Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1088/18
Провадження № 2-о/711/33/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2018 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Позарецької С.М.,

при секретарі: Семиволос І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси цивільну справу за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа: Черкаська міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт НОМЕР_2, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1) звернулася до суду із заявою (в подальшому уточнена) про встановлення факту належності правовстановлюючих документів.

Свої вимоги мотивує тим, вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 з 13 липня 1958 року по день його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2.

Під час перебування в шлюбі вони отримали трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яку в 1993 році приватизували на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у спільну сумісну власність, про що було видане свідоцтво про право власності на житло НОМЕР_3 від 29 вересня 1993 року, в якому зазначено, що співвласниками вищезазначеної квартири є ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Після смерті ОСОБА_1 залишилася спадщина у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, яка після його смерті, була оформлена на їхнього спільного сина - ОСОБА_4.

Також зазначає, що вона, після смерті чоловіка, спадщину не оформляла, оскільки відмовилася від її оформлення на користь сина - ОСОБА_4.

Крім того, в даний час вона бажає подарувати належну їй частину квартири АДРЕСА_1 своєму онукові, однак, при підготовці документів для дарування частини квартири, нотаріусом звернуто увагу на те, що в правовстановлюючому документі (свідоцтві про право власності на житло НОМЕР_3 від 29 вересня 1993 року), її прізвище, не відповідає прізвищу, зазначеному в паспорті. Так, в свідоцтві про право власності на житло НОМЕР_3 від 29 вересня 1993 року, її прізвище зазначено- ОСОБА_3, а у паспорті - ОСОБА_4, що унеможливлює оформлення договору дарування.

Вважає, що факт неоднакового написання її прізвища у різних документах зумовлений тим, що всі документи, які їй видавалися в період існування СРСР, заповнювалися на російській мові і апостроф у написанні прізвища не застосовувався, а у 2001 році при видачі паспорту, її прізвище було записано як ОСОБА_4. Проте, у даний час це створює для неї перепони в розпорядженні своїм майном, зокрема, належною їй частиною квартири.

На підставі викладеного, просить суд, - встановити належність свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_3 від 29 вересня 1993 року, виданого Придніпровським райвиконкомом м. Черкаси на ім'я ОСОБА_3 саме їй - ОСОБА_3.

В судове засідання заявниця ОСОБА_3 не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі. Заявлені заявлені вимоги, в редакції від 20 лютого 2018 року підтримала та просила задовольнити у повному обсязі.

В судове засідання представник заінтересованої особи - Черкаської міської ради за довіреністю ОСОБА_6 не з'явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі. При вирішення справи покладався на думку суду.

Враховуючи думку заявниці та представника заінтересованої особи, вивчивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності на підставі повного, об'єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3 (заявниця), що підтверджується даними свідоцтва про народження НОМЕР_4.

Згідно із даними свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_5 ОСОБА_3 вийшла заміж за ОСОБА_2. Після укладення шлюбу чоловікові та дружині присвоєно прізвище - ОСОБА_2.

Крім того, за даними паспорту громадянина України НОМЕР_2, який видано Придніпровським РВ УМВС України в Черкаській області 27 березня 2001 року, у графі - «прізвище, ім'я, по батькові, дата народження» вказано - « ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1».

При дослідженні під час розгляду справи наданих заявником документів, вбачається, що у свідоцтві про право власності на житло НОМЕР_3 від 29 вересня 1993 року, - містяться відомості щодо особи, якій вони видані - на ім'я «ОСОБА_3».

Крім того, судом досліджено ряд документів, зокрема, довідку про присвоєння ідентифікаційного номера від 11 вересня 1998 року, в якій зазначено прізвище, ім'я, по-батькові заявника, як «ОСОБА_3».

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положеннями ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частиною другою вказаної статті визначено перелік справ, які розглядаються судом в порядку окремого провадження.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Таким чином, факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Згідно з п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25 травня 1998 року, при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по-батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Відповідно до роз»яснень Верховного Суду України від 01 січня 2012 року, коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом.

За таких обставин, враховуючи положення ч. 1 ст. 13 ЦПК України, якою передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, а тому, суд вважає, що дійсно при оформленні ряду документів відповідними органами та посадовими особами було допущено помилку у визначенні прізвища, ім'я та по-батькові заявника, тому, доводи поданої до суду заяви, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і є такими, що підлягають до задоволення, а саме, необхідно встановити факт, що свідоцтво про право власності на житло НОМЕР_3 від 29 вересня 1993 року, яке видане на ім'я ОСОБА_3, - належать ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, - факту належності правовстановлюючого документу.

Згідно із ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

На підставі вищевикладеного, керуючись Конституцією України, постановою Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ст.ст. 4, 13, 19, 89, 263-265, 268, 273, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_3, заінтересована особа: Черкаська міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення, - задовольнити.

Встановити факт, що свідоцтво про право власності на житло НОМЕР_3 від 29.09.1993р., видане Придніпровським райвиконкомом м. Черкаси на ім'я ОСОБА_3, - належить ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстр.: АДРЕСА_1 код НОМЕР_1).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 20 березня 2018 року.

Головуючий: С. М. Позарецька