Справа № 747/816/17
Провадження № 2/747/24/18
РІШЕННЯ

іменем України

22.03.2018 року смт. Талалаївка

Талалаївський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Тіщенко Л.В.

за участю секретаря Зірки В.П.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Талалаївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ Агрофірма «Обрій» LTD про визнання незаконним та скасування розпорядження, зобовязання поновити попередні умови праці, нарахування і виплату заробітної плати, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування позову зазначає, що наказом № 116-к від 15.04.2015 року він був прийнятий на роботу на посаду комірника складу ПММ у ТОВ Агрофірма «Обрій» LTD. Наказом № 133-в від 24.04.2017 року позивачу була надана щорічна відпустка на період з 4 травня 2017 року по 28 травня 2017 року. Наказом № 260-в від 31.07.2017 року позивачу була надана щорічна відпустка на період з 9 серпня 2017 року по 3 вересня 2017 року. Під час перебування позивача у відпустці його обовязки тимчасово виконувала ОСОБА_4 по акту прийому-передачі. Вийшовши на роботу з 04.09.2017 року після чергової відпустки позивач звернувся до генерального директора ТОВ ОСОБА_5 по питанню допуску до роботи, створення комісії для приймання-передачі ним ПММ від виконуючої його обовязки ОСОБА_4, проте директор відмовив у створенні такої комісії та у допуску позивача до роботи з передачею товаро-матеріальних цінностей. При цьому директор відправив позивача у відділ кадрів для написання заяви на відпустку на 8 днів, які ще в нього залишилися та запропонував після відпустки звільнитись за власним бажанням. Наказом № 311-в від 04.09.2017 року позивачу була надана щорічна відпустка на період з 4 вересня по 11 вересня 2017 року, вихід на роботу 12 вересня 2017 року. Перед виходом з відпустки позивач 11 вересня 2017 року подав на імя генерального директора заяву, в якій просив допустити його до виконання посадових обовязків з 12.09.2017 року згідно укладеного трудового договору. 12.09.2017 року при виході на роботу позивач знову звернувся до директора з приводу допущення його до виконання посадових обовязків, на що директор повідомив, що у нього немає ніяких підстав для його звільнення та що 12.09.2017 року зараховується робочим днем і проводиться по табелю, а позивач має прийти наступного дня для проведення передачі ТМЦ. 13.09.2017 року при виході на роботу директор знову повідомив, що до роботи позивача не допускає, він має забрати свої речі зі складу і можливо під вечір він запропонує іншу посаду. 14.09.2017 року позивач подав директору ще одну заяву, в якій просив розяснити, чому він не допущений до виконання своїх посадових обовязків з 12.09.2017 року згідно укладеного трудового договору та вказати дату, коли його буде допущено до виконання посадових обовязків, проте вказана заява залишилась без належного реагування. 18 вересня 2017 року директор ТОВ прийняв розпорядження № 27 «Про перерозподіл обовязків на складі ПММ», яким наказано позивачу наступні обовязки прийом товарних цінностей (бензин та дизельне топливо) від зовнішніх поставщиків, передаючи їх під звіт оператору заправних станцій автопарку ОСОБА_4, забезпечувати безперебійне завезення ПММ на господарство. Цим же розпорядженням оператору заправних станцій ОСОБА_4 були також визначені посадові обовязки. На наданому для ознайомлення розпорядженні позивач написав, що з розпорядженням не погоджується, оскільки функціональні обовязки комірника штучно розподілені на іншого працівника шляхом введення посади оператора ПММ, чим створені умови для наступного скорочення штату і звільнення позивача. З огляду на викладене, позивач 19 вересня 2017 року направив начальнику Управління Держпраці по Чернігівській області звернення, в якому просив розібратися в даній ситуації. За результатами розгляду звернення Управління Держпраці по Чернігівській області видало припис щодо усунення виявлених порушень. Незважаючи на вказані обставини позивач до виконання посадових обовязків на посаді комірника не був допущений.

09 листопада 2017 року позивача ознайомлено з повідомленням про заплановане вивільнення від 08.11.2017 року, згідно якого у звязку із скороченням чисельності та штату працівників ТОВ Агрофірми «Обрій» (наказ № 310 від 08.11.2017 року) позивач попереджений про наступне звільнення з посади комірника на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, яке відбудеться 08 січня 2018 року. На вказаному повідомленні позивач вчинив напис про те, що з попереджанням не погоджується, оскільки незаконним розпорядженням № 27 від 18.09.2017 року були створені штучні умови для наступного звільнення, тому просив скасувати зазначене розпорядження та повернути до його обовязків функції, які виконував до перерозподілу обовязків на складі ПММ.

Не зважаючи на вказані обставини до виконання посадових обовязків на посаді комірника позивач до 10.01.2018 року так і не був допущений, товарно-матеріальні цінності позивачу за актом приймання-передачі не були передані. 10 січня 2018 року відповідач видав наказ № 5-к від 10.01.2018 року «Про розірвання трудового договору з ініціативи власника», яким визнано відсутність позивача на роботі з 01.11.2017 року по 10.01.2018 року включно прогулом без поважних причин та згідно п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України позивача звільнено 10 січня 2018 року з посади комірника автопарку ТОВ «Агрофірма «Обрій» LTD. Тому позивач ОСОБА_1 просить суд з урахуванням заяви про зміну підстав і предмета позову визнати незаконним та скасувати наказ ТОВ «Агрофірма «Обрій» LTD № 5-к від 10.01.2018 року «Про розірвання трудового договору з ініціативи власника», поновити його на посаді комірника автопарку ТОВ «Агрофірма «Обрій» LTD з 10 січня 2018 року, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 01 листопада 2017 року по день винесення рішення суду про поновлення по роботі, моральну шкоду в сумі 10000 грн. та судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали і просили задовольнити, поскільки позивач після виходу з відпустки не був допущений до виконання своїх посадових обовязків, товарно-матеріальні цінності не були йому передані за актом особою, яка тимчасово виконувала його обовязки. Відповідачем були штучно створені умови для того, щоб звільнити позивача з роботи, так як спочатку необґрунтовано було введено посаду оператора заправних станцій, а потім скорочено посаду комірника, яку займав позивач. Ведення до штатного розпису нової посади за відсутності такої потреби вже після завершення збиральної компанії свідчить про те, що через деякий час необхідність в одній з посад відпаде. Під час попередніх збиральних компаній позивач належним чином виконував всі посадові обовязки і на полі і на складі ПММ. Таким же чином виконувались і посадові обовязки оператором складу ПММ після виходу позивача з відпустки та недопущення до роботи. Після економічно необґрунтованого перерозподілу обовязків на складі ПММ обсяг посадових обовязків позивача істотно зменшений і фактично зводився до пасивного спостерігання за роботою оператора заправних станцій автопарку, якій перерозподілені всі обовязки позивача. Позивач неодноразово зявлявся на роботі, але його не допускали. 19 вересня 2017 року позивач ознайомлений із розпорядженням про зміну істотних умов праці, а тому з 20.11.2017 року був зобовязаний приступити до роботи з новими умовами праці. Але у випадку відмови від продовження роботи з новими умовами праці відповідач мав би звільнити позивача на підставі ч.1 п.6 ст. 36 КЗпП. Також 09 листопада 2017 року позивача ознайомлено із повідомленням про заплановане звільнення у звязку із скороченням штату з 08 січня 2018 року, із яким позивач не погодився, це все відбувалось в адмінприміщенні агрофірми в с. Харкове, куди позивач в черговий раз зявився з заявою, щоб його допустили до роботи. Із вказаним повідомленням позивач не погодився. Тобто посилання відповідача на те, що позивач ні 20.11.2017 року ні станом на дату звернення до суду не зявлявся на роботі є такими, що не відповідають дійсності. Крім того, із наказом від 13 жовтня 2017 року позивач не ознайомлювався, так як 17 жовтня 2017 року ще перебував на лікарняному, і в цей же день складено акт про його відмову від ознайомлення із зазначеним наказом. Приступити до виконання нових посадових обовязків з 20.11.2017 року позивач не відмовлявся. Листом від 28.12.2017 року позивач повідомив відповідача про те, що не зявляється на роботі, оскільки його не допускають до виконання посадових обовязків, але жодного реагування на цей лист не відбулось. Вже після звернення позивача до суду у грудні 2017 року відповідачем видано наказ про розірвання трудового договору з ініціативи власника та звільнення позивача на підставі п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, а саме за прогули без поважних причин з 01.11.2017 року по 10.01.2018 року. Але невихід на роботу працівника в звязку з незаконним переведенням не можна вважати прогулом без поважних причин, як це заначено в п.24 Постанови Пленуму верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів». Тому позивач вважає своє звільнення незаконним, таким, що заподіяло ще і моральну шкоду, так як психологічні страждання через усвідомлення факту порушення законних прав, приниження честі і гідності, престижу і ділової репутації перебування в стані хвилювання за майбутнє життя, нервове потрясіння привели до того, що позивач був госпіталізований до Інституту ендокринології та обміну речовин із стаціонару Талалаївської ЦРЛ.

Тому позивач та його представник в судовому засіданні просили суд визнати незаконним та скасувати наказ ТОВ «Агрофірма «Обрій» LTD № 5-к від 10.01.2018 року «Про розірвання трудового договору з ініціативи власника», поновити ОСОБА_1 на посаді комірника автопарку ТОВ «Агрофірма «Обрій» LTD з 10 січня 2018 року, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 01 листопада 2017 року по день винесення рішення суду про поновлення по роботі, моральну шкоду в сумі 10000 грн. та судові витрати.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнала. Так, на підставі наказу № 113 від 03.05.2017 року на складі ПММ була створена інвентаризаційна комісія по прийманню-передачі товарно-матеріальних цінностей. На підставі акту комісії комірник ОСОБА_1 передав, а комірник ОСОБА_4 прийняла всі товарно-матеріальні цінності, які знаходились на складі. Під час перебування позивача у відпустці та у звязку з тимчасовою непрацездатністю його обвязки виконувала ОСОБА_4 На підставі наказу № 247 від 14 вересня 2017 року з звязку із збільшенням обсягу робіт під час збиральної компанії пізньої групи зернових культур 2017 року, організацією ритмічної роботи, відповідачем було введено до штатного розпису автопарку посаду оператора заправних станцій автопарку. Це було зроблено з метою організації безперервного робочого процесу в період максимальної експлуатації всіх транспортних засобів під час збиральної кампанії, адже одночасно на полі і та на складі ПММ один працівник не може здійснити заправку транспортних засобів та прийом ПММ від зовнішніх постачальників на час збору урожаю. В подальшому 18 вересня 2017 року генеральним директором було прийнято розпорядження № 27 «Про перерозподіл обовязків на складі ПММ», в якому розподілені обовязки між комірником та оператором заправної станції. Позивачу дане розпорядження було надано для ознайомлення, але він з ним не погодився. В подальшому позивач звернувся до Управління Держпраці в Чернігівській області, в якому вказав, що його не допускають до виконання посадових обовязків та про незаконний на його думку перерозподіл обовязків. На підставі даного звернення у період з 11 по 13 жовтня 2017 року головним державним інспектором було проведено позапланову перевірку відповідача з питань додержання законодавства про працю. 13 жовтня 2017 року інспектором видано припис, у якому значиться, щодо відсутності повідомлення працівників про зміну істотних умов праці не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження та надано строк для виконання припису до 20 жовтня 2017 року.

З метою усунення виявлених порушень відповідачем було видано наказ № 285 від 13 жовтня 2017 року «Про організацію роботи», в якому зазначається про те, що комірник ОСОБА_1 повинен приступити до виконання нових обовязків з 20 листопада 2017 року. З даним наказом позивач відмовився ознайомлюватися, про що представниками ТОВ «Обрій ЛТД» складено акт про відмову від 17.10.2017 року. Але ні 20.11.1017 року, ні станом на дату звернення до суду, ОСОБА_1 не зявлявся ні на підприємстві, ні на своєму робочому місці, що підтверджується актами відсутності працівника. Листом від 20.12.2017 року відповідач направив позивачу лист-прохання з метою отримання письмових пояснень з приводу відсутності його на робочому місці. Листом від 28.12.2017 року позивач повідомив відповідача про те, що він не зявляється на роботі, оскільки його не допускають до виконання ним посадових обовязків.

