РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2018 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Дорошинської В.Е.

при секретарі Філіпенко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Корабельної районної у м. Херсоні ради про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу недійсним, посилаючись на те, що вона перебуває в шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 Від шлюбу у них народилася дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. В шлюбі в 2013 році ними було придбано житловий будинок за адресою м. Херсон, вул. 3-тя Західна, 31.

27.05.2016 року на підставі договору купівлі-продажу власність за адресою м. Херсон, вул. 3-тя Західна, 31 була передана ОСОБА_3 її чоловіком ОСОБА_2 Договір купівлі-продажу будинку за вказаною адресою було укладено без згоди позивача, як подружжя. Крім того, дозвіл виконкому на продаж житла за адресою м. Херсон, вул. 3-тя Західна, 31, право на користування яким має малолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, не надавався.

У звязку з викладеним просить визнати недійсним договір купівлі-продажу будинку, розташованого за адресою: м. Херсон, вул. 3-тя Західна, 31, серія та номер №1131, виданий 27.05.2016 року, видавник: ОСОБА_4, приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу, який зареєстрований на ОСОБА_3 та анулювати реєстрацію договору в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер 14699046.

Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про розгляд справи був повідомлений належним чином.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила у задоволенні позову відмовити.

Відповідач приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_4 в судове засідання надала заперечення, в яких вважає позовну заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, посилаючись на те, що договір купівлі-продажу було посвідчено з дотриманням вимог чинного законодавства. З позовних вимог вбачається, що договір купівлі-продажу було посвідчено без згоди другого з подружжя, але отримання згоди другого подружжя ОСОБА_2 на продаж 48/100 частин житлового будинку не вимагається згідно чинного законодавства, оскільки документом, що підтверджував право власності продавця на відчужуване майно був договір дарування 48/100 частин житлового будинку. Крім того, нею з метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей на користування відчужування житловим будинком, була отримана довідка від продавця про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, видана виконавчим комітетом Херсонської міської ради від 27.05.2016 року, згідно якої особи, в тому числі малолітні та неповнолітні, зареєстровані за адресою: м. Херсон, вул. 3-тя Західна, 31, відсутні. Крім того, просила проводити розгляд справи без її участі, при винесенні рішення покладалася на розсуд суду.

Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Корабельної районної у м. Херсоні ради в судове засідання надала заяву, в якій просила розглянути справу з урахуванням змін в ЦПК України, які набрали чинності 15.12.2017 року зі стадії розгляду, на якій залишилися до набрання чинності зазначеними змінами. Крім того, просила проводити розгляд справи без її участі.

Відповідно до п. 9 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності редакцією ЦПК, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності редакцією ЦПК.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, свідків, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24.12.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-КГ №066596, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні 24.12.2011 року.

Від шлюбу мають дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-КГ №137739, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні від 29.03.2012 року.

Відповідно до договору дарування від 27.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за р. № 1052, ОСОБА_2 належало 48/100 частини житлового будинку № 31, розташованого за адресою: м. Херсон, вул. 3-тя Західна, на земельній ділянці наданій у користування, загальною площею 0,0513 га.

27.05.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу 48/100 частин житлового будинку, що розташований за адресою: м. Херсон, вул. 3-тя Західна, 31, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_4, за р. № 1131, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №69405226 від 30.09.2016 року.

Позивач зазначає, що договір купівлі-продажу 48/100 частин житлового будинку від 27.05.2016 року є недійсним, оскільки був укладений без її згоди та надання дозволу органу опіки та піклування виконавчого комітету Корабельної районної у м. Херсоні ради на продаж будинку, оскільки ним має право користування малолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою, шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам необхідно враховувати, що згідно зі статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, що приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України.

За змістом п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Пунктом 8 зазначеної постанови передбачено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203, на момент вчинення правочину.

За положеннями п. 4.4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, правочин щодо розпорядження майном може бути посвідчений нотаріусом без згоди другого з подружжя у разі, якщо з документа, що посвідчує право власності, договору, укладеного між подружжям, акта цивільного стану про укладення шлюбу та інших документів випливає, що зазначене майно є особистою приватною власністю одного з подружжя, тобто набуте до реєстрації шлюбу, за час шлюбу, але на умовах, передбачених шлюбним або іншим договором, укладеним між подружжям, за договором дарування, або в порядку спадкування, або за кошти, які належали їй (йому) особисто, тощо.

Оскільки право власності ОСОБА_2 на 48/100 частини житлового будинку за адресою м. Херсон, вул. 3-тя Західна, 31, було набуто на підставі договору дарування від 27.07.2013 року, відсутність згоди іншого з подружжя на відчуження майна, що є особистою приватною власністю сама по собі не може бути підставою для визнання договору недійсним. Крім того, з пояснень позивача ОСОБА_1, наданих в судовому засіданні вбачається, що малолітня дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент продажу житлового будинку за адресою м. Херсон, вул. 3-тя Західна, 31, не була зареєстрована в ньому.

У звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст. 13 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. . 6-13, 81, 258, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, ст.215 ЦК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Корабельної районної у м.Херсоні ради про визнання договору купівлі- продажу недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя В.Е. Дорошинська