Справа № 702/192/18
Провадження № 2-з/702/1/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову

15 березня 2018 року м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді: Мазай Н.В

з секретарем: Ясінською О.А.

з участю заявника (позивача): ОСОБА_1

представника заявника (позивача) ОСОБА_1: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Монастирище цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до Селянського (фермерського) господарства «Юлія» в особі директора ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову, до подання позовної заяви до суду,

в с т а н о в и в:

Заявник (позивач) звернувся до суду з заявою до відповідача про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви до суду, в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 посилаючись на те, що згідно Державних актів на право приватної власності на землю серії ЧР № 0253039 - площа земельних ділянок: (2,962 га), серії ЧР № 0253149 - (2,766 га), серії ЧР № 13 2679 - (3,0917 га ), власниками яких є сім'ї ОСОБА_1 і ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 серії ЧР № 0253330 - (2,130 га), серії ЧР № 0253332 - (2,141 га), Заявникам (позивачам) належать земельні ділянки (паї) загальною площею 13,0907 га, які вони згідно довідок виконкому сільради від 29.03.2017 самостійно обробляючи, використовують за прямим призначенням - вирощенням зернових культур. Підтвердження права власності позивачів на зазначені земельні паї дублюється також актами про відновлення межових знаків земельних ділянок від 18.11.2013 року. Восени 2016 року на зазначених полях земельних паїв заявником (позивачем) було засіяно пшеницю, а вже у березні 2017 року сільськогосподарською технікою СФГ «Юлія", власником якого є ОСОБА_3, було проведено так зване «підживлення» даної пшениці, наслідком чого майбутній урожай частково згорів від невідомої хімічної речовини. Він же, ОСОБА_3 і зібрав рештки якого там було збіжжя своєю сільськогосподарською технікою. Цей збір урожаю ОСОБА_1 частково зафіксував камерою свого телефона, працівники ж господарства ОСОБА_3М.„ спостерігаючи за його фотофіксацією, тільки зневажливо усміхались. Цими протиправними злочинними діями відповідача позивачу були нанесені матеріальні збитки на суму біля 150 000 грн., без врахування вартості втраченого прибутку від урожаю, оскільки власником земельних паїв під час осінніх польових робіт 2016 року були понесені витрати на оранку, культивацію, каткування полів, закупівлю та обробіток насіння, посів зернових, закупівлю та внесенню мінеральних добрив, дизельного палива. Слід зазначити, що договорів оренди земельних паїв їх власники з СФГ "Юлія", не підписували. Це є абсолютною істиною. Свої дії "підприємець на легку наживу" пояснив реєстрацією договорів оренди належних сім'я ОСОБА_1 земельних ділянок у виконавчому комітеті Монастирищенської міської ради зі своїм фермерським господарством "Юлія". Оскільки, зазначені земельні ділянки (паї) фактично перейшли в користування ОСОБА_3 внаслідок протиправних злочинних дій, які кваліфікуються відповідними статтями КК України, враховуючи наближення весни і відповідно, наявність обмеженого часу у власників паїв для проведення весняно - посівних робіт на своїх землях, створюється ситуація, при якій термін протиправного користування правопорушником їх земельними паями знову буде продовжено на наступний 2019 рік. При таких обставинах, на підставі вищевикладеного, з метою недопущення пролонгації ОСОБА_3 та діючого по цей час кримінального злочину проти конституційних прав власності громадян України вважає, що існує досить висока ймовірність відчуження відповідачем без відома та згоди власників - сім'ї ОСОБА_1 і ОСОБА_4 земельних ділянок (паїв) згідно державних актів на право приватної власності на землю серії ЧР № 0253039 площею земельної ділянки 2,962 га, серії ЧР № 0253149 - 2,766 га, серії ЧР № 13 2679 - 3,0917 га та сім'ї ОСОБА_5 і ОСОБА_6 - серії ЧР № 0253330 - 2,130 га та серії ЧР № 0253332 - 2,141 га, яким належать земельні ділянки (паї) загальною площею 13,0907 га на користь третіх осіб, що в свою чергу може значно утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду, а також з метою стимуляції зловмисника повернути законним власникам їх земельні паї через зупинення фінансово - господарської діяльності підприємства СФГ "Юлія". Просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладання арешту на все рухоме та нерухоме майно, де б воно не знаходилось, включаючи земельні ділянки (паї) відповідача в межах України і розрахункові рахунки в установах банків СФГ "Юлія", в особі ОСОБА_7, а також на земельні ділянки позивача згідно державних актів на право приватної власності на землю серії ЧР № 0253039 - площа земельних ділянок: (2,962 га), серії ЧР № 0253149 - (2,766 га), серії ЧР № 13 2679 - (3,0917 га ), власниками яких є сім'ї ОСОБА_1 і ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 серії ЧР № 0253330 - (2,130 га), серії ЧР № 0253332 - (2,141 га), які знаходяться в межах земель села Шабастівка Монастирищенського району Черкаської області.

Ухвалою суду від 15.03.2018 року заява про забезпечення позову до подання позовної заяви до суду в частині вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 залишена без розгляду.

В іншій частині заяву розглянуто в порядку ч. 3 ст. 153 ЦПК України.

В судовому засіданні заявник (позивач) ОСОБА_1 заяву підтримав повністю, просить її задоволити. Підтримав представника ОСОБА_2

Представник заявника (позивача) ОСОБА_1 ОСОБА_2, в судовому засіданні пояснив, що вони мають намір в подальшому звернутися до суду з позовом про повернення земельних ділянок та компенсацію понесених збитків в зв»язку з незаконним користуванням відповідачем даними земльними ділянками. Ціна позову складає близько 150000 гривень. При подачі позову нададуть суду додаткові докази, які підтвердять правомірність вимог заявника. Вважає, що є ймовірна можливість у відповідача вчинити підробку документів, які нададуть йому можливість відчужити належну позивачу земельну ділянку.

Заслухавши пояснення заявника (позивача), представника заявника, дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Так, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України у п.4 постанови від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з»ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості власника користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову повинна містити захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов»язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на ту особу, яка заявляє відповідне клопотання. Отже, за загальним правилом, заявник зобовязаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами ( ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Як вбачається із заяви, вона подана до подання позовної заяви, учасниками якої можуть бути позивач ОСОБА_1, відповідач СФГ «Юлія», а предметом спору повернення земельної ділянки власнику, компенсація понесених позивачем збитків.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв»язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв»язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

За змістом поданої заяви, заявник просить забезпечити ймовірно поданий в подальшому позов про повернення земельної ділянки, компенсацію збитків шляхом накладення арешту на: все рухоме та нерухоме майно відповідача, де б воно не знаходилось, включаючи земельні ділянки (паї) відповідача в межах України, розрахункові рахунки в установах банків СФГ «Юлія», в особі ОСОБА_7, а також накласти арешт на земельну ділянку позивача, яка належить йому на праві приватної власності та знаходиться в межах земель с. Шабастівка Монастирищенського району.

Абзацом 2 п. 4. Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" № 9 від 22 грудня 2006 року (з відповідними змінами), під час вирішення питання щодо забезпечення позову, шляхом накладення арешту слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Проаналізувавши зміст заяви поданої заявником про забезпечення позову, виходячи із пов»язаності заходів забезпечення позову з предметом позову, який має бути поданий в подальшому, співмірності таких заходів заявленим позовним вимогам в майбутньому і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, суд вважає, що заява про забезпечення позову в частині накладення арешту на: все рухоме та нерухоме майно відповідача, де б воно не знаходилось, включаючи земельні ділянки (паї) відповідача в межах України, розрахункові рахунки в установах банків СФГ «Юлія», в особі ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, оскільки заявником не доведено суду той факт, що невжиття саме таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду по справі за його позовом, не довів, що вжиття заходів забезпечення позову саме таким шляхом, який зазначено в заяві позивача, не порушить прав, свобод та інтересів будь-яких інших осіб, які не є сторонами у справі, пов»язаності саме такого забезпечення позову з предметом позову, який має бути поданий в подальшому, чим не виконав вимоги як Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року так і вимоги ст. 81 ЦПК України, а тому суд вважає, що заява в цій частині не підлягає до задоволення.

Крім цього, заявник не лише не довів суду, що заходи забезпечення позову, які він просить застосувати за змістом поданої ним заяви, не перешкоджатимуть господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець, а навпаки в поданій заяві зазначає, що вжиття саме таких заходів забезпечення позову, які зазначені в заяві, мають мету повернення законним власникам їх земельних паїв саме через зупинення фінансово-господарської діяльності підприємства СФГ «Юлія», що є порушенням вимог п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що заява про забезпечення позову в цій частині не підлягає до задоволення.

Згідно наданого заявником до заяви копії Державного акту на право приватної власності на землю серія ЧР № 0253039 він є власником земельної ділянки розміром 2,962 га, яка розташована на території с. Шабастівка Шабастівської сільської ради.

За змістом заяви заявник просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на земельну ділянку, яка є його власністю, обґрунтовуючи вимогу тим, що існує ризик відчуження відповідачем даної земельної ділянки.

Разом з тим, заявником не надано суду доказів існування ризику відчуження відповідачем, який не є власником даної земельної ділянки, самої земельної ділянки.

Як пояснив представник заявника (позивача) в судовому засіданні він має дані про те, що відповідач може вчинити підробку документів та відчужити спірну земельну ділянку.

Крім цього, заявник (позивач), не надав суду доказів того, що:

- забезпечення позову не порушить прав, свобод та інтересів інших осіб, які не є сторонами у справі, тобто документів, які посвідчують визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), тобто саме місце розташування земельної ділянки, що дасть можливість визначити відсутність описаного вище порушення та відсутність, у разі задоволення заяви про забезпечення позову, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном (іншими земельними ділянками);

- про можливість використання даної земельної ділянки без порушення прав інших власників земельних ділянок та субєкта господарювання на вказаних земельних ділянках: вільного проїзду до вказаної земельної ділянки без порушення цілісності та якості інших земельних ділянок, можливості (неможливості) проведення сільськогосподарських робіт на інших земельних ділянках тощо.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимога, за обставин описаних вище, про накладення арешту на земельну ділянку, яка належить на праві власності заявнику ( позивачу) до вирішення спору по суті є передчасною.

Таким чином, як вбачається із матеріалів справи, заявник (позивач) не надав доказів того, що відповідач має реальну можливість утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду по даній справі, доказів того, що є всі підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 149-153, 353ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, суд

у х в а л и в :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви у справі за позовом до Селянського (фермерського) господарства «Юлія» про повернення земельної ділянки, стягнення компенсації понесених збитків відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в Апеляційний суд Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Н.В. Мазай