Постанова

Іменем України

21 березня 2018 року

м. Київ

справа № 333/6891/15-ц

провадження № 61-4506 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - Управління Пенсійного фонду України у Комунарському районі міста Запоріжжя,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2016 року у складі судді Кулик В. Б. та рішення апеляційного суду Запорізької області від 24 березня 2016 року у складі суддів: Гончар М. С., Стрелець Л. Г., Каракуші К. В.

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Комунарському районі міста Запоріжжя (далі - УПФУ у Комунарському районі міста Запоріжжя) про визнання правочину недійсним.

Позов мотивував тим, що з 17 квітня 2003 року він перебуває на обліку в УПФУ у Комунарському районі м. Запоріжжя і одночасно працює вахтовим методом оператором котельні у державному підприємстві «Чорнобильсервіс».

У 2006 році відповідачем проведено перерахунок пенсії на підставі заяви про призначення/перерахування пенсії від 15 лютого 2006 року, яку позивач не підписував і не подавав до Пенсійного фонду.

Висновком спеціаліста Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України в Запорізькій області від 26 вересня 2008 року № 18/53 встановлено, що вказана заява складена іншою особою і позивач її не підписував.

Позивач просив суд поновити йому строк позовної давності та на підставі статей 203, 215 ЦК України визнати заяву про призначення/перерахування пенсії від 15 лютого 2006 року, написану та підписану посадовою особою УПФУ у Комунарському районі м. Запоріжжя від імені ОСОБА_4 недійсною.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, щозаява про призначення/перерахунок пенсії не може вважатися правочином, у зв'язку з чим до такої заяви не можуть бути застосовані статті 203, 215 ЦК України щодо дійсності чи недійсності правочинів.

Вимога позивача про визнання недійсною заяви про призначення/перерахунок пенсії, як правочину, за своїм змістом є вимогою про встановлення факту, що має юридичне значення при існуванні та розгляді між сторонами спору про право або ж спору, для вирішення якого слід встановити правомірність дій Пенсійного фонду як суб'єкта владних повноважень.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 24 березня 2016 року змінено правове обґрунтування відмови у задоволенні позову ОСОБА_4

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, щозаява про перерахунок пенсії від 15 лютого 2006 року є одностороннім правочином та створила не лише права для ОСОБА_4, але й обов'язки, як для УПФУ у Комунарському районі м. Запоріжжя, так і для позивача.

Разом із тим, суд виходив із відсутності правових підстав, передбачених статтями 203, 215 ЦК України, для визнання недійсною вказаної заяви.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2016 року та апеляційного суду Запорізької області від 24 березня 2016 року, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що волевиявлення підписувати заяву про перерахунок пенсії у позивача не було, що підтверджують матеріали справи, зокрема висновок експерта за наслідком почеркознавчого досідження, довідки та табель обліку робочого часу, які свідчать про те, що він вказану заяву не підписував. Довідку про заробітну плату та копію трудової книжки він подавав до Пенсійного фонду у січні 2006 року з метою попереднього перерахунку пенсії. В матеріалах пенсійної справи відсутній оригінал вказаної заяви.

У серпні 2016 року УПФУ у Комунарському районі міста Запоріжжя подав відзив (заперечення) на касаційну скаргу, який мотивований тим, що у матеріалах пенсійної справи знаходиться копія спірної заяви, оригінал якої було вилучено правоохоронними органами у встановленому законом порядку. Під час розгляду адміністративної справи за позовом прокурора в інтересах ОСОБА_4 було встановлено, що довідка про заробітну плату та копія його трудової книжки не могли бути подані до Пенсійного фонду без відома останнього. Крім того, після проведення перерахунку відповідно до вказаної заяви, розмір пенсії позивача збільшився. Вказану пенсію ОСОБА_4 отримував і не ставив під сумнів дійсність спірної заяви.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

15 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 перебуває на обліку в УПФУ у Комунарському районі м. Запоріжжя з 17 квітня 2003 року та отримує пільгову пенсію за віком, призначену йому як потерпілому внаслідок аварії на ЧАЕС II категорії, яка перераховувалась позивачу з 1 січня 2004 року у зв'язку з введенням в дію Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Наступний перерахунок пенсії позивачу був проведений УПФУ з 1 лютого 2006 року згідно із статтею 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за заявою від 15 лютого 2006 року, поданою від імені ОСОБА_4, та додатково наданих довідок державного підприємства «Чорнобильсервіс» від 15 лютого 2006 року.

Після проведення перерахунку розмір пенсії позивача збільшився з 1 024 грн 45 коп. до 1 223 грн 54 коп., яку останній отримував в період з лютого 2006 року до лютого 2008 року.

У висновку почеркознавчого дослідження рукописного тексту № 18/53 від 26 вересня 2008 року, складеному Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України в Запорізькій області на запит адвоката Синельник Р. В. відносно копії заяви від 15 лютого 2006 року про перерахунок пенсії від імені ОСОБА_4, зазначено, що рукописні записи в графах вказаної заяви виконані не ОСОБА_4, а іншою особою.

Відповідно до статті 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.

Положеннями статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, дійшов правильного висновку про те, що на підставі заяви про перерахунок пенсії від 15 лютого 2006 року, яка є правочином, відповідач провів відповідний перерахунок пенсії ОСОБА_4, а останній погодився із цим розрахунком та отримував пенсію у розмірі, визначеному після цього перерахунку. Вказані дії сторін свідчать про наявність волевиявлення у позивача та відповідність таких дій інтересам останнього, реальне настання наслідків, обумовлених вищезазначеним правочином, а тому відсутні правові підстави, передбачені статтями 203, 215 ЦК України, для визнання такого правочину недійсним.

Такий висновок суду є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам закону, а доводи касаційної скарги про порушення судами норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими та його не спростовують.

У своїй касаційній скарзі ОСОБА_4 підтвердив, що з метою перерахунку пенсії саме ним подано до УПФУ у Комунарському районі м. Запоріжжя оригінал довідки державного підприємства «Чорнобильсервіс» від 15 лютого 2006 року та копію його трудової книжки.

Посилання позивача про те, що ці документи подавались ним в інший період часу та з метою попереднього перерахунку пенсії є необґрунтованими, оскільки довідка державного підприємства «Чорнобильсервіс» датована 15 лютим 2006 року, тобто датою написання заяви про перерахунок пенсії, що встановлено постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2013 року, прийнятою за наслідком розгляду позову прокурора в інтересах ОСОБА_4 про перерахунок пенсії.

Вказаним судовим рішенням також встановлено, що оригінал довідки державного підприємства «Чорнобильсервіс» від 15 лютого 2006 року та копія трудової книжки з записами про роботу ОСОБА_4 могли бути надані УПФУ у Комунарському районі м. Запоріжжя лише позивачем.

Відповідно до положень пункту 3.5. Наказу Міністерства юстиції України № 53/5 від 8 жовтня 1998 року «Про затвердження Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень» почеркознавчі дослідження не можуть проводитись за копіями об'єкта досліджень.

Доводи позивача про те, що заява про перерахунок пенсії підписана не ним, що підтверджується висновком почеркознавчого дослідження рукописного тексту № 18/53 від 26 вересня 2008 року, є безпідставними, оскільки зі змісту вказаного висновку вбачається, що дослідження підпису ОСОБА_4 проводилось за копією заяви про перерахунок пенсії від 15 лютого 2006 року, а не за оригіналом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що ОСОБА_4 мав волевиявлення на перерахунок пенсії 15 лютого 2006 року, оскільки подав до Пенсійного фонду довідку про заробітну плату, на підставі оспорюваної заяви позивачу було перераховано розмір пенсії в сторону її збільшення, останній погодився із цим розрахунком та отримував пенсію протягом двох років у розмірі, визначеному після цього перерахунку.

Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду судів та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів з їх оцінкою.

Суд апеляційної інстанції правильно застосував норми матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції в незміненій частині та рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2016 року в незміненій частині та рішення апеляційного суду Запорізької області від 24 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В.Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк