АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2018 року м.Харків

Справа № 644/5012/16-ц

Провадження № 22-ц/790/964/18

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Колтунової А.І.,

ОСОБА_1,

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_2,

Відповідач: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові апеляційну скаргу представника ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 10 листопада 2017 року (ухваленого під головуванням судді Сітало А.К.),-

в с т а н о в и в :

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив поділити легковий автомобіль HONDA ACCORD 2.0, сірого кольору, тип кузова седан-В, номер двигуна НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2 між співвласниками, а саме: визнати право власності на 1/2 частину автомобіля за позивачем ОСОБА_2 та залишити автомобіль у користуванні відповідача ОСОБА_3 з одночасною виплатою ОСОБА_2 вартості 1/2 частини легкового автомобіля в сумі 200 000 грн. 00 коп.

В обґрунтування позову посилався на те, що ОСОБА_2 з 2004 року до 31 січня 2015 року проживав з відповідачем ОСОБА_3 однією сімєю, оскільки фактично вони перебували в шлюбних відносинах. Під час сумісного проживання, 01 грудня 2006 року у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 народилась донька ОСОБА_5.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова у справі 644/9672/15-ц з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання спільної з відповідачем дочки. Під час розгляду вказаної справи ОСОБА_3 визнавала факт перебування з ОСОБА_2, в період з 2004 року по 31 січня 2015 року, у фактичних шлюбних відносинах.

За час сумісного проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_3, ними 23.10.2014 року було придбано спірний автомобіль, право власності на який зареєстровано за відповідачем. Відповідач не погоджується на поділ автомобіля за взаємною згодою.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 10 листопада 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину автомобіля Honda Accord 2.0, сірого кольору, тип кузова седан В, номер двигуна R20А31152790, державний номер НОМЕР_2.

Рішення мотивоване тим, що оскільки відповідач не бажає виплачувати позивачу компенсацію за його частину автомобіля, то за змістом ч. 4 ст. 71 СК України суд визнає за кожним із подружжя право власності на належну їм частку в спільному майні і залишає майно у їх спільній власності, а позовна вимога про залишення автомобіля у користуванні відповідача ОСОБА_3 з одночасною виплатою позивачу вартості 1/2 частини легкового автомобіля, у сумі 200 000 грн. 00 коп. не підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3 просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на неповне зясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Всупереч ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд першої інстанції безпідставно поклав на відповідача судові витрати, сплачені позивачем за вимогу, у задоволенні якої судом було відмовлено. Так, представник відповідача зазначає, що вимога позивача про визнання права власності на 1/2 частину автомобіля в уточненій позовній заяві від 28.12.2016 р., якщо її розцінювати як окрему вимогу є майновою, але судовий збір за неї сплачено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що вона містить обгрунтування незаконності рішення суду лише в частині стягнення з відповідача судового збору.

В судове засідання сторони не з"явились, належним чином повідомленні про розгляд справи. З врахуванням того, що явка до суду апеляційної інстанції не є обов"язковою та представник відповідача не надала до клопотання про відкладення розгляду справи доказів поважності причин її неявки, судова колегія вважає за можливе розглянути справу .

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Матеріали справи свідчать, що сторони проживали однією сімєю, не перебуваючи у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі у період з 2004 року по 31 грудня 2015 року. Дана обставина підтверджується даними викладеними у рішенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 грудня 2015 року, ухваленому у справі №644/9672/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, та визнана представником відповідача.

23.10.2014 року ОСОБА_3 придбано легковий автомобіль HONDA ACCORD 2.0, сірого кольору, тип кузова седан-В, номер двигуна НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2.

З наданих позивачем документів вбачається, що він за два тижні до придбання спірного автомобіля отримав в Італії в якості страхового відшкодування 33 000 Евро.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України передбачено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

На спростування доводів апеляційної скарги, судова колегія зазначає таке.

01 липня 2016 року з заявою до суду звернувся представник позивача, який просив долучити до матеріалів справи уточнену позовну заяву та квитанцію про сплату судового збору (а.с.29-33).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просив поділити автомобіль та визнати за ним право власності на 1/2 частину автомобіля.

Отже, достовірно встановлено, що позивачем було сплачено судовий збір саме за позовні вимоги про визнання права власності на ? частину автомобіля, які були судом задоволені.

Доводи апеляційної скарги, що задоволені позовні вимоги не були оплачені судовим збором, а тому не могли бути розглянуті по суті і підлягали залишенню без розгляду, спростовуються матеріалами справи і не грунтуються на Законі.

Що стосується інших позовних вимог в задоволенні яких судом було відмовлено, то на відповідача не покладались витрати.

Рішенням суду було стягнуто з відповідача лише понесені позивачем судові витрати і за ті позовні вимоги, які були задоволені.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 20 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.І. Колтунова

ОСОБА_1

Повний текст судового рішення

складено 14 березня 2018 року.