___________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/6577/17
Провадження № 2/520/2208/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2018 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

за участю секретаря Єгорової Н.Ю.

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Перейма Дениса Олександровича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1

до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»

про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі,

стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 07.06.2017 року звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», в якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 09.10.2017 року, просить суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ в.о. голови Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» №474-к від 05.05.2017року «По особовому складу», яким її - ОСОБА_1 звільнено із займаної посади;

- поновити її - ОСОБА_1 на посаді начальника служби управління персоналом апарату управління Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»;

- стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на її - ОСОБА_1 користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення - 11.05.2017року до дня поновлення на роботі у розмірі 1333179 гривень 75 копійок;

- стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на її - ОСОБА_1 користь моральну шкоду у розмірі 115200 гривень 00 копійок;

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилається на те, що з 23.09.2013 року вона працювала на посаді начальника служби управління персоналом апарату управління ДП «Адміністрація морських портів України».

З 10.05.2017 року, як вказує позивачка, вона знаходиться у відпустці у зв'язку з вагітністю та пологами, що підтверджується листком тимчасової непрацездатності.

У період перебування у відпустці, наказом в.о. голови ДП «Адміністрація морських портів» Вецкаганс Р. від 05 травня 2017 року № 474-к «По особовому складу», її було звільнено з посади на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України, у зв'язку з незгодою від продовження роботи в нових умовах у зв'язку із зміною істотних умов праці - розмірів оплати праці.

ОСОБА_1 вважає, що її звільнення відбулось з порушенням норм законодавства України про працю, посилаючись на наступне.

Так, позивачка вказує, що в якості правової підстави для її звільнення роботодавець посилається на п. 6 ст. 36 Кодексу законів про працю України, а саме: у зв'язку з незгодою від продовження роботи в нових умовах у зв'язку із зміною істотних умов праці - розмірів оплати праці.

У зазначеній нормі трудового законодавства безпосередньо в якості підстави для припинення трудового договору визначена - відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці, у зв'язку з чим, при виданні наказу відповідачем було необґрунтовано, довільно інтерпретовано правові норми та недотримано правової визначеності при посиланні на статтю.

Позивачка вважає, що її звільнення є незаконним, оскільки вона не відмовлялася від продовження роботи в апараті управління ДП «Адміністрація морських портів України», при цьому не висловлювала таку відмову ні усно, ні письмово, хоча і не могла погодитися з тим, що роботодавець знижує їй заробітну плату, вважаючи такі дії неправомірними та плануючи їх оскаржувати, зберігаючи трудові відносини з ДП «Адміністрація морських портів України».

Позивачка зазначає, що в ДП «Адміністрація морських портів України» було видано наказ від 24.02.2017 року №142-к «Про персональне повідомлення працівників апарату управління ДП «АМПУ» про наступну зміну в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників - зменшення заробітної плати». Згідно з ним для неї було сформовано повідомлення про наступні зміну в організації виробництва і праці та зміну істотних умов працівників - зменшення заробітної плати від 06.03.2017 року. Підписане таке повідомлення ОСОБА_5 начальником відділу кадрів ДП «АМПУ», однак, чи уповноважена ОСОБА_5, яка прийнята на посаду без штатного розпису, підписувати такі повідомлення, і якщо так, то яким розпорядчим документом, не зрозуміло, оскільки у наданні для ознайомлення наказів, які згадуються у тексті повідомлення, їй було відмовлено.

Позивачка вважає, що вказане порушує приписи ст. 103 КЗпП України в аспекті повідомлення працівника належною особою, у зв'язку з чим, підписувати повідомлення, сутність та зміст підстав якого не відомі на момент пред'явлення, вона не погодилась.

Факти порушення своїх прав, обумовлені таким повідомленням, вона виклала у рапорті до в.о. голови ДП «АМПУ» (вх. №198-р від 13.03.2017року) та повідомила, що не згодна зі зменшенням заробітної плати.

Також позивачка вказує на те, що 28.04.2017 року їй був наданий лист за підписом начальника відділу кадрів ОСОБА_5 від 27.04.2017 року №01-03/183, в якому зазначена відсутність її рішення щодо зміни умов праці та запропоновано заповнити додані до листа два екземпляри «Бланків рішення працівника щодо зміни істотних умов праці - зміну розмірів оплати праці».

03.05.2017 року позивачкою було направлено рапорт №478-р на ім'я в.о. голови ДП «АПМУ, яким наголошено на порушенні її прав та додано до нього бланк рішення щодо зміни розмірів оплати праці.

Отже, позивачка зазначає, що попри намагання схилити до згоди з незаконною зміною умов праці, вона усвідомлено та цілеспрямовано змінила пропонований текст рішення та чітко висловила своє рішення - не згодна на зміну умов праці (виключно), при цьому не бажаючи відмовлятися від продовження роботи.

Про наміри продовжувати трудові відносини з ДП «АМПУ» свідчить також лист ОСОБА_1 від 17.05.2017 року, направлений поштою до ДП «АМПУ, з яким вона подає заяву про надання відпуски у зв'язку з вагітністю та пологами з 10.05.2017року та оригінал листка непрацездатності.

Таким чином, на думку позивачки, роботодавець не отримав її відмови від продовження роботи, як того вимагає п.6 ст. 36 КЗпП України, чим порушив приписи цієї статті, тобто умови звільнення, що дає підстави визнати таке звільнення незаконним та поновити її на роботі.

Крім того, ОСОБА_1 посилається на те, що згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992року №9 (із змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів», припинення трудового договору за п.6 ст.36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці.

Згідно з п. 31 цієї постанови, якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на роботодавця обов'язку поновити працівникові попередні умови праці.

На думку позивачки, зміна істотних умов праці, тобто розмірів оплати праці, є незаконною, оскільки відбулась не у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці в ДП «АМПУ».

Позивачка також зазначає, що ДП «АМПУ» порушено ст. 40 КЗпП України, оскільки вона не відмовлялась від продовження роботи, п. 6 ст. 36 КЗпП застосований неправомірно, її звільнення слід вважати здійсненим з ініціативи власника, а у період звільнення, а саме з 10.05.2017 року вона, згідно листка непрацездатності, перебувала у відпустці по вагітності та пологам.

Крім того, позивачка вважає, що ДП «АМПУ» порушено ст. 184 КЗпП України, яка передбачає, що звільнення вагітних жінок з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору.

На момент звільнення та до цього, як вказує позивачка, вона перебувала у заздалегідь відомому для роботодавця стані вагітності, трудовий договір з нею безстроковий, ліквідації ДП «АМПУ» не відбулося, отже її звільненням ДП «АМПУ» було порушено норми ст. 184 КЗпП України.

Також позивачка зазначає, що окрім незаконності самого факту її звільнення, відповідач порушив порядок її звільнення в цілому, безпідставно та необґрунтовано вніс запис до трудової книжки, чим фактично припинив трудові відносини за своєю ініціативою в односторонньому порядку. Ні з наказом про своє звільнення, ні з записом до трудової книжки, вона у встановленому законом порядку, під розписку, ознайомлена не була. Цього не сталося ні у день видання наказу, ні у подальшому. На момент звернення до суду з позовною заявою трудової книжки їй не видано.

Так, позивачка вважає, що своїми діями відповідач порушив її права, передбачені ст. 47 КЗпП України, згідно з якою власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку, а у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. Також ДП «АМПУ» було порушено вимоги ст. 116 КЗпП України, згідно з якими про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Крім того, позивачка вважає, що незаконним звільненням їй була завдана моральна шкода, яка полягає душевних переживаннях, погіршенні самопочуття, зниженні авторитету в очах підлеглих. Вона постійно знаходиться в пригніченому стані, втратила спокій, хвилюється та нервує з приводу ситуації, розуміючи можливі проблеми, які можуть виникнути при наступному працевлаштуванні, її постійно переслідують думки про вчинене відповідачем, що, в свою чергу, призводить до роздратованості, до замикання в собі та своїх проблемах, а відповідно погіршує її відносини з оточуючими людьми, близькими та рідними. Вона також вимушена витрачати свій час на те, щоб поновити свої порушені права, що потребує від неї додаткових, непередбачених раніше, зусиль. Нервове напруження посилюється станом вагітності, що посилює ризики та також змушує її переживати за своє здоров'я та здоров'я майбутньої дитини. Перебуваючи у відпустці щодо вагітності та пологів, вона змушена займатися судовими справами, в той час як повинна готуватися до пологів.

Викладені обставини зумовили звернення ОСОБА_1 до суду із відповідним позовом.

09.10.2017 року ОСОБА_1 до канцелярії суду було надано заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій, окрім викладених у позовній заяві вимог, ОСОБА_1 просить суд також стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення - 11.05.2017року до дня поновлення на роботі у розмірі 1333179,75 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України, крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

У судовому засіданні 09.10.2017 року заяву ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог від 09.10.2017 року (вх. суду №37267 від 09.10.2017року) було прийнято до розгляду (а.с. 100-102).

Під час розгляду справи, представник відповідача Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» надав до суду заперечення проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1, в яких представник просить суд відмовити у задоволенні позову.

У наданому суду письмовому запереченні, представник Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» вказував, що 21.02.2017 року на загальних зборах трудового колективу апарату управління ДП «АМПУ» схвалені зміни до Додатку №2 колективного договору (коефіцієнти граничних меж посадових окладів працівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців апарату управління ДП «АМПУ») та встановлені нові коефіцієнти граничних меж посадових окладів заступників голови та інших керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців апарату управління ДП «АМПУ».

Таким чином, на підставі ч. 3 ст. 32 КЗпП України, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, а саме у зв'язку з рішенням трудового колективу про внесення змін до граничних меж посадових окладів працівників апарату управління ДП «АМПУ» шляхом внесення відповідних змін до колективного договору, відбулися зміни істотних умов праці - посадових окладів.

Представник відповідача зазначає, що на підставі внесених загальними зборами трудового колективу апарату управління ДП «АМПУ» до колективного Договору змін щодо граничних меж посадових окладів працівників апарату управління ДП «АМПУ», наказом ДП «АМПУ» від 22.02.2017 №132-к «Про внесення змін до штатного розпису апарату управління ДП «АМПУ» внесені зміни до штатного розпису апарату управління ДП «АМПУ», затвердженого та введеного в дію наказом ДП «АМПУ» від 25.10.2016 №428-к (зі змінами), та, зокрема встановлено посадовий оклад за посадою начальника служба управління персоналом у розмірі 49400 грн. на місяць.

Тобто вказаний посадовий оклад за посадою начальника служби управління персоналом був встановлений ДП «АМПУ» виключно на підставі додатку 2 колективного договору, до якого трудовим колективом на загальних зборах були внесені відповідні зміни.

З дотриманням ст. 103 КЗпП України та ст. 29 Закону України «Про оплату праці», як вказує представник відповідача, ДП «АМПУ» 24.02.2017 видано наказ № 142-к «Про персональне повідомлення працівників апарату управління ДП «АМПУ» про наступну зміну в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників - зменшення заробітної плати».

Як зазначає представник відповідача, 06.03.2017 року позивача було ознайомлено зі змістом повідомлення про наступну зміну в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників - зменшення заробітної плати щодо встановлення посадового окладу по посаді «начальник служби управління персоналом» у розмірі 49400 грн. на місяць.

Вказаним повідомленням позивачу було роз'яснено, що відповідно до положень чинного законодавства України, нові умови оплати праці - зменшення заробітної плати по посаді «начальник служби управління персоналом», яку вона обіймає, будуть запроваджені не раніше, ніж через два місяці і з дати ознайомлення, тобто з 06.05.2017, а також роз'яснено, що згідно зі ст. 32 КЗпП України у разі не згоди на продовження роботи в нових умовах, трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Представник відповідача вказує, що у зв'язку з тим, що позивачка відмовилася отримати під підпис повідомлення та зазначити дату ознайомлення з ним, її було усно ознайомлено повним текстом повідомлення, про що був складений відповідний акт від 06.03.2017.

Листом від 27.04.2017 №01-03/183 позивачу запропоновано повідомити ДП «АМПУ» про прийняте рішення щодо згоди чи не згоди щодо зміни істотних умов праці.

Рапортом від 03.05.2017 № 478-р позивачка повідомила, що відмовляється від змін істотних умов праці - зміну розміру оплати праці та додала до рапорту заповнений і підписаний бланк рішення працівника щодо зміни істотних умов праці - зміну розмірів оплати праці, де зазначила, що не згодна на зміну істотних умов праці - зміну розмірів оплати праці та встановлення посадового окладу по посаді «начальник служби управління персоналом» у розмірі 49400 грн. на місяць з 06.05.2017.

Таким чином, представник відповідача вважає, що позивачка чітко висловила свою позицію щодо незгоди на зміну істотних умов праці - зміни розміру оплати праці.

Отже, у зв'язку з незгодою позивачки від змін істотних умов праці - зміни розміру оплати праці, а отже і відмовою від продовження роботи в нових умовах, її було звільнено на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Крім того, представник відповідача вважає, що оскільки позивачку було звільнено на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України, що не є звільненням за ініціативою власника або уповноваженого ним органу, її звільнення є законним, а тому підстави для застосування ч. 3 ст. 40 КЗпП України відсутні.

Також представник відповідача зазначає, що у зв'язку з тим, що позивачка 10.05.2017 року була відсутня на робочому місці, з метою дотримання вимог трудового законодавства ДП «АМПУ» листом від 10.05.2017 № 2712 повідомило позивачку про її звільнення з 10.05.2017 на підставі наказу ДП «АМПУ» № 474-к від 05.05.2017, а також про необхідність отримання позивачкою трудової книжки за адресою: АДРЕСА_1, або за письмовою заявою позивача трудова книжка могла бути надіслана на вказану позивачем адресу.

Вказаний лист ДП «АМПУ» від 10.05.2017 № 2712 був надісланий на дві адреси позивачки.

Таким чином, представник відповідача вважає, що ДП «АМПУ» при звільненні позивачки було повністю дотриманий встановлений нормами трудового законодавства порядок.

Крім того, на думку представника відповідача, позивачка не надала належних та допустимих доказів заподіяння та існування моральної шкоди.

З урахуванням викладеного, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

В судовому засіданні 16.03.2018 року позивач ОСОБА_1 та її представник позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити, посилання представника відповідача в обґрунтування заперечень проти задоволення позову вважали необґрунтованими та безпідставними.

Представник відповідача Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в судовому засіданні 16.03.2018 року заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1, просив суд у задоволенні позову відмовити, підтримав посилання проти задоволення позову зазначені у запереченнях проти позову, вказував, що звільнення відбулось із додержанням вимог трудового законодавства.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін по справі, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов ОСОБА_1 не підлягаючим задоволенню з наступних підстав.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно ч. 1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Способи захисту порушених трудових прав працівника щодо накладення дисциплінарного стягнення та незаконного звільнення врегульовано нормами КЗпП України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_1 з 23 вересня 2013року працювала в Державному підприємстві «Адміністрація морських портів України» на посаді начальника служби управління персоналом, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці ОСОБА_1, серії НОМЕР_1 (а.с.95-97).

21.02.2017 року на загальних зборах трудового колективу апарату управління Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» були схвалені зміни до додатку №2 колективного договору (коефіцієнти граничних меж посадових окладів працівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців апарату управління ДП «АМПУ») та встановлені нові коефіцієнти граничних меж посадових окладів заступників голови та інших керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців апарату управління ДП «АМПУ».

22.02.2017 року Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» видано наказ №132-к «Про внесення змін до штатного розпису апарату управління ДП «АМПУ» (а.с.55-56).

Згідно з пунктом 1 наказу від 22.02.2017 року № 132-к, внесено зміни до штатного розпису апарату управління ДП «АМПУ», затвердженого та введеного в дію наказом ДП «АМПУ» від 25.10.2016 №428-к, а саме: встановлено наступні посадові оклади за нижче вказаними посадами, зокрема начальник служби управління персоналом - 49400 грн. на місяць.

У пунктах 2 та 3 наказу від 22.02.2017 року № 132-к вказано, що вищезазначені посадові оклади вводяться в дію не раніше, ніж через 2 місяці після персонального попередження працівників. Відділу кадрів (ОСОБА_5.) доручено забезпечити здійснення заходів щодо вирішення кадрових питань, у зв'язку з внесенням змін до штатного розпису апарату управління ДП «АМПУ» відповідно до чинного законодавства України.

24.02.2017 року Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» було видано наказ №142-к «Про персональне повідомлення працівників апарату управління ДП «АМПУ» про наступну зміну в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників - зменшення заробітної плати», відповідно до якого, начальнику відділу кадрів ОСОБА_5 наказано повідомити про внесенні зміни до штатного розпису апарату управління ДП «АМПУ», затвердженого та введеного в дію наказом ДП «АМПУ» від 25.10.2016 № 428-к (зі змінами), про зміну розмірів оплати праці наступних працівників, зокрема ОСОБА_1, начальника служби управління персоналом, про встановлення нового посадового окладу у розмірі 49400 гривень на місяць (а.с.57).

06 березня 2017 року начальником відділом кадрів ДП «АМПУ» ОСОБА_7 складено повідомлення про наступну зміну в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників - зменшення заробітної плати ОСОБА_1, начальнику служби управління персоналом, яким останній повідомляється про прийняті зміни до Колективного договору трудового колективу апарату управління державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на 2016-2018 роки на загальних зборах трудового колективу 21.02.2017 року, наказу від 22.02.2017 року №132-к «Про внесення змін до штатного розпису апарату управління ДП «АМПУ», наказу від 24.02.2017 року №142-к «Про персональне повідомлення працівників апарату управління ДП «АМПУ» про наступну зміну в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників - зменшення заробітної плати», наступну зміну в організації виробництва і праці та зміну істотних умов працівників - зменшення заробітної плати, а саме: щодо встановлення посадового окладу по посаді «начальник служби управління персоналом» у розмірі 49400 гривень на місяць (а.с.60).

Вказаним повідомленням позивачці роз'яснено, що відповідно до положень чинного законодавства України, нові умови оплати праці - зменшення заробітної плати по посаді «начальник служби управління персоналом», яку вона обіймає, будуть запроваджені не раніше, ніж через два місяці з дати ознайомлення, тобто з 06.05.2017, а також роз'яснено, що згідно зі ст. 32 КЗпП України, у разі не згоди на продовження роботи в нових умовах, трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

06 березня 2017 року Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» складено акт про ознайомлення з повідомленням, за підписом начальником сектору з обліку кадрів відділу кадрів ДП «АМПУ» Н.М.Мелеш, провідного юрисконсульту юридичного сектору юридичної служби ДП «АМПУ» Д.В. Мачинський, начальника сектору з питань захисту інтересів підприємства на тимчасово окупованих територіях півострова Крим ДП «АМПУ» Д.В. Очколяс, згідно з яким засвідчено, що начальник служби управління персоналом ДП «АМПУ» ОСОБА_1 ознайомлена з «повідомленням про наступну зміну в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників - зменшення заробітної плати» щодо встановлення посадового окладу по посаді «начальник служби управління персоналом» у розмірі 49400грн. на місяць. Отримати «повідомлення про наступну зміну в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників - зменшення заробітної плати» під підпис та зазначити дату ознайомлення з ним, власноруч вказати про прийняте рішення щодо зміни істотних умов праці - зміну розмірів оплати праці та встановлення посадового окладу по посаді «начальник служби управління персоналом» у розмірі 49400 грн. на місяць, начальник служби управління персоналом ДП «АМПУ» ОСОБА_1 відмовилась (а.с.61).

Вказаний факт щодо засвідчення ознайомлення ОСОБА_1 та відмовою отримати «повідомлення про наступну зміну в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників - зменшення заробітної плати» сторонами в судовому засідання жодним чином не оспорювався, що у відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягає.

У зв'язку з чим, судом встановлено, що датою ознайомлення ОСОБА_1 з «повідомленням про наступну зміну в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників - зменшення заробітної плати», яким повідомляється про прийняті зміни до Колективного договору трудового колективу апарату управління державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на 2016-2018 роки на загальних зборах трудового колективу 21.02.2017 року, наказу від 22.02.2017 року №132-к «Про внесення змін до штатного розпису апарату управління ДП «АМПУ», наказу від 24.02.2017 року №142-к «Про персональне повідомлення працівників апарату управління ДП «АМПУ» про наступну зміну в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників - зменшення заробітної плати», наступну зміну в організації виробництва і праці та зміну істотних умов працівників - зменшення заробітної плати, а саме: щодо встановлення посадового окладу по посаді «начальник служби управління персоналом» у розмірі 49400 гривень на місяць, є 06 березня 2017 року.

