Дата документу 27.03.2018
Справа № 320/2308/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«27» березня 2018 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Колодіної Л.В.,

присяжних ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарі Арифовій Л.А.,

за участю: прокурора Джавоян О.Р.,

представника заявника ОСОБА_3,

лікаря-психіатра ОСОБА_3,

особи, відносно якої ставиться питання про госпіталізацію ОСОБА_4,

законного представника ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за заявою КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради про госпіталізацію ОСОБА_4 до психіатричного закладу в примусовому порядку,

В С Т А Н О В И В:

До Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області надійшла заява КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради про госпіталізацію ОСОБА_4 до психіатричного закладу в примусовому порядку.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: м. Мелітополь, бул. 30 років Перемоги, 3/71, був доставлений у супроводі опікуна до прийомного покою КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради за направленням дільничного лікаря-психіатра в 12-30 годину від 26.03.2018 року.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться на диспансерному обліку у психіатра з 1982 року з приводу параноідної шизофренії, є інвалідом II групи. За рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 25.09.2009 року був визнаний недієздатним. За рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 29.12.2015 року призначена опікуном племінниця хворого - ОСОБА_5. Остання виписка зі стаціонару - 07.11.2017 року. Раніше неодноразово лікувався у чоловічому психонаркологічному відділенні з галюцинаторно-параноїдною симптоматикою, у якій переважали слухові та зорові розлади сприйняття та немотивовані прояви агресії, порушення поведінки з агресивними тенденціями на адресу оточуючих. 26.03.2018 року ОСОБА_4 було оглянуто дільничним лікарем-психіатром ОСОБА_6, був виставлений діагноз «Шизофренія, параноідна форма, безперервний тип перебігу, галлюцинаторно-параноідний синдром» та направлений на лікування в умовах стаціонару. 26.03.2018 року ОСОБА_4 був оглянутий лікарем психіатром відділення та враховуючи наявність у хворого психічних розладів, був виставлений діагноз «Шизофренія, параноідна форма, безперервний тип перебігу, параноідний синдром. Виражений дефект змішаного типу (емоційно-вольовий та психопатоподібний)». Госпіталізований за добровільною інформованою згодою опікуна ОСОБА_5, у звязку з чим Комунальна установа «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради вимушена звернутись до суду з цією заявою.

Представник КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради ОСОБА_3 в судовому засіданні наполягала на задоволенні заяви.

Законний представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримала заяву КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради, просила госпіталізувати її рідного дядьку у звязку зі змінами психічного стану.

Лікар-психіатр ОСОБА_7 у судовому засіданні просив задовольнити заяву та підтвердив той факт, що агресивний стан хворого ОСОБА_5 становить загрозу для оточуючих.

В судовому засіданні особа, відносно якої ставиться питання про госпіталізацію в психіатричне відділення - ОСОБА_4, заперечував відносно його госпіталізації.

Прокурор у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» про примусову госпіталізацію ОСОБА_4.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, письмові документи, заслухавши думку прокурора, вважає, що заява підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом..

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..

Як вбачається з вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 343 ЦПК України, заява про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу або про продовження строку примусової госпіталізації хворого на заразну форму туберкульозу подається до суду за місцезнаходженням протитуберкульозного закладу, який здійснює медичний (диспансерний) нагляд за цим хворим, або до суду за місцем виявлення такого хворого.

Статтею 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Судом встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться на диспансерному обліку у психіатра з 1982 року з приводу параноідної шизофренії, є інвалідом II групи.

За рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 25.09.2009 року ОСОБА_4 визнаний недієздатним /а.с.5/.

За рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 29.12.2015 року, ОСОБА_5 призначена опікуном хворого ОСОБА_4 /а.с.4/.

Остання виписка зі стаціонару ОСОБА_4 - 07.11.2017 року. Раніше неодноразово лікувався у чоловічому психонаркологічному відділенні з галюцинаторно-параноїдною симптоматикою, у якій переважали слухові та зорові розлади сприйняття та немотивовані прояви агресії, порушення поведінки з агресивними тенденціями на адресу оточуючих..

