною особою, тому відкрита для суворої критики і пильного нагляду громадськості й межа допустимої критики, щодо такої особи є значно ширшою.

За таких обставин, відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд також враховує, що вказані вище висловлювання відповідача є оціночним судженням, його суб'єктивною думкою, критикою позивача як представника місцевої влади, публічної особи, а тому ця інформація не підлягає спростуванню та доведенню її правдивості, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини (див. рішення у справі «Яновскі проти Польщі» (Janowskiv.Poland) [ВП], заява № 25716/94, п. 33,ECHR1999-I) при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо свободи вирішення поглядів.

Суд звертає увагу на те, що дійсно стиль викладення вищезазначеного матеріалу є доволі нетерпимим до позивача, жорстким і таким, що може викликати обурення, почуття образи, але позивач не довів того, що інформація поширена відповідачем ОСОБА_3 з явним злим умислом, а не з метою сформувати думку про позивача.

У зв'язку з викладеним, суд, вважає, що немає фактів, які б доводили, що зазначені вище висловлювання щодо публічної особи, якою є позивач, мотивовані цілеспрямованими діями з метою принизити її честь, гідність чи ділову репутацію, а тому вирішуючи спір, суд враховує зазначені вимоги закону, роз'яснення Пленуму Верховного Суду України та те, що межі допустимої критики стосовно публічних осіб, більше відкриті для прийнятної критики, ніж приватні особи.

Крім того, позивач не надав суду жодного належного доказу про те, що поширена про нього інформація є відомостями, які містять фактичні дані.

А відтак, суд дійшов висновку, що така інформація, відповідно до положень статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту і не підлягає спростуванню та доведенню її правдивості.

Не підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення моральної шкоди виходячи з наступного.

Так, з наданих копій медичних документів підтверджується, що в період з 04 грудня по 11 грудня 2017 року позивач перебувала на стаціонарному лікуванні в Березнівській ЦРЛ з діагнозом цукровий діабет.

ОСОБА_17, посилання позивача про завдання моральної шкоди не знайшли свого підтвердження, оскільки жодних доказів, які б підтверджували причинно-наслідковий звязок між діями відповідача і захворюванням позивача, суду не надано, тобто, не доведено наявності вини відповідача у тому, що позивач захворіла на вищевказану хворобу.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

За правилами ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди (п.27 Постанови від 27.02.2009 року № 1).

Таким чином, підстави для покладення відповідальності на відповідача за спричинену позивачу моральну шкоду відсутні.

Інших фактичних даних, які мають значення для справи, немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 12,18, 23, 133, 258, 259,263, 265, 268 ЦПК України, ст.ст.3,32,34 Конституції України, ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.277,297,302 ЦК України, ст.30, 47-1 «Про інформацію», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1 , суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Рівненської області через Березнівський районний суд Рівненської області.

Повний текст рішення виготовлений 30.03.2018 р.

Суддя А.Ю. Собчук