Постанова

Іменем України

26 березня 2018 року

м. Київ

справа № 311/3636/16-ц

провадження № 61-6829св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 21 березня 2017 року у складі судді Степаненко Ю. А. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 14 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Подліянової Г. С., Гончар М. С., Кримської О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-УІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуально кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про зміну розміру аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 26 серпня 2011 року з нього стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання їх доньки - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки зі всього заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а також кошти на утримання ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини зі всього його заробітку (доходу), щомісячно до досягнення донькою трьох років. Стягнення розпочато з 10 серпня 2011 року, але про існування даного рішення він дізнався нещодавно, коли були обмежені його права на виїзд за кордон.

Державний виконавець відділу державної виконавчої служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області на підставі виконавчого листа, виданого для виконання вказаного рішення, відкрив виконавче провадження, у межах якого провів розрахунок його заборгованості перед відповідачем та встановив, що щомісячний розмір аліментів складає у середньому 1 500-1 800 грн. на місяць. Розрахунок був здійснений виходячи з розміру середньої заробітної плати у відповідному регіону. При цьому, державний виконавець взагалі не враховував тієї обставини, що позивач є безробітним та не може фізично сплачувати таку суму.

У межах виконавчого провадження державний виконавець звернувся до Енергодарського районного суду Запорізької області з поданням про обмеження його у виїзді за кордон. Суд задовольнив вказане подання, тому він був позбавлений можливості працювати за фахом, оскільки являється моряком. Це спричинило те, що він взагалі не має засобів до існування та йому доводиться підробляти різноробочим на будівництві, вантажником та на інших мінливих роботах. При цьому він продовжує сплачувати аліменти по 800 грн. на місяць.

Посилався на те, що має іншу дружину, у якої є малолітня дитини, а також на погіршення свого стану здоров'я.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просив суд зменшити розмір аліментів, які встановлені рішенням Василівським районним судом Запорізької області від 26 серпня 2011 року, та встановити їх у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. на місяць, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 21 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведені обставини, які б свідчили про зміну його матеріального або сімейного стану, погіршення стану здоров'я, або що існують інші поважні причини, які б давали підстави для зменшення розміру стягнутих з нього на користь позивача аліментів. Суд дійшов висновку, що позивач даним позовом фактично зазначає про свою незгоду з рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 26 серпня 2011 року, яке ним оскаржено не було, а також з розрахунком заборгованості по аліментам, підготовленим державним виконавцем.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 14 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_5, відхилено. Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 21 березня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що пред'явивши позов про зменшення розміру аліментів та встановлення їх у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. на місяць, позивач не надав суду належних доказів, які б свідчили про погіршення його матеріального становища порівняно з тим, яке було у нього на час ухвалення судового рішення від 26 серпня 2011 року, а також чим підтверджується погіршення майнового стану у зв'язку з укладенням шлюбу 19 лютого 2016 року, оскільки сам по собі факт укладення шлюбу не є тією обставиною, яка призводить до погіршення матеріального становища одного з подружжя. Позивач також не надав суду належних доказів, які б свідчили про погіршення його стану здоров'я, що позивач є безробітним, отримує мінливий, нерегулярний дохід, що відповідно до положень статті 184 СК Україниє підставою для визначення аліментів у твердій грошовій сумі.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано, що державний виконавець при розрахунку заборгованості за аліментами не прийняв до уваги, що він немає доходів, має іншу сім'ю та не може сплачувати суму у розмірі 1500-1800 грн. на місяць, яка була взята виходячи з розміру середньої заробітної плати у відповідному регіоні. Судами не враховано, що позивач має іншу сім'ю, виховує та утримує дитину своєї нової дружини, хворіє на гепатит, який потребує тривалого лікування. Представник позивача посилається на те, що апеляційним судом не задоволено його клопотання про відкладення розгляду справи, що призвело до не подання стороною позивача довідки з державної фіскальної служби України про те, що позивач не мав доходів у період з 01 січня 2017 року по 31 березня 2017 року.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У березні 2018 року ОСОБА_6 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують, оскільки зменшенням розміру аліментів будуть порушені права малолітньої дитини, а позивач своїм позовом хоче ухилитися від сплати аліментів, у встановленому судовим рішенням розмірі.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

За змістом статті 180 СК Українибатьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182 СК України).

Частина 1 статті 192 СК Українипередбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди вірно виходили з того, що позивач не довів погіршення свого матеріального становища чи стану свого здоров'я порівняно з тим, які були у нього на час ухвалення рішення Василівського районного суду Запорізької області від 26 серпня 2011 року, відповідно до вимог частини третьої статті 10 та частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року.

Доводи касаційної скарги про те, що при розрахунку заборгованості по аліментам державним виконавцем не враховані обставини, що унеможливлюють їх сплату позивачем, не заслуговують на увагу, оскільки оцінка дій державного виконавця не є предметом розгляду у даній справі.

Доводи особи, що подала касаційну скаргу, про те, що судами не було враховано, що він має іншу сім'ю, виховує та утримує дитину своєї нової дружини, у зв'язку з чим його матеріальне становище погіршилося, не є достатньою підставою для скасування законних судових рішень.

Апеляційний суд правильно вказав, що сам по собі факт укладення шлюбу з іншою особою не є тією обставиною, яка призводить до погіршення матеріального становища одного з подружжя, а доказів на підтвердження вказаного позивач не надав.

Не підтвердив доказами ОСОБА_4 і посилання на те, що він фактично є батьком і забезпечує дитину своєї нової дружини - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, який, зі слів позивача, не має рідного батька, а у свідоцтві про народження від 31 серпня 2006 року батько був записаний зі слів матері у порядку, встановленому частиною першою статті 135 СК України.

Апеляційний суд також вірно відхилив доводи ОСОБА_4 про погіршення його стану здоров'я, які містяться і в касаційній скарзі, оскільки з ксерокопії довідки ДУ «ТМО МВС України по Дніпропетровській області» від 07 лютого 2017 року, яка надана позивача на підтвердження вказаної обставини, неможливо встановити про погіршення його стану здоров'я саме після ухвалення судового рішення про стягнення з нього аліментів, а сама копія довідки належним чином не завірена, не вказана особа, яка її видала.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом норм процесуального права, оскільки, звернувшись до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи, позивачем не було надано доказів на підтвердження зазначених у ньому обставин, а тому апеляційний суд правильно визнав причини неявки позивача та його представника у судове засідання неповажними, що відповідає повноваженням апеляційного суду (стаття 305 ЦПК України 2004 року).

Відхиляючи доводи касаційної скарги, колегія суддів також враховує, що позивач просив суд встановити аліменти, які будуть стягуватися з нього на користь відповідача на утримання їх доньки - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. на місяць, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що є нижчим за найменш можливий розмір аліментів, визначений частиною другою статті 182 СК України.

Таким чином, вирішуючи спір, суди з дотриманням вимог статей 212 - 214 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду ними справи, повно та всебічно з'ясували обставини справи і дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для зміни розміру аліментів, визначених рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 26 серпня 2011 року.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 21 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 14 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк