АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Департамент житлового господарства Дніпропетровської міської ради про демонтування побудованої перегородки,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, третя особа - Департамент житлового господарства Дніпропетровської міської ради, про демонтування побудованої перегородки.

Позов мотивовано тим, що їй на підставі договору купівлі-продажу частини квартири від 20.04.2005 року належить 2/3 частини квартири АДРЕСА_1. 1/3 частини спірної квартири за цим же договором належить відповідачу. Порушуючи право власності позивача, відповідач переобладнав частину квартири, у зв'язку з чим позивач позбавлена можливості зареєструвати право власності на свою частину квартири.

У зв'язку з чим позивач просить суд зобов'язати відповідача поновити у первинний стан самовільно проведену перебудову (демонтування будівельних перегородок) квартири АДРЕСА_1.

Заочним рішенням в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі.

Заочне рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено та не надано жодних доказів, які підтверджують самовільне переобладнання квартири, яка знаходиться в спільній частковій власності сторін, саме відповідачем без згоди позивача, а також те, що така перебудова порушує права позивача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач придбавши спільну частку квартири без її згоди та без погодження із відповідними органами провів перебудову житла, тим самим порушивши її права передбачені ст.ст. 317, 319 ЦК України.

Також апелянт зазначає, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають встановленим обставинам та рішення суду не мотивоване.

Відповідно до п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Статтею 351 ЦПК України передбачено, що апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

А згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 20 квітня 1995 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В., зареєстровано в реєстрі за №4866, позивач та відповідач купили 43/100 частини квартири АДРЕСА_1 у відповідних частинах кожний, а саме: ОСОБА_2-2/3 частини, ОСОБА_3 - 1/3 частини від частини, що продається (а.с. 14).

Квартира АДРЕСА_1 знаходиться в житловому будинку літ.А-2, складається з: 1,4,5,9 - коридори; 2,3,7 - вільна площа; 5,10,11 - житлові кімнати; 8 - кухня; 12 - веранда; 13 - підсобне приміщення, житлова площа 72,4 кв.м., загальна площа 123,0 кв.м.

43/100 частини квартири АДРЕСА_1 знаходиться в житловому будинку літ.А-2: 8 кухня; 10,11 - житлові кімнати житловою площею 28,4 кв.м., у загальному користуванні: 1,4,5,9 - коридори; 12 - веранда; 13 - підсобне приміщення.

20 липня 2006 року позивач звернулася до КП ДМБТІ із замовленням №02/02700 та №17/16361 на проведення технічної інвентаризації квартири, виготовлення технічного паспорту та на отримання витягу для подальшої реєстрації права власності на спірну квартиру.

Як вбачається з технічного паспорту від 11 вересня 2006 року, у квартирі АДРЕСА_1 самовільно була знесена перегородка та збільшено житлову площу.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд обґрунтовано виходив з того, що позивачем не доведено та не надано жодних доказів, які підтверджують самовільне переобладнання квартири, яка знаходиться в спільній частковій власності сторін, саме відповідачем без згоди позивача, а також те, що така перебудова порушує права позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 2 ст.319 ЦК України встановлено, що, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ч.4 ст.358 ЦК України, співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Посилання ОСОБА_2 на те, що суд при ухваленні оскаржуваного заочного рішення не з'ясував усіх фактичних обставин справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, проте позивачем не було доведено своїх позовних вимог.

Також, відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України та ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Звертаючись до суду, позивач, у порушення вимог вказаного закону, належним чином не довела в чому полягає її порушення прав, оскільки, з матеріалів справи вбачається, що переобладнання в квартирі відбулося у 2006 році, тоді як позивачка звернулася до суду лише у грудні 2016 року, а тому посилання позивача на те, що відповідач здійснюючи таке переобладнання, не отримав її згоди, є безпідставними за тих обставин, що саме сторони весь цей час користувалися цими приміщення і заперечень стосовно такого користування у них не було, а тому суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висоновку про відмову в задоволенні позову

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що саме сторони мають право у позасудовому порядку вирішити питання щодо узаконення, у відповідності з чинним законодавством, вказаного вище переобладнання квартири.

У зв'язку з чим, доводи апеляційної скарги про те, що суд незаконно відмовив у задоволенні позову, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки ці доводи є необгрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та ці доводи фактично зводяться до незгоди з висновками суду та особистого тлумачення норм права на свою користь.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що при розгляді справи, судом першої інстанції були виконані всі вимоги процесуального закону, всебічно перевірено обставини, спір вирішено у відповідності з нормами матеріального права. Рішення є обґрунтованим, з повним відображенням обставин, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є правильними. Отже апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.147, п.3 розділом ХІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст виготовлено 07 березня 2018 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

М.Ю. Петешенкова