Представник відповідача вважає, що у розумінні ст. 40 КЗпП України відсутність позивача ОСОБА_1 на робочому місці з 01 листопада 2017 року до 10 січня 2018 року є прогулом, і тому в звязку з тривалою відсутністю позивача на роботі наказом № 5-к від 10 січня 2018 року його правомірно було звільнено з посади комірника автопарку за прогули без поважних причин згідно п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, тому просять суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд, заслухавши учасників справи, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_1 від 15.04.2015 року (т.1 а.с. 188) наказом № 116-к від 15.04.2015 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу комірником ПММ, структурний підрозділ автопарк, вид роботи основна, тривалість робочого дня 8 год., що підтверджується копією даного наказу (т.1, а.с.12), та копією трудової книжки (т.1, а.с.11). В період з 19 травня 2017 року по 31 липня 2017 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному, що підтверджується копіями лікарняних листів (т.1 а.с. 172-175). В період з 9 серпня 2017 року по 11 вересня 2017 року позивач ОСОБА_1 перебував у черговій відпустці згідно наказів № 260-в від 31.07.2017 року та № 311-в від 04.09.2017 року (т.1, а.с.8-9). Наказом № 113 від 03.05.2017 року створена комісія по інвентаризації справ та документації по відповідним направленням, що стосуються роботи комірника ОСОБА_1 на даній посаді, та вирішено провести прийом-передачу в належному стані усіх справ і документації по відповідним направленням, а також товаро-матеріальних цінностей ОСОБА_4 (т.1 а.с .179). Згідно посадової інструкції комірника ТОВ «Агрофірма «Обрій» LTD від 10 липня 2017 року, з якою ОСОБА_1 під підпис ознайомлений 12.09.2017 року, за відсутності комірника його обовязки виконує особа, призначена наказом по підприємству (т.1, а.с.22-23). 11 вересня 2017 року ОСОБА_1 подав на імя генерального директора ТОВ «Агрофірма «Обрій» LTD заяву, в якій просив допустити його до виконання посадових обовязків з 12.09.2017 року згідно укладеного трудового договору (т.1, а.с.13). Наказом № 247 від 11.09.2017 року по ТОВ «Агрофірма «Обрій» LTD внесено зміни до штатного розпису агрофірми з 12.09.2017 року, а саме введено посаду оператора заправних станцій автопарку (а.с.178). 14 вересня 2017 року ОСОБА_1 подав на імя генерального директора ТОВ «Агрофірма «Обрій» LTD заяву, в якій просив розяснити, чому він не допущений до виконання своїх посадових обовязків з 12.09.2017 року та вказати дату, коли він буде допущений (т.1, а.с.14). Розпорядженням № 27 від 18 вересня 2017 року генерального директора ТОВ «Агрофірма «Обрій» LTD «Про перерозподіл обовязків на складі ПММ» комірнику ОСОБА_1 вмінено в обовязки прийом товарних цінностей (бензин та дизельне топливо) від зовнішніх поставщиків, передаючи їх під звіт оператору заправних станцій автопарку ОСОБА_4, забезпечувати безперебійним завезенням ПММ на господарство; оператору заправних станцій автопарку ОСОБА_4 також вмінено певні обовязки (т.1, а.с.15).

