Постанова

Іменем України

21 березня 2018 року

м. Київ

справа № 623/5588/14-ц

провадження № 61-4486св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області у складі судді Вергун І. В. від 29 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів: Бездітка В. М., Овсяннікової А. І., Довгаль А. П., 28 квітня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2014 рокуОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності та визнання права власності.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що з жовтня 1990 року по лютий 2013 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 Під час перебування у шлюбі відповідач отримала у дар два житлові будинки, які знаходяться по АДРЕСА_1 та на АДРЕСА_2. Під час шлюбу внаслідок спільних трудових та грошових затрат сторонами були переобладнані вказані житлові будинки, побудовані господарські споруди. Після чого вони істотно збільшились у своїй вартості. У зв'язку із зазначеним позивач вважає, що на підставі вимог частини четвертої статті 368 ЦК України вказані житлові будинки є їхньою спільною сумісною власністю та згідно частини першої статті 71 СК України підлягають поділу.

Із урахуванням зазначеного, позивач просив позов задовольнити, визнати домоволодіння, які розташовані по АДРЕСА_1 та на АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю; визнати за ним право власності на 1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_1; визнати за ним право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та обладнання вартістю 242 510 грн по домоволодінню по АДРЕСА_1; визнати за ним право власності на 1/4 частину домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2; визнати за ним право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та обладнання вартістю 44 536 грн по домоволодінню на АДРЕСА_2.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29 лютого 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_3 не доведено факт збільшення вартості спірного майна саме внаслідок здійснення ним за період шлюбу поліпшень, проведення переобладнань та ремонтних робіт, а не тенденції до загального подорожчання об'єктів нерухомості. Визнання права власності на об'єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншим нормативними актами не передбачено.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 28 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалу апеляційного суду мотивовано тим, що сам факт збільшення вартості майна та істотність такого збільшення шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення, з урахуванням грошових затрат подружжя чи одного з них, не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна, як об'єкта. Надані позивачем чеки та квитанції не містять конкретної інформації, яка б свідчила, що будівельні матеріали придбавалися ним саме для проведення будівельних робіт у спірних будинках. ОСОБА_3 не надано суду належних доказів того, що за рахунок його грошових та трудових затрат істотно збільшилась вартість будинку АДРЕСА_1 та проводилися певні переобладнання приміщень в 2003-2004 роках. Проектно-кошторисна документація відсутня.

У травні 2016 року ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області 28 квітня 2016 року і ухвалити нове рішення по суті заявлених позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Заявник посилається на те, що у вересні 2015 року у справі було проведено судову будівельно-технічну та оціночно-будівельну експертизу, за результатами якої було складено висновок від 30 листопада 2015 року № 6842/11190, згідно якого відсоток поліпшень, що відбулися за період шлюбу сторін спору по домоволодінню, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1, складає - 80,7 %, а по домоволодінню по АДРЕСА_2 складає - 26 %. Вартість спірних домоволодінь з моменту дарування та на момент виникнення даного спору значно зросла за рахунок проведених поліпшень позивачем. Крім того, домоволодіння мають самовільні будівництва. У домоволодінні по АДРЕСА_1 до самовільного будівництва відносяться: сарай літ. «Е», гаражліт. «Ж» та сарай літ. «К», загальна вартість робіт та використаних будівельних матеріалів по самовільному будівництві складає 242 510 грн. У домоволодінні по АДРЕСА_2 до самовільного будівництва відносяться: прибудова літ. «А-1», тамбур літ. «А-2», сараї літ. «Е» та «Ж», літня кухня літ. «И» та тамбур літ. «и», вартість робіт та матеріалів по прибудові літ. «А‑1» складає 44 536 грн. На підтвердження особистих трудових затрат позивачем було надано чеки та накладі на придбання будівельних матеріалів, які належним чином не були оцінені судами.

13 липня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Ухвалою колегією суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2017 року справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності та визнання права власності призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

23 січня 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі в період з жовтня 1990 року по лютий 2013 року.

В період шлюбу ОСОБА_4 14 травня 2002 року і 27 серпня 2002 року отримала в дар житлові будинки по АДРЕСА_1 і на АДРЕСА_2 (а.с.6, 96 т. 1).