13.03.2017 року ОСОБА_1 надала до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» рапорт за вхід №198-р, згідно з яким ОСОБА_1 повідомляє ДП «АМПУ», що 02.03.2017 року вийшла на роботу після щорічної основної відпустки, є вагітною, а також повідомила, що на зміну істотних умов праці працівників, а саме зменшення заробітної плати не згодна (а.с.24-25).

27.04.2017 року Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» направлено лист на ім'я начальника служби управління персоналом ДП «АМПУ» ОСОБА_1 за вих. №01-03/183, яким останній знов було запропоновано повідомити ДП «АМПУ» про прийняте рішення щодо згоди чи не згоди щодо зміни істотних умов праці (а.с.26).

03.05.2017 року ОСОБА_1 подано до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» рапорт за вхід №478-р, в якому ОСОБА_1 визнає, що вказаний лист ДП «АМПУ» від 27.04.2017 року за вих. №01-03/183 отримала 28.04.2017 року, а також повідомляє про направлений 13.03.2017 року рапорт до ДП «АМПУ», порушення її прав та зазначила, що на зміну істотних умов праці робітників - зменшення заробітної плати, вона згоду не надає (а.с.28-29).

До вказаного рапорту позивачкою надано бланк рішення працівника щодо зміни істотних умов праці - зміну розмірів оплати праці від 03.05.2017 року, в якому ОСОБА_1 зазначила, що вона не згодна на зміну істотних умов праці - зміну розмірів оплати праці та встановлення посадового окладу по посаді «начальник служби управління персоналом» у розмірі 49400 гривень на місяць з 06 травня 2017року (а.с.30).

05 травня 2017 року Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» видано наказ №474-к «По особовому складу», згідно з яким ОСОБА_1, начальника служби управління персоналом, звільнено із займаної посади 10 травня 2017року за п.6 ст. 36 КЗпП України - у зв'язку з не згодою від продовження роботи в нових умовах у зв'язку із зміною істотних умов праці - розмірів оплати праці (а.с.63).

У зв'язку з відсутністю позивачки 10.05.2017 року на робочому місці, 10 травня 2017 року Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» надіслано лист ОСОБА_11 за вих. №2712, яким останню повідомлено, що згідно наказу ДП «АМПУ» № 474-к від 05.05.2017року вона з 10.05.2017 року звільнена із займаної посади начальника служби управління персоналом ДП «АМПУ» за п.6 ст.36 КЗпП України - у зв'язку з не згодою від продовження роботи в нових умовах у зв'язку із зміною істотних умов праці - розмірів оплати праці, а також повідомлено про необхідність отримання позивачкою трудової книжки за адресою: АДРЕСА_1, або за письмовою заявою позивача трудова книжка могла бути надіслана на вказану позивачем адресу (а.с.62).

Вказаний лист ДП «АМПУ» від 10.05.2017 № 2712 був надісланий на дві адреси позивачки, що підтверджується наявними в матеріалах справи фіскальними чеками від 10.05.2017 року за №608 та №594 (а.с.65), та отриманий позивачкою 12.06.2017 року, що підтверджується її підписом на наданому до суду рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (а.с.66).

Також судом встановлено, що на момент на момент звільнення позивачка - ОСОБА_1 перебувала у стані вагітності 30 тижнів, термін пологів 30.07.2017 року та з 10.05.2017 року ОСОБА_1 перебувала у стаціонарі, що підтверджується листком непрацездатності, виданим 10 травня 2017 року Пологовим будинком №7 (а.с.10).

Згідно з листом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» від 08.06.2017 року за вих. №3467, вбачається, що на заяву ОСОБА_1 від 10.05.2017 року, останню знов повідомлено, що згідно наказу ДП «АМПУ» від 05.05.2017 року №474-к вона з 10.05.2017 року звільнена з займаної посади начальника служби управління персоналом ДП «АМПУ» за п.6 ст.36 КЗпП України у зв'язку з незгодою від продовження роботи в нових умовах у зв'язку із зміною істотних умов праці - розмірів оплати праці та знов повідомлено про необхідність отримання позивачкою трудової книжки за адресою: АДРЕСА_1, або за письмовою заявою позивача трудова книжка могла бути надіслана на вказану позивачем адресу (а.с.69).

Позивач будучи незгодна з вказаним наказом ДП «АМПУ» від №474-к від 05.05.2017 року «По особовому складу», згідно з яким її звільнено з займаної посади начальника служби управління персоналом ДП «АМПУ» за п.6 ст.36 КЗпП України, 07.06.2017 року звернулась до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так суд зазначає, що спірним наказом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» №474-к від 05.05.2017року «По особовому складу» позивачку ОСОБА_1 звільнено із займаної посади на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до п.6 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Статтею 32 КЗпП України передбачено, що у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений ніж за два місяці.

У зв'язку з чим суд зазначає, що зміною істотних умов праці є зміна: систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших.

Згідно з аналізом з вказаної статті вбачається, що зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою допускається у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці.

Також пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлено, що припинення трудового договору за п.6 ст.36 КЗпП при відмові працівника від продовження роботи зі

зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо).