Згідно особистого напису ОСОБА_1 на зворотньому боці даного розпорядження він не погоджується з розпорядженням, так як функціональні обовязки штучно розподілені на іншого працівника шляхом ведення посади оператора ПММ (т.1 с.а. 15 зв.). 19 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Управління Держпраці у Чернігівській області з приводу ситуації, яка склалася з недопущення його до виконання своїх посадових обовязків після виходу з відпустки з 12 вересня 2017 року (т.1, а.с.28-29). Наказом генерального директора ТОВ «Агрофірма «Обрій» LTD № 285 від 13.10.2017 року «Про організацію роботи» в звязку з виробничою необхідністю, організацією ритмічної роботи підприємства, з метою організації безперервного робочого процесу в період максимальної експлуатації всіх транспортних засобів, на основі розпорядження генерального директора № 27 від 18 вересня 2017 року «Про перерозподіл обовязків» комірнику ОСОБА_1 наказано приступити до виконання нових обовязків з 20 листопада 2017 року згідно розпорядження генерального директора № 27 від 18 вересня 2017 року, враховуючи, що комірник ОСОБА_1 був ознайомлений з даним розпорядженням 19.09.2017 року (т.1 а.с.180). Згідно копії листка непрацездатності серії АДЗ № 586816 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в Талалаївській ЦРЛ з 20.09.2017 року по 17.10.2017 року (т.1, а.с.171). Згідно акту № 45/1 від 17.10.2017 року «Про відмову ОСОБА_1 ознайомитись із наказом про організацію роботи» ОСОБА_1 відмовився ознайомитись із наказом від 13 жовтня 2017 року № 285 та засвідчити факт ознайомлення своїм підписом, наказ йому було зачитано вголос (а.с.181). За результатами розгляду звернення ОСОБА_1 до управління Держпраці у Чернігівській області листом від 18.10.2017 року заявника повідомлено про виявлені порушення, зокрема, про те, що при зміні виконання трудових обовязків 18.09.2017 року, які є зміною істотних умов праці, його не було повідомлено не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження. Документальних матеріалів, які б свідчили про недопущення до роботи та відсторонення від роботи на займаній посаді не виявлено. (т.1, а.с.24-25). Наказом генерального директора № 297 від 25 жовтня 2017 року ТОВ «Агрофірма «Обрій» LTD створено комісію для визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення. Перелік працівників, посади яких скорочуються, зазначено в додатку 1 (т.1, а.с. 109). Згідно додатку 1 у переліку працівників, посади яких підлягають скороченню, зазначено посаду комірника, яку обіймає ОСОБА_1 (т.1, а.с.111). Згідно протоколу № 1 від 27.10.2017 року засідання зазначеної комісії, підлягає скороченню посада комірника на складі ПММ у структурному підрозділі автопарк, яку обіймає ОСОБА_1, який не має переваги в залишенні на роботі при скороченні посад. Було вирішено направити ОСОБА_1 повідомлення про заплановане звільнення та, проаналізувавши штатний розпис, направити повідомлення про можливість влаштуватися на інші посади в межах підприємства за умови вільних вакантних місць (т.1, а.с.110). Наказом № 310 від 08 листопада 2017 року генерального директора ТОВ «Агрофірма «Обрій» LTD «Про скорочення штату працівників» для підвищення ефективності і оптимізації управління підприємством назріла необхідність внесення істотних змін в організацію виробництва і праці підприємства та його структуру, з 09 січня 2018 року внесено зміни до штатного розпису з виведенням з нього посади комірника на складі ПММ у структурному підрозділі автопарк (т.1 а.с. 183). Наказом № 311 від 08 листопада 2017 року генерального директора ТОВ «Агрофірма «Обрій» LTD «Про попередження про заплановане звільнення» на підставі раніше прийнятого рішення щодо підвищення ефективності і оптимізації управління підприємством шляхом внесення істотних змін в організацію виробництва і праці, також керуючись рішенням комісії з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення (витяг з протоколу № 1 від 27.10.2017 року), інспектору з кадрів було наказано підготувати письмове повідомлення про наступне вивільнення з пропозицією про переведення на вакантні посади (за наявності) комірнику ОСОБА_1 (т.1 а.с. 184). Повідомленням про заплановане звільнення від 08.11.2017 року ОСОБА_1 було повідомлено, що у звязку із скороченням чисельності та штату працівників ТОВ «Агрофірма «Обрій» LTD, попереджено про наступне звільнення з посади комірника на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, яке відбудеться 08 січня 2018 року. З даним попередженням ОСОБА_1 був ознайомлений і письмово зазначив про свою незгоду (т.1, а.с.16). Згідно акту від 09.11.2017 року ОСОБА_1 було запропоновано ознайомитись із наказом від 08 листопада 2017 року № 310 та засвідчити факт ознайомлення особистим підписом ОСОБА_1 відмовився (т.1, а.с.112). Згідно довідки про доходи сукупний дохід ОСОБА_1 у вересні 2017 року становив 1569, 91 грн, у жовтні 2017 року 4009, 98 грн, за листопад і грудень 2017 року доходу не отримував, у січні 2018 року 465 грн. (т. 1, а.с.51).

