"27" березня 2018 р.
Справа №150/109/18
Провадження по справі №2/150/54/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року Чернівецький районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Цимбалюк Л.П.

при секретарі Володовській А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Чернівецького району Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай), -

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького районного суду звернувся ОСОБА_1 із зазначеним позовом.

Представник позивача ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності, виданої 03.10.2017 року, видана строком на один рік і дійсна до 03.10.2018 (а.с. 11), в судовому засіданні вимоги довірителя ОСОБА_1, викладені в позові, підтримує та просить їх задоволити.

Відповідачем ОСОБА_2івською сільською радою Чернівецького району Вінницької області не забезпечено явку в судове засідання повноважного представника, скориставшись своїм правом, передбаченим ч.3 ст.211 ЦПК України, через канцелярію Чернівецького районного суду Вінницької області подано заяву про розгляд справи у відсутність представника. Позовні вимоги визнаються в повному обсязі та не заперечується їх задоволення.

Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Зясувавши позицію представника позивача, дослідивши та оцінивши в сукупності матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі, ґрунтуючись на наступних підставах.

ОСОБА_1 було прийнято в члени колективного господарства «Україна» с. Мазурівка Чернівецького району Вінницької області та звільнено з членів КСП «Україна» с. Мазурівка Чернівецького району Вінницької області 06.02.2000 р. (назву вказаного підприємства змінено після реорганізації), про що свідчить копія трудової книжки колгоспника №0327032 (а.с. 3-4).

ОСОБА_2 сільською радою Чернівецького району Вінницької області було безоплатно передано у колективну власність колективному сільськогосподарському підприємству «Україна» с. Мазурівка Чернівецького району Вінницької області земельну ділянку для сільськогосподарського використання з метою подальшого її паювання, тобто визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства без виділення земельної ділянки в натурі.

Пунктом 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року за № 720/95 встановлено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

В подальшому, колективному сільськогосподарському підприємству «Україна» був виданий державний акт на право колективної власності на землю, до якого був доданий список громадян, які на момент видачі цього державного акту являлись членами КСП«Україна» с. Мазурівка Чернівецького району Вінницької області для одержання земельного паю.

До вище вказаного списку, що додавався до державного акту на право колективної власності на земельну ділянку, під номером 413 було включено ОСОБА_1 (тобто, позивача по справі), який був членом КСП «Україна» с. Мазурівка Чернівецького району Вінницької області на момент отримання державного акту на право колективної власності на земельну ділянку, що підтверджується довідкою від 31.01.2018 р. № 54, виданою ОСОБА_2 сільською радою Чернівецького районуну Вінницької області (а.с.5).

Згідно абзацу 3 пункту 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року за № 720/95, паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Крім того, як передбачено п. 2, 3 та 4 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року за № 720/95, при паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Вартість земельної частки (паю) для кожного підприємства, кооперативу, товариства визначається виходячи з грошової оцінки переданих у колективну власність сільськогосподарських угідь та кількості осіб, які мають право на земельну частку (пай). Розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства, кооперативу, товариства. Розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією.

В зв'язку з цим КСП «Україна» с. Мазурівка Чернівецького району Вінницької області здійснило паювання землі, яка належить йому на праві колективної власності, визначивши розмір земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена КСП «Україна» без виділення земельної ділянки в натурі. Розмір земельної частки (паю) обчислювалося комісією, яка була утворена вказаним підприємством шляхом прийняття відповідного рішення, яке було затверджене Чернівецькою районною державною адміністрацією Вінницької області.

Згідно абзацу 3 пункту 2 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року за № 666/94, (який був чинний на час проведення паювання земель), кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному вираженні.

Пунктом 5 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року за № 720/95 встановлено, що видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Чернівецькою районною державною адміністрацією Вінницької області 14.10.1996 року на ім'я ОСОБА_1 (позивача по справі) було видано сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) серії ВН №0112398, яка знаходиться в межах ОСОБА_2 сільської ради, площею 2,22 умовних кадастрових гектарів, підтвердженням чого є довідка від 19.02.2018 р. № А-76/0-0.38-96/150-18, видана відділом у Чернівецькому районі Головного управління Держгеокадастру Вінницької області (а.с. 67). Однак, правовстановлюючі документи на вище вказану земельну ділянку не виготовлялись.

Пізніше ОСОБА_1 було втрачено сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) серії ВН № 0112398, про що було подано оголошення в засоби масової інформації, підтвердженням чого є вирізка з газети «Чернівецька зоря» від 02.03.2018 р. (а.с.9) та платіжне доручення про сплату коштів за подання оголошення про втрату документа від 01.03.2018 р., №Р24А379623176А24069 (а.с. 10).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч.1 ст.1 ст.328 ЦК України).

Відповідно до пунктів «б», «ґ» частини 1 статті 81 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року, №2768-ІІІ громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Статтею 125 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

У пункті «а» статті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначається, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що згідно з частиною першою статей 81, 82 ЗК України право власності на земельну ділянку набувають громадяни України та юридичні особи, створені громадянами або юридичними особами України.

У вище зазначені Постанові Пленуму ВСУ розяснюється, що член коллективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України належним чином доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог щодо визнання права на земельну ділянку.

На підставі вище наведеного, суд з метою захисту майнових прав ОСОБА_1 прийшов до висновку про задоволення його позовних вимог.

При винесенні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

На підставі ст.41 Конституції України, ст.328 ЦК України, ст., ст.116, 125, 126 Земельного кодексу України, керуючись ст., ст.10, 11, 81, 206 ч.4, 263 - 265, 274, 279 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право на земельну частку (пай) площею 2,22 га в умовних кадастрових гектарах, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться в адміністративних межах ОСОБА_2 сільської ради Чернівецького району Вінницької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України, тобто, у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя: Л.П. Цимбалюк