Провадження №22-ц/772/538/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олексієнко О. Ю.
Доповідач :Зайцев А. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2018 рокуСправа № 131/700/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

Головуючого судді : Зайцева А.Ю.,

суддів : Сала Т.Б., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання : Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Китайгородської сільської ради Іллінецького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_3 на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 19.05.2017 року, ухваленого у складі судді Олексієнка О.Ю., -

в с т а н о в и в :

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулася у суд з позовом до Китайгородської сільської ради Іллінецького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_4, яка за життя заповіла все своє майно позивачеві - ОСОБА_2. Інших спадкоємців, на яких поширюється дія ст. 1241 ЦК України немає.

До спадкового майна входить житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 земельна ділянка площею 0,47 га., що розташована за адресою АДРЕСА_3 з яких: земельна ділянка площею 0,25 га., з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та земельна ділянка площею 0,22 га., з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які належали спадкодавцеві у відповідності до рішення Китайгородської сільської ради Іллінецького району Вінницької області.

Зазначала, що Іллінецька державна нотаріальна контора не видає позивачеві свідоцтво про право на зазначене спадкове майно в зв'язку з тим, що первинна реєстрація домоволодіння за спадкодавцем проведена не була.

Виходячи з наведеного, положень ст. ст. 1218, 1220, 1225, 1234, 1268, 1270, 1272 ЦК України, ОСОБА_2 просила суд :

1)визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2

2)визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,47 га., що розташована за адресою АДРЕСА_3 з яких, земельна ділянка площею 0,25 га. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та земельна ділянка площею 0,22 га. з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 19.05.2017 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 земельну ділянку площею 0,47 га., що розташована за адресою АДРЕСА_3 з яких, земельна ділянка площею 0,25 га. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та земельна ділянка площею 0,22 га. з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за життя ОСОБА_4 склала заповіт від 22.12.2015 року, яким все своє майно заповіла позивачеві, таким чином позивач є спадкоємцем на її майно в порядку спадкування за заповітом. Після смерті ОСОБА_4 у строк встановлений ст. 1270 ЦК України позивач не заявила про відмову від прийняття спадщини, а навпаки звернулася до суду з заявою про її прийняття. Беручи до уваги відсутність інших спадкоємців суд дійшов висновку, що за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 слід визнати право власності на вказане спадкове майно.

ОСОБА_3, не погоджуючись із рішенням суду, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивувала тим, що суд першої інстанції вирішив питання про її права, оскільки визнав за позивачкою право власності на цілий житловий будинок з господарськими спорудами, одна друга частина якого у виді окремої квартири належить їй на зареєстрованому належним чином праві власності відповідно до рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 08.09.1998 року по справі № 2-194/1998. Таким чином, ухвалюючи рішення суд порушив права ОСОБА_3, оскільки позбавив її права власності, чим порушив ч. 3 ст. 41 Конституції України.

Також вказує, що суд вирішив справу не перевіривши належність спадкового майна спадкодавцю, не витребував від нотаріуса спадкову справу, не з'ясував коло спадкоємців, після смерті ОСОБА_4. Усправі відсутні докази про те, що позивач звернулася у строк, встановлений ст. 1270 ЦК України із заявою про прийняття спадщини, проте позивач не заявляла у суді першої інстанції вимоги про поновлення пропущеного строку для прийняття спадщини, як це передбачено ч. 3 ст. 1272 ЦК України. І, крім того, судом було відкрито провадження у справі за позовною заява, яка не відповідає положенням ст. 119 ЦПК України, в редакції чинній на час відкриття провадження у справі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду учасниками справи не подано.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п. п. 8, 9 п. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2137-VIII від 03.10.2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. Справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України (в редакції чинній на час ухвалення рішення суду), рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 263 ЦПК України визначає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам закону.

У справі встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть НОМЕР_3 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Після її смерті відкрилася спадщина на її майно, в тому числі на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 земельну ділянку площею 0,47 га., що розташована за адресою АДРЕСА_4, з яких, земельна ділянка площею 0,25 га. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та земельна ділянка площею 0,22 га. з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

За життя ОСОБА_4 склала заповіт від 22.12.2015 року, яким все своє майно заповіла ОСОБА_2.

Задовольняючи позов про визнання права власності за ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 суд першої інстанції не перевірив належність спадкового майна іншим особам, чим допустив неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, із копії рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 08.09.1998 року, яке набрало законної сили, по справі № 2-194/1998 визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право власності в рівних частках по ? за кожною на будинковолодіння в с. Китайгород Іллінецького району по АДРЕСА_2

Виділено в приватну власність ОСОБА_4 ? будинковолодіння по АДРЕСА_2, вартістю 7093 грн., а саме квартиру № 2 відповідно до 2 варіанту судово-технічної експертизи від 21.04.1998 року.

Виділено в приватну власність ОСОБА_3 ? будинковолодіння по АДРЕСА_2, вартістю 7250 грн., а саме квартиру № 1 відповідно до 2 варіанту судово-технічної експертизи від 21.04.1998 року.

Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.01.2014 року ОСОБА_3 є власником ? будинковолодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 26, 45).

Зазначене свідчить про те, що судом першої інстанції при задоволенні позову в частині визнання права власності на весь житловий будинок та господарські споруди, розташований за адресою: АДРЕСА_2 залишено поза увагою, що власником частини вказаного будинку з 18.01.2014 року є ОСОБА_3

В той же час, як пояснив апеляційному суду представник позивача право власності на вказаний будинок не було зареєстровано ні за спадкоємцем, ні за позивачем.

У справі також міститься довідка Китайгородської сільської ради Іллінецького району Вінницької області № 964 від 24.12.2015 року про те, що земельна ділянка орієнтованою площею 0,47 га, яка розташована в АДРЕСА_2, ОСОБА_4 не приватизована, а тому посилання суду першої інстанції у рішенні на те, що після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно, яке складається в тому числі із земельної ділянки площею 0,47 га. не підтверджується матеріалами справи та позивачкою не доведено. У справі відсутнє рішення Китайгородської сільської ради Іллінецького району Вінницької області про те, що земельна ділянка належала ОСОБА_4, як про це зазначає позивачка у позові (а.с. 2).

Відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема : неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Таким чином, судом першої інстанції ухвалено рішення про права та інтереси ОСОБА_3, яка не була залучена до участі у справі, чим допущено порушення норм процесуального права, неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, тому рішення суду є незаконним та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову до Китайгородської сільської ради Іллінецького району Вінницької області, що не позбавляє права позивача пред'явити аналогічний позов до належного відповідача - ОСОБА_3 де доводити права на спірне майно спадкодавця та, відповідно, доводити свої спадкові права на вказане майно.

Відповідно до положень ч. 13 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_3 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 960 грн. (а. с. 33).

Керуючись п. п. 8, 9 розділу ХІІІ Перехідних положень, ст. ст. 141, 258 ч. 4, 259 ч. 1, 367, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 19.05.2017 рокуу даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Китайгородської сільської ради Іллінецького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 960 (дев'ятсот шістдесят) гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий Підпис А. Ю. Зайцев

Судді: Підпис Т.Б. Сало

Підпис Т. М. Шемета

Згідно з оригіналом

Головуючий А. Ю. Зайцев