Пунктом 31 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що згідно з ч.3 ст.32 КЗпП України в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміни розрядів і найменування посад та інших - допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за 2 місяці. Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов'язку поновити працівникові попередні умови праці.

Отже, зі змісту зазначених норм вбачається, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці, а не лише повідомлення працівника в установлений законом строк.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.07.2012року у справі № 6-59цс12.

У зв'язку з чим, для встановлення чи правомірно були внесені зміни істотних умов праці підлягає доведеністю чи відбулись вказані зміни у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 КЗпП України, у колективному договорі встановлюються взаємні зобов'язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема, нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про оплату праці», організація оплати праці здійснюється в тому числі на підставі колективних договорів.

Частиною 11 ст. 96 КЗпП України встановлено, що колективним договором, а якщо договір не укладався - наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу, виданим після погодження з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), а в разі відсутності первинної профспілкової організації - з вільно обраними та уповноваженими представниками (представником) працівників, можуть встановлюватися інші системи оплати праці. Аналогічні положення передбачені ст. 6 Закону України «Про оплату праці».

Частина 2 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» встановлює, що конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті. Частина 1 встановлює, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом.

Так у відповідності до п. 3.1.2. Колективного договору трудового колективу апарату управління Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на 2016-2018 роки, у питаннях оплати праці Адміністрація зобов'язується встановлювати конкретні розміри посадових окладів у штатному розписі, враховуючи професійну кваліфікацію працівників, складність та умови виконуваних робіт; встановлювати мінімальні та максимальні коефіцієнти міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень окладів керівників підрозділів (відділів), професіоналів та фахівців апарату управління ДП «АМПУ» згідно з Додатком 2 до Договору, яким встановлювалися коефіцієнти граничних меж посадових окладів керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців апарату управління ДП «АМПУ», у тому числі, встановлювався коефіцієнт граничних меж посадового окладу ОСОБА_1

Згідно з наданою до суду довідкою ДП «АМПУ» від 24.10.2017 року за вих. №6714 виданої ОСОБА_1, вбачається, що оклад ОСОБА_1 становив 220000 гривень 00 копійок на місяць.

Як вже було судом встановлено, 21.02.2017 року на загальних зборах трудового колективу апарату управління Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» були схвалені зміни до додатку №2 колективного договору (коефіцієнти граничних меж посадових окладів працівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців апарату управління ДП «АМПУ») та встановлені нові коефіцієнти граничних меж посадових окладів заступників голови та інших керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців апарату управління ДП «АМПУ».

22.02.2017 року Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» видано наказ №132-к «Про внесення змін до штатного розпису апарату управління ДП «АМПУ», згідно з пунктом 1 якого, внесено зміни до штатного розпису апарату управління ДП «АМПУ», затвердженого та введеного в дію наказом ДП «АМПУ» від 25.10.2016 №428-к, а саме: встановлено наступні посадові оклади за нижче вказаними посадами, зокрема начальник служби управління персоналом (посада яку займала позивачка) - 49400 грн. на місяць.

На підставі вищевикладеного вбачається, що на підставі внесених загальними зборами трудового колективу апарату управління ДП «АМПУ» до Колективного Договору змін щодо граничних меж посадових окладів працівників апарату управління ДП «АМПУ», наказом ДП «АМПУ» від 22.02.2017 № 132-к «Про внесення змін до штатного розпису апарату управління ДП «АМПУ» внесені зміни до штатного розпису апарату управління ДП «АМПУ», затвердженого та введеного в дію наказом ДП «АМПУ» від 25.10.2016 № 428-к (зі змінами), зокрема встановлено посадовий оклад за посадою начальника служба управління персоналом у розмірі 49400 грн. на місяць.

Тобто вказаний посадовий оклад за посадою начальника служби управління персоналом був встановлений ДП «АМПУ» виключно на підставі Додатку 2 Колективного договору, до якого трудовим колективом на загальних зборах були внесені відповідні зміни.

У зв'язку з чим судом встановлено, що вказані зміни істотних умов праці в ДП «АМПУ» - посадових окладів, якими змінено і посадовий оклад за посадою начальника служба управління персоналом, яку займала позивачка, відбулись саме у зв'язку з прийнятим рішенням трудового колективу ДП «АМПУ» про внесення змін до граничних меж посадових окладів працівників апарату управління ДП «АМПУ» шляхом внесення відповідних змін до Колективного договору, що є змінами в організації виробництва і праці.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду справи з метою встановлення усіх обставин по справі та встановлення окладів за якими нараховувалась ОСОБА_1 заробітна плата, судом було зобов'язано представника відповідача Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» надати до суду особову справу, інформацію по нарахуванню та отриманню заробітної плати у відношенні ОСОБА_1

Однак, представником відповідача до суду вказані документи надані не були з посиланням на те, що вказані документи були тимчасово витребувані слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у місті Києва на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва по справі №752/7679/17.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що з наданої копії ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва по справі №752/7679/17, вбачається, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у місті Києва здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000194 від 30 березня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України, під час якого встановлено, що службові особи підприємства «Адміністрація морських портів України» в період жовтня 2016 року, в порушення вимог чинного законодавства, зловживаючи своїм службовим становищем, з метою привласнення державних коштів, внесли зміни до колективного договору Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на 2016-2018 роки, відповідно до яких значно завищали розміри заробітної плати керівного складу підприємства, які в подальшому виплачувались із жовтня 2016 року по даний час, у тому числі ОСОБА_1

Щодо встановленого порушення також зазначено, що відповідно до Колективного договору трудового колективу апарату управління ДП «АМПУ» та Головою профкому ДП «АМПУ» (із змінами) згідно додатку №2 визначено коефіцієнти граничних меж посадових окладів керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців апарату управління ДП «АМПУ» за схемою, а саме перший заступник голови, заступники голови підприємства, головний бухгалтер 28580-36190 грн., начальники служб (з чисельністю від 4-х штатних одиниць) 24700-26970 грн., заступники начальників служб 19400- 24230 грн. Однак, всупереч вказаного порядку, без передбачених законом підстав, згідно штатного розпису керівного складу ДП «АМПУ» встановлено місячні посадові оклади голові - 320000 грн., першому заступнику голови - 280000 грн., заступнику (3 штатних одиниці) - 260000 грн., головному бухгалтеру - 220000 грн., заступнику голови з розвитку портової інфраструктури, заступнику голови з операційної діяльності, заступнику голови з економіки, заступнику голови з фінансів та заступнику голови з морської та внутрішньої безпеки в розмірі - 260000 грн. кожному.

У зв'язку з чим, слідчим управлінням Головного управління національної поліції у місті Києві встановлено, що службовими особами ДП «Адміністрація морських портів України» посадові оклади працівникам визначено без урахування міжкваліфікаційного (міжпосадового) співвідношення посадових окладів від мінімальної заробітної плати (працівник основної професії) передбачених колективним договором, що є порушенням Галузевої угоди, колективного договору, ст.6, 14, 15 Закону України «Про оплату праці», на підставі чого органом досудового розслідування порушено кримінальне провадження за ознаками привласнення службовими особами ДП «Адміністрація морських портів України» бюджетних коштів шляхом нарахування заробітної плати всупереч установленому порядку, що завдало тяжких наслідків.

Статтею 32 КЗпП України передбачено, що у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений ніж за два місяці.

Як вже судом було встановлено, датою ознайомлення ОСОБА_1 з «повідомленням про наступну зміну в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників - зменшення заробітної плати», яким ОСОБА_1 повідомляється про прийняті зміни до Колективного договору трудового колективу апарату управління державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на 2016-2018 роки на загальних зборах трудового колективу 21.02.2017 року, наказу від 22.02.2017 року №132-к «Про внесення змін до штатного розпису апарату управління ДП «АМПУ», наказу від 24.02.2017 року №142-к «Про персональне повідомлення працівників апарату управління ДП «АМПУ» про наступну зміну в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників - зменшення заробітної плати», наступну зміну в організації виробництва і праці та зміну істотних умов працівників - зменшення заробітної плати, а саме: щодо встановлення посадового окладу по посаді «начальник служби управління персоналом» у розмірі 49400 гривень на місяць, які вводяться в дію 06 травня 2017 року, є 06 березня 2017 року.

У зв'язку з чим, судом встановлено, що ДП «АМПУ» належним чином повідомлено ОСОБА_1, а саме за встановлені законодавством два місяці, з наказом від 22.02.2017 року №132-к «Про внесення змін до штатного розпису апарату управління ДП «АМПУ», наказом від 24.02.2017 року №142-к «Про персональне повідомлення працівників апарату управління ДП «АМПУ» про наступну зміну в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників - зменшення заробітної плати», наступну зміну в організації виробництва і праці та зміну істотних умов працівників - зменшення заробітної плати, а саме: щодо встановлення посадового окладу по посаді «начальник служби управління персоналом» у розмірі 49400 гривень на місяць, які вводяться в дію 06 травня 2017 року.

Суд зазначає, що спірним наказом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» №474-к від 05.05.2017року «По особовому складу» позивачку ОСОБА_1 звільнено із займаної посади на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України, а саме у зв'язку з незгодою від продовження роботи в нових умовах у зв'язку із зміною істотних умов праці - розмірів оплати праці.

Відповідно до п.6 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Позивачка в обґрунтування позовних вимог у тому числі посилається на те, що не відмовлялась від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці, а лише була незгода на зміну істотних умов праці, однак суд вважає в цій частині посилання ОСОБА_1 необґрунтованими виходячи з наступного.

Як вже судом було встановлено, після ознайомлення ОСОБА_1 06.03.2017 року з повідомленням про прийняті зміни до Колективного договору трудового колективу апарату управління державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на 2016-2018 роки на загальних зборах трудового колективу 21.02.2017 року, наказом від 22.02.2017 року №132-к «Про внесення змін до штатного розпису апарату управління ДП «АМПУ», наказом від 24.02.2017 року №142-к «Про персональне повідомлення працівників апарату управління ДП «АМПУ» про наступну зміну в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників - зменшення заробітної плати», наступну зміну в організації виробництва і праці та зміну істотних умов працівників - зменшення заробітної плати, а саме: щодо встановлення посадового окладу по посаді «начальник служби управління персоналом» у розмірі 49400 гривень на місяць, які вводяться в дію 06 травня 2017 року, яке позивачкою отримано під підпис не було, що підтверджується актом про ознайомлення з повідомленням від 06.03.2017 року (а.с.61), ОСОБА_1 13.03.2017 року було подано до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» рапорт за вхід №198-р.