26.03.2018 року ОСОБА_4 був оглянутий лікарем психіатром відділення та враховуючи наявність у хворого психічних розладів, був виставлений діагноз «Шизофренія, параноідна форма, безперервний тип перебігу, параноідний синдром. Виражений дефект змішаного типу (емоційно-вольовий та психопатоподібний)». Госпіталізований за добровільною інформованою згодою опікуна ОСОБА_5 у чоловіче психонаркологічного відділення.

Згідно копії заяви ОСОБА_5 від 26.03.2018 року, яка є племінницею ОСОБА_4, вона просить госпіталізувати ОСОБА_4 у звязку зі змінами психічного стану, які виразились в тому, що хворий вважає, що його отруїли, внаслідок чого у нього зявилася сивина та зморшки на обличчі, висловлювався нецензурною лайкою та погрожував, що вбє її та сусідку. Погіршився сон та апетит /а.с.6/.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 344 ЦПК України у заяві про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу або про продовження строку примусової госпіталізації мають бути зазначені встановлені законом підстави для такої госпіталізації. До заяви додається мотивований висновок лікаря про необхідність примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу або про продовження строку примусової госпіталізації, в якому зазначається строк, протягом якого буде проведено лікування.

Згідно висновку ЛКК від 27.03.2018 року встановлено, що хворий ОСОБА_4 знаходиться на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом: «Шизофренія, параноідна форма, безперервний тип перебігу, галлюцинаторно-параноідний синдром. Виражений дефект змішаного типу (емоційно-вольовий та психопатоподібний)». Комісія дійшла висновку, що ОСОБА_4 страждає на хронічний психічний розлад у вигляді шизофренії, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, галлюцинаторно-параноїдний синдром та вважає за необхідне госпіталізувати хворого ОСОБА_4 для стаціонарного обстеження та лікування /а.с.3/.

Європейський суд з прав людини визначив вимоги, яких необхідно дотримуватися під час законного затримання психічнохворих осіб відповідно до підпункту (е) пункту 1 статті 5 Конвенції, а саме: "за винятком випадків крайньої необхідності, людина не має позбавлятися свободи до тих пір, поки не буде переконливо доведено, що вона дійсно є "психічнохворою".

У Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Обєднаних Націй "Принципи захисту осіб з психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги" від 18 лютого 1992 року № 46/119 визначено, що примусова госпіталізація чи затримання пацієнтів спочатку має відбуватися на короткий строк, встановлений національним законодавством, для обстеження і попереднього лікування до розгляду такої госпіталізації чи затримання контрольним органом, яким має бути суд чи інший незалежний та безсторонній орган (принципи 16, 17).

Аналіз наведених міжнародних документів дає підстави для висновку про необхідність здійснення судового контролю над втручанням у право на свободу та особисту недоторканність психічнохворої особи під час його госпіталізації до психіатричного закладу без його згоди.

Аналізуючи вищевикладені обставини справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви КУ«Мелітопольський психіатричний диспансер» та госпіталізації в психіатричне відділення у примусовому порядку ОСОБА_4.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 212, 214, 279-282 ЦПК України, ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу", суд

В И Р І Ш И В:

Заяву КУ«Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради про госпіталізацію ОСОБА_4 до психіатричного закладу в примусовому порядку задовольнити в повному обсязі:

Госпіталізувати до психіатричного відділення КУ«Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради у примусовому порядку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, бул. 30 років Перемоги, 3/71.

Зобовязати Головного лікаря КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради ОСОБА_8 у місячний термін повідомити Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області про результати госпіталізації у примусовому порядку до психіатричного відділення КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, бул. 30 років Перемоги, 3/71.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Л.В. Колодіна

Присяжні: ОСОБА_1

ОСОБА_2