Справа № 307/2993/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 березня 2018 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої: Готри Т.Ю.,

суддів : Бисаги Т.Ю., Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря : Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 жовтня 2017 року в справі (№307/2993/16-ц головуючий Бобрушко В.І.) за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича до ОСОБА_3, 3-х осіб Товариство з обмеженою відповідальністю «Карат-Шек», Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕГНА ГРУП ІНДУСТРІЯ-УК (МГОЛД), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Змисловської Тетяни Василівни, приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Чернікової Олени Євгенівни, приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Стойки Надії Михайлівни про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова В.В. звернулося до суду з указаним позовом, який обґрунтовував тим, що 28 лютого 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі Банк) та ОСОБА_9 було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В., за реєстровим №1744. Відповідно до п.1.1 цього Договору Банк прийняв у власність нерухоме майно, а саме торгово-офісний комплекс, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 914,4 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0498 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за зазначеною адресою, цільове призначення якої для комерційного використання.

Згодом стало відомо, що зазначене нерухоме майно вибуло із законного володіння Банку згідно рішення Апеляційного суду Київської області від 05.12.2015 року, про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. вчинено записи від 19.02.2016 року про право власності за № 13338297 (індексний номер рішення 29034478 щодо спірної земельної ділянки), та за №13338979 (індексний номер рішення 28338904 щодо спірного торгово-офісного комплексу), згідно яких власником зазначеного нерухомого майна стало Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕГНА ГРУП ІНДУСТРІЯ-УК (МГОЛД).

У подальшому, 28.03.2016 року зазначене нерухоме майно ТОВ «МЕГНА ГРУП ІНДУСТРІЯ-УК (МГОЛД) було продано ТОВ «Карат-Шек» на підставі договорів купівлі-продажу, посвідчених приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Черніковою О.Є. А згідно договорів купівлі-продажу від 11.05.2016 року, посвідчених приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Сойка Н.М., новим власником спірного майна став ОСОБА_3, яке придбав від ТОВ «Карат-Шек».

Посилаючись на те, що між Банком і ТОВ «МЕГНА ГРУП ІНДУСТРІЯ-УК (МГОЛД) жодних судових справ не розглядалось і відповідно рішення не приймалось, а тому зазначене товариство без відповідних правових підстав - на підставі підробленого судового рішення заволоділо належним Банку майном, яке неодноразово перепродавалось, у зв»язку з чим ні ТОВ «МЕГНА ГРУП ІНДУСТРІЯ-УК (МГОЛД), ні ТОВ «Карат-Шек», ні ОСОБА_3 не набули права власності на спірне майно, тому просив суд на підставі статей 330, 388 ЦК України витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» вище вказане нерухоме майно, і стягнути понесені Банком судові витрати.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 жовтня 2017 року позов ПАТ «Дельта-Банк» задоволено.

Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта-Банк» торгово-офісний комплекс, загальною площею 914,4 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0498 га, кадастровий номер НОМЕР_1, для комерційного призначення, які розташовані за адресою : АДРЕСА_1.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у позові Банку відмовити. Вказує на те, що він хоч і не є стороною по справі, але вказаним судовим рішенням вирішено питання про його права та обов'язки, оскільки він є власником спірного нерухомого майна на підставі рішення Тячівського районного суду від 25.07.2017 року, що набрало законної сили. Вважає, що судом першої інстанції неправильно встановлено обставини, що мають значення для справи, оскільки на час розгляду справи судом і ухвалення судового рішення, власником спірного майна був не відповідач ОСОБА_3, а ОСОБА_1, який до участі в справі судом залучений не був, внаслідок чого був позбавлений можливості заперечувати позов і подавати докази. Окрім цього, позивачем не доведено, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння Банку не з його волі. Факт реєстрації кримінального провадження за заявою позивача не є належним доказом цього, оскільки згідно п.4 ст.61 ЦПК України тільки вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, є обставиною, яка не підлягає доказуванню. Судом не було встановлено, чи внесені відомості до ЄРДР за заявою ПАТ «Дельта Банк» від 05.08.2016 року, чи визнано Банк потерпілим у кримінальному провадженні, чи заявлено ним цивільний позов та чи взагалі проводиться досудове розслідування з цього приводу. А тому вважає, що рішення Апеляційного суду Київської області від 05.12.2015 року, на підставі якого, як вважає позивач та обґрунтовує свої вимоги щодо вибуття спірного нерухомого майна із законного володіння Банку, не визнано в передбачений законом спосіб як таким, що підроблений та неіснуючий судовий акт. Вважає, що відповідач ОСОБА_3 у законний спосіб придбав спірне нерухоме майно, сплатив за нього гроші, був законним власником цього майна до ухвалення рішення від 25.07.2017 року, після чого власником зазначеного майна став він, ОСОБА_1