У вказаному рапорті ОСОБА_1 особисто повідомила ДП «АМПУ», що 02.03.2017 року вийшла на роботу після щорічної основної відпустки, є вагітною, а також повідомила, що: «на зміну істотних умов праці працівників - зменшення заробітної плати, не згодна» (а.с.24-25).

03.05.2017 року ОСОБА_1 подано до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» рапорт за вхід №478-р, в якому ОСОБА_1 також повідомила, що на зміну істотних умов праці вона не годна (а.с.28-29).

До вказаного рапорту позивачкою надано бланк рішення працівника щодо зміни істотних умов праці - зміну розмірів оплати праці від 03.05.2017 року, в якому ОСОБА_1 зазначила, що вона не згодна на зміну істотних умов праці - зміну розмірів оплати праці та встановлення посадового окладу по посаді «начальник служби управління персоналом» у розмірі 49400 гривень на місяць з 06 травня 2017року (а.с.30).

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що подані ОСОБА_1 13.03.2017 року та 03.05.2017 року рапорти до ДП «АМПУ», свідчать про не згоду позивача на зміну істотних умов праці працівників, що в свою чергу розцінюється судом як незгода від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

На підставі вищевикладених обставин, судом встановлено, що відповідачем Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» винесено спірний наказ від 05.05.2017 року №474-к «По особовому складу», яким звільнено ОСОБА_1, начальника служби управління персоналом, із займаної посади 10 травня 2017 року за п.6 ст. 36 КЗпП України, у зв'язку з незгодою від продовження роботи в нових умовах у зв'язку із зміною істотних умов праці - розмірів оплати праці, з додержанням усіх вимог встановлених КЗпП України, а саме: проведеною зміною істотних умов праці у зв'язку із змінами в організації праці ДП «АМПУ», з якими, належним чином за два місця до їх настання, позивачка була повідомлена та виразила незгоду від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Щодо посилань позивачки про неправомірність її звільнення за п.6 ст. 36 КЗпП України в період тимчасової непрацездатності та перебування у відпустці, що є порушенням ст. 40 КЗпП України, а також порушених її гарантій передбачених ст.. 184 КЗпП України, суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Суд встановлено, що наказом ДП «АМПУ» від 05.05.2017 року №474-к «По особовому складу», ОСОБА_1, начальника служби управління персоналом, звільнено із займаної посади 10 травня 2017 року, у зв'язку з незгодою від продовження роботи в нових умовах у зв'язку із зміною істотних умов праці - розмірів оплати праці, за п.6 ст. 36 КЗпП України.

Також судом встановлено, що на момент на момент звільнення позивачка - ОСОБА_1 перебувала у стані вагітності 30 тижнів, термін пологів 30.07.2017 року та з 10.05.2017 року ОСОБА_1 перебувала у стаціонарі, що підтверджується листком непрацездатності, виданим 10 травня 2017 року Пологовим будинком №7 (а.с.10).

Відповідно до п.6 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Статтею 40 КЗпП України передбачено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Стаття 184 КЗпП України передбачено, що звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП (322-08) стосуються як передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 23 березня 2011 року дійшов висновку, що оскільки звільнення за п.6 ст. 36 КЗпП України, не є звільненням з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, припинення трудового договору без врахування гарантій, передбачених ст. 184 КЗпП України, можливе.

Відповідно до правового висновку викладеного в постанові Верховного Суду України від 31 жовтня 2012 року у справі № 6-120цс12, правовий зміст поняття «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» розкрито законодавцем у п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України, до якого віднесено лише звільнення з підстав передбачених статтями 40, 41 цього Кодексу. Це означає, що правовий зміст даного поняття не може охоплювати будь-яке інше звільнення, підстава якого не зазначена у статтях 40, 41 КЗпП України чи яке законодавець спеціально не визначив як розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

З огляду на нормативне тлумачення пунктів 4, 6 ч.1 ст.36, ст. ст. 40, 41 КЗпП України та з урахуванням того, що між сторонами виник спір із приводу звільнення працівника у зв'язку з відмовою від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці згідно п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України, а не у зв'язку зі звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, дія норми ст.184 КЗпП України на спірні правовідносини не поширюється.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до остаточного висновку про необґрунтованість та недоведеність доказами позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу в.о. голови Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» №474-к від 05.05.2017року «По особовому складу», яким її - ОСОБА_1 звільнено із займаної посади, а отже в їх задоволенні слід відмовити.

Інші позовні вимоги ОСОБА_1 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, є похідними від вимоги щодо незаконності та скасування наказу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» №474-к від 05.05.2017року «По особовому складу», у задоволенні якої судом відмовлено, а тому і відсутні підстави для задоволення позову в іншій частині.

У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, підстави для відшкодування позивачеві сплачених судових витрат відсутні.

При вищевикладених обставинах та керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 10, 12, 76-81, 142, 259, 263-265, 268, 352, 354, п. 15.5 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2) до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (місцезнаходження: 01135, м. Київ, проспект Перемоги, 14) про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено - 26 березня 2018 року.

Головуючий Калініченко Л. В.