Справа № 309/3090/17
Провадження № 2/309/387/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2018 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі головуючого судді Волощук О.Я.

при секретарі Бринзей Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради, третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу про визнання права власності на будинок в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 сільської ради, третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу про визнання права власності на будинок в порядку спадкування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 30 березня 1997 року помер батько позивача ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ №066158 від 01.04.1997 року. Після смерті батька відкрилась спадщина на належне йому майно будинок, розташований в с. Олександрівка, вул. Миру, 10 Хустського району Закарпатської області. За життя позивач проживав разом з батьком, вів з ним спільне господарство, обробляв земельну ділянку. За життя ОСОБА_3 побудував житловий будинок, в якому позивач проживає на даний час зі своєю сімєю. Рішенням 12 сесії 21 скликання ОСОБА_2 сільської ради народних депутатів від 19.10.1993 року ОСОБА_3 надано дозвіл на будівництво нового житлового будинку на земельній ділянці батьків без компенсації в с. Олександрівка по вул. Миру, 10 «А» Хустського району Закарпатської області. Згідно виписки із погосподарської книги №1 ОСОБА_2 сільської ради від 28.07.2017 року ОСОБА_3 було виділено земельну ділянку під забудову житлового будинку. Батько побудував будинок, але правовстановлюючі документи не встиг оформити. 23.05.2017 року мати позивача ОСОБА_4 подала заяву до приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу ОСОБА_5 про те, що в установлені законом строки спадщину не прийняла та не бажає оформляти своїх спадкових прав після померлого чоловіка ОСОБА_3 Відмовляється від будь-яких майнових прав на житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою с. Олександрівка, вул. Миру, 10 «а» Хустського району Закарпатської області, не заперечує проти визнання права власності на це майно за його сином ОСОБА_1

25.07.2017 року позивачем було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок №10 «А» по вул. Миру в с. Олександрівка Хустського району Закарпатської області.

При зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів та рекомендовано звернутись до суду.

Позивач просить ухвалити рішення про визнання за ним права власності на будинок №10 по вул. Миру в с. Олександрівка Хустського району Закарпатської області в порядку спадкування за батьком ОСОБА_3, який помер 30.03.1997 року.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6 подала заява про розгляд справи у відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить суд їх задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду. До суду подано заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача, не заперечує щодо задоволення позову.

Представник третьої особи без самостійних вимог приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, не заперечила щодо задоволення позову.

Розгляд справи проведено у відсутності сторін, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 30 березня 1997 року помер батько позивача ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ №066158 від 01.04.1997 року (а.с.9). Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно будинок, розташований в с. Олександрівка, вул. Миру, 10 Хустського району Закарпатської області. За життя ОСОБА_3 правовстановлюючих документів на майно не оформив. Позивач проживав разом з батьком, вів з ним спільне господарство, обробляв земельну ділянку, виділену для побудови житлового будинку та його обслуговування. Рішенням 12 сесії 21 скликання ОСОБА_2 сільської ради народних депутатів від 19.10.1993 року ОСОБА_3 надано дозвіл на будівництво нового житлового будинку на земельній ділянці батьків без компенсації в с. Олександрівка по вул. Миру, 10 «А» Хустського району Закарпатської області. Згідно виписки із погосподарської книги №1 ОСОБА_2 сільської ради від 28.07.2017 року ОСОБА_3 було виділено земельну ділянку під забудову житлового будинку. 23.05.2017 року мати позивача ОСОБА_4 оформила заяву у приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу ОСОБА_5 про те, що в установлені законом строки спадщину не прийняла та не бажає оформляти своїх спадкових прав після померлого чоловіка ОСОБА_3 Відмовляється від будь-яких майнових прав на житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою с. Олександрівка, вул. Миру, 10 «а» Хустського району Закарпатської області, не заперечує проти визнання права власності на це майно за його сином ОСОБА_1

25.07.2017 року було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок №10 «А» по вул. Миру в с. Олександрівка Хустського району Закарпатської області.

Відповідно до приписів ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обовязків.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвецїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вищий спеціалізований суд України в своєму узагальненні судової практики розгляду цивільних справ про спадкування № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року відзначив, що судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину.

Після смерті батька, позивач ОСОБА_1 в порядку передбаченому діючим на той час ЦК УРСР, як спадкоємець за законом першої черги (ст.529), а також у відповідності до ст.549 зазначеного Кодексу спадщину прийняв, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини, продовжував користуватись спадковим будинком, робив у ньому ремонти та разом із сімєю проживає в ньому по теперішній час.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Державна реєстрація права власності, зокрема, на споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися д осуду з правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 392 ЦК, позов про визнання права власності може бути предявлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Керуючись ст.ст. 2,4, 5, 12, 13, 78,81-82,89 ,206,259,263-265, 268 ЦПК України, ст.16, 392 ЦК України, ст. 124 Конституції України, Конвецїї про захист прав людини і основоположних свобод , -

У Х ВА Л И В:

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, мешканцем с. Олександрівка, вул. Миру, 10 «А» Хустського району Закарпатської області право власності на спадкове майно житловий будинок за адресою: с. Олександрівка, вул. Миру, 10 «А» Хустського району Закарпатської області в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, померлого 30.03.1997 року.

Дане рішення є підставою для реєстрації права власності на житловий будинку № 10 «А» по вул. Миру в с. Олександрівка Хустського району Закарпатської області.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Закарпатської області через Хустський районний суд Закарпатської області.

Суддя Хустського

районного суду: підпис ОСОБА_7

З оригіналом вірно

Суддя Хустського

районного суду: ОСОБА_7