АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2170/18 Справа № 204/7466/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Самсонова В.В. Доповідач - Красвітна Т.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Шило С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 28 листопада 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори, третя особа - ОСОБА_3, про припинення дії, яка порушує право на спадкування, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 26 листопада 2009 року відповідачем, по заяві ОСОБА_4 про прийняття спадщини за заповітом, було заведено спадкову справу №1000/2009 на майно рідного брата її матері ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Після прийняття 12 травня 2010 року спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_5, її мати ОСОБА_6 оскаржувала в судовому порядку дійсність заповіту, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Саплахіді К.С. 04 липня 1995 року за реєстром №3-1822, який ОСОБА_4 надала нотконторі, а також право ОСОБА_4 на спадщину (усунення гр. ОСОБА_4 від права на спадкування). На сьогоднішній день два позови, що розглядаються в межах цивільних справ №204/9143/13-ц і №204/3934/15-ц, судами остаточно не вирішені. ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3. За своє життя вона залишила два заповіти, один із яких - на ім'я ОСОБА_3, яка зараз претендує на отримання спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 померла її мати ОСОБА_6, 25 лютого 2016 року по її заяві про прийняття спадщини відповідачем заведено спадкову справу №122/2016 на майно ОСОБА_6 Її мати ОСОБА_6 і вона сама не відмовлялися від спадщини. Заповіт за реєстром №3-1822 виконаний на бланку, який містить зображення гербу неіснуючої на той час держави. У тому зображенні відтворюється поєднання серпа та молота, що визнається символікою тоталітарного режиму. З таких підстав дійсність заповіту та право ОСОБА_4 на спадщину - ОСОБА_6, а згодом і нею самою, не оскаржувалися. Оскільки єдиним і безспірним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5, є її мати - ОСОБА_6, яка вже померла, право на спадщину, що залишилася після смерті ОСОБА_5, переходить спадкодавцям ОСОБА_6 Проте, відповідачем в особі державного нотаріуса Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Крупської Лариси Вікторівни не визнається її право на спадщину, що залишилася після рідного брата її матері. Державний нотаріус Крупська Л.В., яка веде спадкову справу №1000/2009, посилається на наявність заповіту за реєстром №3-1822. На її думку, цей заповіт не може не використовуватися, оскільки був засвідчений за 20 років до прийняття Закону. Державний нотаріус Крупська Л.В. пов'язує обов'язковість використання заповіту за реєстром №3-1822 з тим, що судами ще не визнано недійсність заповіту. Таким чином, незаконні дії відповідача в особі державного нотаріуса Крупської Л.В., які полягають у використанні заповіту за реєстром №3-1822 - документом, що був виданий державною нотаріальною конторою після 1991 року і використання якого прямо заборонено Законом, перешкоджає їй отримати спадщину після смерті її дядька. Тому позивач просила припинити дії Третьої дніпровської державної нотаріальної контори, які полягають у використанні заповіту, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Саплахіді К.С. 04 липня 1995 року за реєстром №3-1822, і порушують право позивача на спадщину, що залишилася після смерті її матері - ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4, в частині майна, що належало її рідному братові ОСОБА_5, померлому ІНФОРМАЦІЯ_2, шляхом заборони використовувати заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Саплахіді К.С. 04 липня 1995 року за реєстром №3-1822, і який складено від імені ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_4, і заборони видавати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке належало ОСОБА_5, спадкоємцям ОСОБА_4, у тому числі її спадкоємниці ОСОБА_3; а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати (а.с. 2-3, 46-47 т.1).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Згідно абз. 3 п. 3 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Також п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст.ст. 128-130 ЦПК України, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток сторонам (а.с. 63, 66 т.3), а також довідкою про доставку смс-повістки третій особі ОСОБА_3 (а.с. 67 т.3).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, актовий запис №8131 від 23 листопада 2009 року (а.с. 18 т.3).

Суду надано копію заповіту ОСОБА_5 від 04 липня 1995 року, в якому зазначено, що все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, він заповідає ОСОБА_4; заповіт було посвідчено Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстровано в реєстрі під № 3-1822 (а.с. 4 т.1).

26 листопада 2009 року ОСОБА_4 звернулася до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на її ім'я (а.с. 54 т.1).

На підставі вищевказаної заяви ОСОБА_4, державним нотаріусом зареєстровано відповідну спадкову справу за №1000/2009.

Вищевказані обставини встановлені також рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2012 року у цивільній справі №2-2449/11, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2012 року (а.с.137-141, 142-144 т.2).

Також встановлено, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, про що було складено відповідний актовий запис №6631 (а.с. 113 т.1).

Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою, після смерті ОСОБА_4, була заведена відповідна спадкова справа №37/2016, копія якої знаходиться в матеріалах даної цивільної справи (а.с. 96-159 т.1).

Суду надано копію заповіту ОСОБА_4 від 22.01.2013 року, згідно якого вона заповіла усе належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обов'язки, а також ті майнові права та обов'язки, що належатимуть їй - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпровської (раніше дніпропетровської) державної нотаріальної контори Крупською Л.В. та зареєстрований в реєстрі за №4-76 (а.с. 117 т.1).

Згідно змісту позовної заяви, ОСОБА_2 посилається на те, що спадкодавець ОСОБА_5 є рідним братом її матері ОСОБА_6

Між позивачкою та третьою особою ОСОБА_3 існує спір щодо спадкування.

Відповідно до позовної заяви, ОСОБА_2 вважає, що використання Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою заповіту, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Саплахіді К.С. 04 липня 1995 року за реєстром №3-1822, є неправомірним, оскільки на бланку вказаного заповіту відтворюється поєднання серпа та молота, що визнається символікою тоталітарного режиму, і використання такої символіки прямо заборонено Законом України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» від 9 квітня 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» №317-VIII від 9 квітня 2015 року, який набрав чинності 21.05.2015 року, передбачено, що пропаганда комуністичного та/або націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів та їхньої символіки визнається наругою над пам'яттю мільйонів жертв комуністичного тоталітарного режиму, націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарного режиму та заборонена законом.

За положеннями ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

В рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги підстави та зміст позовних вимог; встановивши, що заповіт посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Саплахіді К.С. 04 липня 1995 року; враховуючи набрання Законом України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» чинності 21.05.2015 року, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки на час посвідчення заповіту від 04 липня 1995 року норми Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» не були чинними.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 2 ч. 2 вказаної вище статті інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

За таких обставин, враховуючи що в задоволенні позовних вимог відмовлено, апеляційна скарга залишена без задоволення, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2017 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді