Справа № 2-о/593/27/2018
У Х В А Л А

Бережанський районний суд Тернопільської області

"22" березня 2018 р. м.Бережани Тернопільської області

Суддя Бережанського районного суду Тернопільської області Німко Н.П., перевіривши виконання вимог ст.ст. 175-177, 315, 318 ЦПК України у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту належності документів,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою, де заінтересованою особою вказав Бережанське об»єднане управління пенсійного фонду України, якою просив встановити факт належності правовстановлюючих документів: свідоцтва про народження серії VI-УР №879500, військового квитка ВУ №044349, трудової книжки від 21.05.1979 року, архівної довідки від 09.02.2018 року №48, трудового договору від 14.10.1980 року, угоди про продовження трудового договору від 01.11.1983 року, угоди про продовження трудового договору від 23.11.1984 року, угоди про продовження трудового договору від 24.10.1985 року, довідки про перейменування №4/63 від 06.06.2017 року, виданої товариством «Аєрогеодозия Северо-Востока», довідки №4/48 від 19.05.2017 року.

Суд, розглянувши дану заяву приходить до висновку, що її необхідно залишити без руху з наступних підстав:

Статтею 293 ЦПК України встановлено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно вимог ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим ЦПК, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим статтями ЦПК України щодо розгляду судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків.

Так, всупереч вимогам ст.175 ЦПК України в позовній заяві:

-не зазначено реєстраційний номер облікової карти платника, номер і серію паспорта заявника, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заінтересованої особи, відомі номери засобів зв»язку сторін та їх офіційні електронні адреси та адреси електронної пошти (п.1 ч.3 ст.175 ЦПК України);

-викладено обставини, якими заявник обгрунтовує свої вимоги, однак не зазначено жодного доказу, що підтверджує такі обставини (п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України);

-не зазначено доказів, які не можуть бути подані разом із заявою (за наявності) та не зазначено щодо наявності у заявника або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви (п.8 ч.3 ст.175 ЦПК України);

-в позові немає підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав (п.10 ч.3 ст.175 ЦПК України).

Заявником не подано клопотання про виклик свідків, яке вирішується судом при відкритті провадження у справі.

Відповідно до ч.4 с.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Ставки сплати судового збору встановлено ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якої за подання фізичною особою заяви у справах окремого провадження розмір судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 352 грн. 40 копійок.

Однак, заявником не додано до заяви документу, який свідчив би про сплату ним судового збору та не зазначено підстав звільнення від сплати судового збору.

В силу ч.1 ст.177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Проте, в матеріалах справи міститься лиш один примірник заяви із додатками.

Суд також звертає увагу позивача, що відповідно до ч.5 ст. 177 ЦПК України, він зобовязаний додати до позовної заяви всі наявні у нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Також, за нормами ч. 5 ст. 95 ЦПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи письмового оригіналу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

У порушення вимог вказаного процесуального законодавства, приєднані до позову копії письмових доказів не містять підпису особи, яка засвідчує їх відповідність оригіналу, як і дати такого засвідчення.

Щодо вимоги встановити факт належності свідоцтва про народження та військового квитка суд зазначає наступне:

Згідно ч.3 ст.315 ЦПК України справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в обєднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

П.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" містить роз"яснення, що заяви про встановлення факту належності особі документів, що посвідчують особу вирішуються органом, який видав документ.

Так, заявнику необхідно уточнити вимоги, враховуючи зазначені вище норми статті 315 ЦПК України; надати підтверджуючі дані, що відповідні органи (установи тощо) відмовили у внесенні виправлень у зазначені заявником документи.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву (в даному випадку заяву) подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175, 177 ЦПК України (в даному випадку з особливостями, визначеними розділом ІV ЦПК України) постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача (заявника) та надає йому строк на усунення недоліків.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 293, 294, 315, 318 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту належності документів залишити без руху, надавши строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків, визначивши такий термін у 10 (десять) днів з дня вручення заявнику копії даної ухвали.

Роз»яснити заявнику, що у разі невиконання ухвали в зазначений строк заява буде вважатись неподаною та буде повернена їй зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала суду окремому оскарженню не підлягає.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області ОСОБА_2