Згідно актів № 57 від 01.11.2017 року, № 58 від 02.11.2017 року, № 59 від 03.11.2017 року, № 60 від 06.11.2017 року, № 61 від 07.11.2017 року, № 62 від 08.11.2017 року, № 63 від 09.11.2017 року, № 65 від 13.11.2017 року, № 66 від 14.11.2017 року, № 67 від 15.11.2017 року, № 68 від 16.11.2017 року, № 69 від 17.11.2017 року, № 70 від 20.11.2017 року, № 71 від 21.11.2017 року, № 72 від 22.11.2017 року, № 73 від 23.11.2017 року, № 74 від 24.11.2017 року, № 75 від 27.11.2017 року, № 76 від 28.11.2017 року, № 77 від 29.11.2017 року, № 78 від 30.11.2017 року, № 79 від 01.12.2017 року, № 80 від 04.12.2017 року, № 81 від 05.12.2017 року, № 82 від 06.12.2017 року, № 83 від 07.12.2017 року, № 84 від 08.12.2017 року, № 85 від 11.12.2017 року, № 86 від 12.12.2017 року, № 87 від 13.12.2017 року, № 88 від 14.12.2017 року, № 89 від 15.12.2017 року, № 90 від 18.12.2017 року, № 91 від 19.12.2017 року, № 92 від 20.12. 2017 року, № 93 від 21.12.2017 року, № 94 від 22.12.2017 року, № 95 від 26.12.2017 року, № 96 від 27.12.2017 року, № 97 від 28.12.2017 року, № 98 від 29.12.2017 року, № 1 від 02.01.2018 року, № 2 від 03.01.2018 року, № 3 від 04.01.2018 року, № 4 від 05.01.2018 року, № 5 від 09.11.2018 року, № 6 від 10.01.2018 року, складених начальником автопарку, механіком, обліковцем, оператором заправних станцій ТОВ «Агрофірма «Обрій» LTD, комірник ОСОБА_1 був відсутній протягом усього робочого дня з 8.00 до 17.00 год. у зазначені дні (т.1, а.с. 59-105). Листом-проханням від 20.12.2017 року ОСОБА_1 було запропоновано пояснити відсутність на роботі з 01.12.2017 року до 15.12.2017 року (т.1 а.с.117). Заявою на імя генерального директора ТОВ «Агрофірма «Обрій» LTD від 28.12.2018 року ОСОБА_1 свою відсутність на роботі пояснив тим, що не зважаючи на його неодноразові звернення із заявами про допущення до виконання його посадових обовязків він до роботи допущений не був, товарно-матеріальні цінності на складі ПММ йому передані не були, ключі від приміщення складу не надані. За таких обставин він був незаконно відсторонений від виконання посадових обовязків, тому з 01.11.2017 року перебуває у вимушеному прогулі (т.4 а.с. 103). Згідно доповідної записки № 7 від 10.01.2018 року начальника автопарку на імя генерального директора ТОВ «Агрофірма «Обрій» LTD, комірник автопарку ОСОБА_1 систематично не зявляється на роботі в період з 01.11.2017 року по 10.01.2018 року. Поважні причини неявки на роботу відсутні (т. 1, а.с.118). Згідно наказу № 5-к від 10 січня 2018 року ТОВ «Агрофірма «Обрій» LTD «Про розірвання трудового договору з ініціативи власника» визнано відсутність на роботі з 01 листопада 2017 року по 10 січня 2018 року (включно) ОСОБА_1, комірника автопарку прогулом без поважних причин та згідно п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України звільнено 10 січня 2018 року ОСОБА_1 з посади комірника автопарку ТОВ «Агрофірма «Обрій» LTD. Підстава табель облік робочого часу з 01.11.2017 року по 10.01.2017 року, акти про відсутність на роботі ОСОБА_1 з 01.11.2017 року по 10.01.2018 року. З даним наказом ОСОБА_1 під підпис не ознайомлений (т.1, а.с.52).

Статтею 43 Конституції України визначено, що держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст. 2 КЗпП України право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об'єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством. За трактуванням норм КЗпП України звільнення працівника - це припинення трудового договору. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Пленум Верховного Суду України у п. 22 своєї Постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9 розяснив, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно зясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п.п. 3, 4, 7, 8 ст. ст. 40, п.1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. В п. 24 зазначеної постанови пленуму звернуто увагу судів на те, що при розглядi позовiв про поновлення на роботi осiб, звiльнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повиннi виходити з того, що передбаченим цiєю нормою закону прогулом визнається вiдсутнiсть працiвника на роботi як протягом усього робочого дня, так i бiльше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Перевіряючи законність і обґрунтованість звільнення позивача з роботи за п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України - прогулу без поважних причин - суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 згідно актів про відсутність на роботі був відсутній на робочому місці з 01 листопада 2017 року по 10 січня 2018 року, тобто значно більший проміжок часу, ніж той, що дає право власнику або уповноваженому ним органу розірвати трудовий договір за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, а саме - відсутність більше трьох годин на робочому місці протягом робочого дня без поважних причин. Представник відповідача в судовому засіданні не змогла пояснити, з якою метою такий значний проміжок часу складались акти про відсутність працівника на робочому місці, і які залишались без належного реагування роботодавця більше двох місяців. Матеріали справи не містять підтвердження того, що відповідачем вже після виявленого першого задокументованого факту відсутності на робочому місці ОСОБА_1, а саме 01 листопада 2017 року - було витребувано пояснення причин його відсутності на робочому місці і відповідного реагування на дану обставину.

Тільки листом-проханням від 20.12.2017 ОСОБА_1 було запропоновано пояснити відсутність на роботі з 01.12. 2017 року до 15.12.2017 року.

Оскільки звільнення за п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення, то при розірванні трудового договору необхідно враховувати правила, передбачені для накладення дисциплінарних стягнень. За змістом ст. 147 КЗпП України, яка встановлює види стягнень за порушення трудової дисципліни, до працівника застосовується лише один вид стягнення - догана або звільнення. Наявність в даному випадку на думку відповідача дисциплінарного проступку, тобто протиправного, винного невиконання або неналежного виконання працівником його трудових обовязків, могло бути підставою для застосування до працівника іншої міри дисциплінарного стягнення, передбаченого ст. 147 КЗпП України - оголошення догани ще в разі встановлення прогулу без поважних причин 01 листопада 2017 року, а не підставою для застосування крайньої міри дисциплінарної відповідальності - звільнення за п.4 ч.1 ст. 40 КЗпПП України більше ніж через два місяці після першого задокументування факту відсутності ОСОБА_1 Як було встановлено в ході судового розгляду такий захід дисциплінарного стягення відносно ОСОБА_1 як догана не застосовувався.

Перевіряючи дотримання відповідачем вимог ст.ст. 148, 149 КЗпП при звільненні позивача, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 149 КЗпП до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Відповідно до ст. 148 КЗпП дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у звязку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Звільнення за прогул проходить суто з ініціативи власника (уповноваженого ним органу). Існують дві умови, за одночасної наявності яких можливе таке розірвання трудових відносин: працівник не зявляється на роботі більше трьох годин протягом робочого дня; прогул відбувся без поважних причин. При визначенні часу, коли про дисциплінарний проступок працівника стало відомо службовій особі, яка користується правом прийому на роботу та звільнення, слід виходити з часу, коли про цей проступок стало відомо безпосередньому начальнику працівника, наприклад майстру, начальнику цеху тощо.

Обставини, які встановлені в ході судового розгляду відсутність вимоги відповідача про надання письмових пояснень відсутності на робочому місці вже після першого встановленого факту 01 листопада 2017 року, застосування дисциплінарного стягення пізніше одного місяця за виявленням проступку, дають суду підстави для висновку, що відповідачем не дотримано правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України відносно ОСОБА_1 за його відсутність на робочому місці, що породжує певні правові наслідки через те, що відповідачем порушена норма матеріального права, а саме - п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Правовим наслідком недотримання відповідачем правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень є визнання незаконним та скасування наказу ТОВ Агрофірма «Обрій» LTD № 5-к від 10 січня 2018 року «Про розірвання трудового договору з ініціативи власника» та поновлення позивача ОСОБА_1 на посаді.

Таким чином, при наданих доказах і встановлених конкретних обставинах, суд дійшов висновку, що в даному випадку відповідач не дотримався порядку і процедури звільнення, порушивши трудові права позивача, які підлягають судовому захисту у такий спосіб, як поновлення на роботі, так як звільнений без законних підстав, тому в силу ст. 235 КЗпП України підлягає поновленню на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, тобто судом. За правилами зазначеної статті закону при винесенні рішення про поновлення на роботі суд одночасно вирішує питання щодо виплати працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 листопада 2017 року по день винесення рішення суду. Але поскільки в судовому засіданні встановлено, що незаконне звільнення позивача відбулось 10 січня 2018 року, тому саме з цього часу необхідно стягувати середній заробіток за час вимушеного прогулу. Відповідно до п. 8 розділу 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період. Відповідне роз'яснення цих положень щодо обчислення середнього заробітку також міститься у п. 32 зазначеної постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року.

Поскільки останні два місяці перед незаконним звільненням листопад і грудень 2017 року - позивач ОСОБА_1 заробітну плату не отримував, тому судом береться до уваги законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати 3200 грн. у листопаді 2017 року було 22 робочих дні, у грудні 2017 року 21 робочий день. Виходячи з методології обчислення середнього заробітку, запропонованої Порядком, середньоденна заробітна плата позивача становить 6400 грн. (3200 грн. +3200 грн.) : 43 робочих дні (22 робочих дні + 21 робочий день) = 148 грн. Розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу визначається судом з 10 січня 2018 року по 22 березня 2018 року, і становить - 148 грн. х 45 днів ( січень 16 роб. днів, лютий 20 роб. днів, березень- 15 роб. днів) = 6697 грн. 80 коп. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 січня 2018 року по 22 березня 2018 року включно в розмірі 6697 грн. 80 коп.