Рішенням № 0396 від 09 квітня 2008 року Виконавчий комітет Ізюмської міської ради Харківської області дозволив ОСОБА_4, яка мешкає за адресою АДРЕСА_1, будівництво: гаражу розміром 4х8 м., вбиральні, літнього душу 1,5х3 м., переобладнання сараю «Б» під лазню з розширенням на 3 м. за цією адресою, згідно графічних матеріалів (т. 1 а.с. 104).

Відповідно до довідок КП «Ізюмське міське бюро технічної інвентаризації» вартість будинку АДРЕСА_1 складає станом на 12 червня 2016 року 640 858 грн, в тому числі самочинно збудований сарай літ. «Е», вартістю 23 036 грн, гараж літ. «Ж» - вартістю 219 474 грн, сарай літ. «К» - вартістю 14 558 грн. Загальна вартість самочинного будівництва складає 257 068 грн (т. 1 а.с. 205).

Вартість житлового будинку з надвірними будівлями на АДРЕСА_2 на 17 червня 2015 року становить 536 364 грн, в тому числі самочинно збудована прибудова літ. «а-1», вартістю 68 576 грн, тамбур літ. «а-2», вартістю 15 342 грн, сарай літ. «Е» - вартістю 5 047 грн, сарай літ. «ж» - вартістю 6 064 грн, літня кухня літ. «И» - вартістю 38 421 грн, тамбури - вартістю 9 593 грн. Загальна вартість самочинного будівництва складає 153 043 грн (т. 1 а.с. 206).

По справі була призначена та проведена судова будівельно-технічна та оціночно-будівельна експертиза, згідно висновку якої від 30 листопада 2015 року: по будинку АДРЕСА_1: загальна вартість робіт та використаних будівельних матеріалів з улаштування підвісної стелі, заміни та утеплення даху, повної заміни вікон та дверей житлового будинку літ. А-1 складає 33 737 грн, що становить 3,9 % відносно всього домоволодіння, з урахуванням самочинно побудованих будівель та споруд; загальна вартість робіт та використаних будівельних матеріалів з бетонування підлоги, будівництва перегородок в житловому будинку літ. «А-1» складає 9 210 грн, що становить 1,4 % відносно всього домоволодіння, з урахуванням самочинно побудованих будівель та споруд; загальна вартість робіт та використаних будівельних матеріалів на побудову каміну, заміну системи опалення, проведення централізованого водопроводу складає 13 812 грн, що становить 2,1 % відносно всього домоволодіння, з урахуванням самочинно побудованих будівель і споруд; загальна вартість робіт та використаних будівельних матеріалів на побудову прибудови літ. «а», яка складається з приміщень: тамбур, коридор, кухня, санвузол, котельної та вбудованої шафи, становить 107 465 грн., що становить 15 % відносно всього домоволодіння, з урахуванням самочинно побудованих будівель та споруд; загальна вартість робіт та використаних будівельних матеріалів на будівництво гаражу літ. «Ж», літнього душу літ. «Н», вбиральні літ «З», сараю літ «Е», фундаменту незавершеного будівництва об'єкту, колодязю № 4, колодязю № 5, замощення № 12, огорожі № 1, хвіртки № 2, воріт № 3, воріт № 6, огорожі № 8, огорожі № 9 становить 368 043 грн, що складає 56,8 % відносно вартості всього домоволодіння, з урахуванням самочинно побудованих будівель і споруд; встановити величину витрат, понесених позивачем ОСОБА_3 на переобладнання і встановлення огорожі, побудову сараю в домоволодінні, підсумовуючи результати висновків по попереднім питанням не допускається можливими; ринкова вартість домоволодіння по АДРЕСА_1 на момент проведення дослідження, складає 500 630 грн. По домоволодінню по АДРЕСА_2: загальна вартість робіт та використаних матеріалів на улаштування нових металопластикових вікон та однієї нової двері у приміщеннях житлового будинку літ А-1, прибудови літ. «а», прибудови літ. «а-1», по АДРЕСА_2 становить 68 642 грн, що складає 12,8 % відносно всього домоволодіння, з урахуванням самочинно побудованих будівель та споруд; вартість робіт та використаних будівельних матеріалів на будівництво прибудови літ. «а-1», яка складається з приміщень кухні та коридору, становить 44 536 грн без урахування вартості робіт та використаних матеріалів на улаштування нових металопластикових вікон і однієї нової двері та складає 8,3 % відносно вартості всього домоволодіння, з урахуванням самочинно побудованих будівель та споруд. Визначити вартість робіт і використаних будівельних матеріалів на будівництво ганку до прибудови літ. «а-1» та процент цих робіт відносно всього домоволодіння не видається можливим, у зв'язку з його відсутністю. Загальна вартість робіт та використаних будівельних матеріалів на будівництво сараю літ. «Е», огорожі № 1, огорожі 3 4, огорожі 3 5 становить 26 407 грн, що складає 4,9 % відносно вартості всього домоволодіння, з урахуванням самочинно побудованих будівель та споруд. Встановити величину витрат, понесених позивачем ОСОБА_3 на переобладнання і встановлення огорожі, побудову сараю в домоволодінні по АДРЕСА_2 у процентному відношенні до всього домоволодіння, підсумовуючи результати висновків по попереднім питанням не надається можливим. Ринкова вартість домоволодіння по АДРЕСА_2, на момент проведення дослідження складає 511 688 грн. (т. 2 а.с. 2-93).