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1, ПАТ «Дельта-Банк» заперечив доводи апеляційної скарги, посилаючись на те, що спірне нерухоме майно вибуло поза волею Банку, а тому суд першої інстанції правильно ухвалив рішення про витребування цього майна від відповідача.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_12, який апеляційну скаргу підтримав, пояснення представника ПАТ «Дельта-Банк» Гошовську К.Г., яка апеляційну скаргу не визнала, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з п. 9 Перехідних положень ЦПК України (тут і надалі в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що спірне нерухоме майно вибуло поза волею Банку на підставі рішення суду, яке судом не ухвалювалось, є підробленим, а тому дійшов висновку про витребування цього нерухомого майна із незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк».

Проте, колегія суддів із висновком суду першої інстанції погодитись не може з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 28 лютого 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі Банк) та ОСОБА_9 було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В., за реєстровим №1744, відповідно до п.1.1 якого Банк прийняв у власність нерухоме майно, а саме торгово-офісний комплекс, який розташований за адресою : АДРЕСА_1, загальною площею 914,4 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0498 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за зазначеною адресою, цільове призначення якої для комерційного використання (т.1 а.с.7-8).

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 05.12.2015 року, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГНА ГРУП ІНДУСТРІЯ-УК (МГОЛД) до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання права власності на нерухоме майно та земельну ділянку, зобов'язання вчинити дії, - визнано за ТОВ «МЕГНА ГРУП ІНДУСТРІЯ-УК (МГОЛД) право власності на нежитлову будівлю, торгово-офісний комплекс, який розташований за адресою : АДРЕСА_1, загальною площею 914,4 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0498 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за зазначеною адресою, цільове призначення якої для комерційного використання (т.1 а.с.18-24).

На підставі зазначеного рішення суду приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. було вчинено записи від 19.02.2016 року про право власності за № 13338297 (індексний номер рішення 29034478 щодо спірної земельної ділянки), та за №13338979 (індексний номер рішення 28338904 щодо спірного торгово-офісного комплексу), згідно яких власником вище вказаного майна стало ТОВ «МЕГНА ГРУП ІНДУСТРІЯ-УК (МГОЛД), що стверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 18.07.2016 року (т.1 а.с.25-38).

З указаної Інформаційної довідки слідує, що 28.03.2016 року ТОВ «МЕГНА ГРУП ІНДУСТРІЯ-УК (МГОЛД) на підставі договорів купівлі-продажу, посвідчених приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Черніковою О.Є., зазначене нерухоме майно продало ТОВ «Карат-Шек». А згідно договорів купівлі-продажу від 11.05.2016 року, посвідчених приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Сойка Н.М., ТОВ «Карпат-Шек» вище вказане нерухоме майно продало ОСОБА_3. Зазначені обставини сторонами не оспрюються, а тому приймаються судом до уваги.

Ухвалюючи рішення про витребування із незаконного володіння ОСОБА_3 на користь Банку вище зазначеного спірного нерухомого майна на підставі ст.388 ЦК України, суд вважав встановленим, що спірне нерухоме майно вибуло з власності позивача не з його волі, оскільки вибуло на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 05.12.2015 року, яке судом не ухвалювалося і є підробленим.

Зазначеного висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно :

1)було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України (2004 року в редакції чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.1 ст.59 ЦПК України 2004 року).

Враховуючи, що рішення Апеляційного суду Київської області від 05 грудня 2015 року, яким за ТОВ «МЕГНА ГРУП ІНДУСТРІЯ-УК (МГОЛД) визнано право власності на спірне нерухоме майно, містить підписи трьох суддів Апеляційного суду Київської області, круглі печатки цього суду, печатку суду «Згідно з оригіналом», дату набрання цим рішенням суду законної сили, на підставі якого за ТОВ «МЕГНА ГРУП ІНДУСТРІЯ-УК (МГОЛД) було здійснено реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно у встановленому законом порядку, що стверджується наявною у матеріалах справи Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, тому колегія суддів вважає, що належним доказом фальшивості (підробки) цього рішення може бути лише вирок суду, що набрав законної сили, а не довідки суду про відсутність на розгляді в суді вище зазначеної цивільної справи та указаного судового рішення, як таке, що не ухвалювалося цим судом (т.1 а.с.13,15), які в розумінні вимог статей 58, 59 ЦПК України не є належними і допустимими доказами на підтвердження зазначеної обставини.

А тому, за відсутності у матеріалах справи належних і допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що спірне майно вибуло з власності позивача не з його волі, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про його витребування від відповідача на підставі положень ст.388 ЦПК України.

Окрім цього, з матеріалів справи слідує, що рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 25 липня 2017 року, що набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

В рахунок погашення заборгованості в розмірі 2 000 000 грн., за договором іпотеки від 20 вересня 2016 року, зареєстрованого в реєстрі за №3362, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме торгово-офісний комплекс загальною площею 914,4 кв.м., що належить ОСОБА_3 на праві власності, який розташований за адресою : АДРЕСА_1, та земельну ділянку площею 0,0498 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за зазначеною адресою, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що належить ОСОБА_3 на праві власності, - шляхом продажу вказаного предмета іпотеки іпотекодержателем ОСОБА_1 з укладанням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу даного предмета іпотеки з іншою особою покупцем (т.2 а.с.249-251).

На час розгляду даної справи судом першої інстанції і ухвалення рішення від 02 жовтня 2017 року, вище зазначене судове рішення набрало законної сили 07 серпня 2017 року, що стверджується відміткою суду (т.2 а.с.251).

Однак, ухвалюючи рішення про витребування із незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» спірного нерухомого майна, суд першої інстанції не залучив ОСОБА_1 до участі в розгляді даної справи, який набув права на спірне нерухоме майно, чим вирішив питання про його права та обов'язки.

Частиною першою статті 33 ЦПК України (в редакції 2004 року, чинній на час ухвалення судового рішення) передбачено, що суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Відповідно до закріпленого в ст.11 ЦПК України (2004 р.) принципу диспозитивності цивільного судочинства та за змістом ч.1 ст.33 ЦПК України залучення судом до участі у справі особи як співвідповідача - можливе лише як результат вирішення судом клопотання позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або ж залучення в якості співвідповідача особи, яка має відповідати за позовом.

Однак, розглядаючи дану справу місцевий суд не виконав вимоги ч.4 ст.10 ЦПК (2004р.), не вирішив питання про залучення до участі у справі належних співвідповідачів за правилами ст.33 ЦПК України (2004р.) та не попередив позивача про наслідки не вчинення даної процесуальної дії.

Апеляційний суд, відповідно до основних принципів цивільного процесу та наданих чинним ЦПК України повноважень, не має права залучати співвідповідачів на стадії апеляційного провадження.

Встановивши, що позов позивачем пред'явлено не до всіх осіб, які мають відповідати за позовом, а рішенням місцевого суду безпосередньо вирішено питання про права та обов'язки ОСОБА_1, не залученого до участі у справі в якості співвідповідача, зважаючи на вказані порушення процесуального права, судова колегія вважає, що рішення суду підлягає обов'язковому скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.3 ст.376 ЦПК, з ухваленням нового судового рішення, яким у позові ПАТ «Дельта Банк» слід відмовити.

У зв»язку з відмовою у позові ПАТ «Дельта Банк», вжиті заходи забезпечення позову ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 листопада 2016 року слід скасувати, а також стягнути з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в розмірі 13 215,00 грн. за подачу апеляційної скарги на підставі ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 жовтня 2017 року - скасувати.

У позові Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича до ОСОБА_3, 3-х осіб Товариство з обмеженою відповідальністю «Карат-Шек», Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕГНА ГРУП ІНДУСТРІЯ-УК (МГОЛД), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Змисловської Тетяни Василівни, приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Чернікової Олени Євгенівни, приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Стойки Надії Михайлівни про витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

Вжиті заходи забезпечення позову ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 листопада 2016 року - скасувати.

Стягнути з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 13 215,00 грн. за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 березня 2018 року.

Головуюча :

Судді :