Вирішуючи позовну вимогу про відшкодування судових витрат, суд виходить з наступного.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

По даній справі позивачем та його представником адвокатом ОСОБА_2 надано суду розрахунок розміру витрат на правничу допомогу, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, згідно якого розмір витрат на правничу допомогу становить 16 210 грн. 40 коп., що включає в себе підготовку позовної заяви, подачу позовної заяви до суду першої інстанції та супроводження судового розгляду справи у суді першої інстанції. (т.2 а.с.13). На думку суду дані кошти підтверджені належними доказами, та підлягають стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, як це передбачено ст. 141 ЦПК України, що складає 6646 грн. 26 коп.

Вирішуючи позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу і одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної шкоди. У відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен відшкодувати заподіяну моральну шкоду працівнику, якщо порушення його законних прав привели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об'єкта яких завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі. Вирішення позову в частині відшкодування моральної шкоди залежить від вирішення позовних вимог про визнання наказів незаконним. Зазначений правовий висновок міститься в Постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30 січня 2018 року по справі № 489/919/16-ц.

В судовому засіданні встановлено, що у звязку з незаконним звільненням позивач ОСОБА_1 втратив спокій та нормальні життєві звязки, був порушений його звичайний уклад та ритм життя. Тому, з урахуванням вимог розумності та справедливості, враховуючи характер порушення прав позивача та глибину його душевних страждань, враховуючи, що наказ про звільнення позивача визнано судом незаконним, суд приходить до висновку, що необхідно частково задовольнити вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди та стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 грн.

Крім того, згідно ст.265 ЦПК України, в рішенні суду зазначається про розподіл судових витрат. Відповідно до вимог ч.6 ст. 141 ЦПК України, та положень ст.ст. 4, 6 Закону України «Про судовий збір», виходячи із задоволених судом позовних вимог з відповідача необхідно стягнути в дохід держави 704 грн. 80 коп. судового збору.

Відповідно до п.п.2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, та присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше, ніж один місяць. Тому по справі слід допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах середнього заробітку за один місяць. За змістом положень ч. 5 ст. 235 КЗпП України та п. 4 ч.1 ст. 430 ЦПК України, допущення судом негайного виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника передбачає обовязок відповідача допустити працівника до виконання трудових обовязків одразу ж після прийняття рішення, отже до набрання ним законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 40, 147-149, 235, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 15, 76-81, 133, 137, 141, 265, 430, 211, 247, 264-265, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ТОВ Агрофірма «Обрій» LTD задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ ТОВ Агрофірма «Обрій» LTD № 5-к від 10 січня 2018 року «Про розірвання трудового договору з ініціативи власника».

Поновити ОСОБА_1 на посаді комірника автопарку ТОВ Агрофірма «Обрій» LTD.

Стягнути з ТОВ Агрофірма «Обрій» LTD ( 17270 Чернігівська обл. Талалаївський район, с. Харкове вул. Науменка, 42, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 січня 2018 року по 22 березня 2018 року в розмірі 6 697 (шість тисяч шістсот девяносто сім) грн. 80 коп. з утриманням з вказаної суми передбачених законом податків та інших обов'язкові платежів і зборів.

Стягнути з ТОВ Агрофірма «Обрій» LTD ( 17270 Чернігівська обл. Талалаївський район, с. Харкове вул. Науменка, 42, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 6646 (шість тисяч шістсот сорок шість) грн. 26 коп. у відшкодування судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ТОВ Агрофірма «Обрій» LTD ( 17270 Чернігівська обл. Талалаївський район, с. Харкове вул. Науменка, 42, ) на користь ОСОБА_1

2 000 (дві тисячі) грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ТОВ Агрофірма «Обрій» LTD ( 17270 Чернігівська обл. Талалаївський район, с. Харкове вул. Науменка, 42, ) 704 грн. 80 коп. судового збору в дохід держави.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах середнього заробітку за один місяць.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області протягом 30 днів з дня проголошення.

Повний текст рішення суду виготовлений 30 березня 2018 року.

Суддя Л.В.Тіщенко