Частиною першою статті 25 КпШС України визначено, що якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя (аналогічні положення містить стаття 62 СК України).

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», майно, яке належало одному з подружжя може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом на тих підставах, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Для застосування правил збільшення вартості майна повинно відбуватися внаслідок затрат подружжя і наявним повинно бути істотне збільшення вартості майна, як об'єкта так і його якісних характеристик.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, виходили із того, що власником спірних будинків є відповідач ОСОБА_4 на підставі договорів дарування від 14 травня 2002 року і 27 серпня 2002 року. Поліпшення об'єктів нерухомості за спільні кошти подружжя при неможливості встановити істотне зростання вартості особистого майна не дає права одному із подружжя на визнання майна спільною сумісною власністю.

Факт збільшення вартості спірних будинків з моменту укладення договорів дарування у порівнянні із вартістю на момент вирішення даної справи, не є безумовною обставиною для задоволення позовних вимог позивача про визнання права власності на спірні будинки у частці, визначеній позивачем. Вартість спірного майна на протязі перебування подружжя у шлюбі збільшувалась. Таке зростання мало місце із урахуванням загальної тенденції до подорожчання нерухомості, а також у зв'язку із проведенням будівельних робіт. За результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи неможливо визначити величину витрат, понесених позивачем ОСОБА_3 на переобладнання та добудови у процентному відношенні до всього домоволодіння, а отже неможливо визначити істотного збільшення цінності будинку АДРЕСА_1 і домоволодіння на АДРЕСА_2 за рахунок трудових або грошових затрат позивача.

На підставі досліджених доказів суди дійшли висновку, що ОСОБА_3 не надано належних і достатніх доказів того, що за рахунок його грошових коштів та трудових затрат істотно збільшилась вартість будинку АДРЕСА_1 та проводились певні переобладнання приміщень в 2003-2004 роках. Крім того, загальна площа будинку АДРЕСА_1 за період з 2002 року по 2015 року збільшилась лише на 0,4 кв. м, а житлова збільшилась на 5,7 кв.м. Ринкова вартість домоволодіння по АДРЕСА_2, на момент проведення експертизи складала 511 688 грн, однак ОСОБА_3 не надано належних доказів, які б дозволили встановити величину витрат, понесених на переобладнання і встановлення огорожі, побудову сараю у зазначеному домоволодінні у процентному відношенні до всього домоволодіння.

Судами зроблено вірний висновок про те, що ОСОБА_3 не позбавлений права на заявлення вимог про відшкодування витрат, понесених ним на переобладнання, перебудови, поліпшення житлових умов у спірних домоволодіннях.

Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 331 ЦК України, встановлено загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

Допоміжні приміщення у спірних домоволодіннях в експлуатацію у передбаченому законом порядку не введені.

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку про недоведеність позовних вимог в частині визнання права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та обладнання самочинних споруд у спірних домоволодіннях, оскільки матеріали справи не містять проектно-кошторисної та виконавчої документації щодо самочинного будівництва в домоволодіннях по АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2, а тому відсутня можливість визначити вартість будівельних матеріалів, а також найменування і кількість будівельних матеріалів, які були витрачені на самочинне будівництво.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій та приходить до висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області 28 квітня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді О. В. Білоконь
Є.В. Синельников
С. Ф. Хопта
Ю. В. Черняк