АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 676/3857/17
Провадження № 22-ц/792/417/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.,

з участю: представника позивача Шклярук О.М.,

відповідача ОСОБА_5,

її представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Кам'янець-Подільської районної державної адміністрації Хмельницької області в інтересах малолітнього ОСОБА_7 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_8, про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою Кам'янець-Подільської районної державної адміністрації Хмельницької області на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 грудня 2017 року,

встановив:

У липні 2017 року Кам'янець-Подільська районна державна адміністрація Хмельницької області як орган опіки та піклування (далі - Орган опіки та піклування) звернулася до суду з уточненим у подальшому позовом в інтересах малолітнього ОСОБА_7 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_8, про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав.

Орган опіки та піклування зазначив, що ОСОБА_5 є матір'ю малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_5 (ОСОБА_9.) зарекомендувала себе з негативної сторони, веде аморальний спосіб життя та зловживає спиртними напоями, не приділяє належної уваги вихованню та навчанню свого сина, не цікавиться фізичним розвитком і станом здоров'я дитини, не надає матеріальних благ для розвитку та забезпечення мінімальних потреб сина, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Через неналежні умови проживання дитини, загрозу її життю та здоров'ю малолітнього ОСОБА_7 відібрано від матері та влаштовано до дитячого закладу соціальної реабілітації.

За таких обставин Орган опіки та піклування просив суд відібрати малолітнього ОСОБА_7 від матері, ОСОБА_5, без позбавлення її батьківських прав відносно сина.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 грудня 2017 року в позові відмовлено. Попереджено ОСОБА_5 про необхідність зміни ставлення до виховання свого малолітнього сина ОСОБА_7 Покладено на Орган опіки та піклування контроль за виконанням ОСОБА_5 своїх батьківських обов'язків.

Суд виходив з того, що підстави для відібрання дитини від ОСОБА_5 відсутні, разом із тим, останню слід попередити про необхідність зміни ставлення до виховання сина.

В апеляційній скарзі Орган опіки та піклування просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, Орган опіки та піклування зазначив, що суд не дав належної оцінки доказам у справі, які вказують на ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, ОСОБА_5 зазначила, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Третя особа ОСОБА_8, якого належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, не з'явився в судове засідання.

Заслухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, нова редакція якого набрала чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому діючою редакцією ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_8 проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою. ІНФОРМАЦІЯ_2 року у них народився син, ОСОБА_7

Малолітній ОСОБА_7 проживає разом із батьками у житловому будинку по АДРЕСА_1. У червні 2017 року ОСОБА_7 відібрано від батьків і поміщено до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Подолянчик».

Зазначені обставини визнані сторонами, підтверджуються показаннями свідків і письмовими доказами у справі.

Статтею 11 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» встановлено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. Відповідно до шостого принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

За змістом ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 15, 16, 18 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Аналіз положень статей 164, 170 СК України дає підстави для висновку, що відібрання дитини від батьків, які ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, без позбавлення їх батьківських прав застосовується судом як крайній захід тоді, коли внаслідок невиконання батьками своїх обов'язків умови проживання дитини є небезпечними для неї.

Звертаючись до суду з позовом, Орган опіки та піклування зазначив як підставу відібрання малолітнього ОСОБА_7 від матері, ОСОБА_5, те, що остання ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. При цьому позивач не обґрунтував обставини, за яких залишення ОСОБА_7 у батьків є небезпечним для його життя, здоров'я і морального виховання.

Докази у справі об'єктивно вказують на те, що протягом 2014-2017 років ОСОБА_5 неналежно виконувала свої батьківські обов'язки стосовно малолітнього сина ОСОБА_7

ОСОБА_5 зловживала алкогольними напоями та вела антигромадський спосіб життя, не приділяла уваги вихованню дитини, не створювала їй необхідні побутові умови для проживання, не цікавилася станом здоров'я сина, не забезпечувала йому належного харчування. У зв'язку з цим органи у справах дітей неодноразово вилучали дитину з сім'ї та поміщали її до медичних і дитячих закладів.

У 2017 році ОСОБА_5 змінила ставлення до дитини в кращу сторону. Вона змінила поведінку та поводить себе пристойно, зробила у будинку частковий ремонт, створила дитині задовільні побутові умови для навчання та проживання.

За час перебування малолітнього ОСОБА_7 у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Подолянчик» ОСОБА_5 неодноразово відвідувала його, привозила гостинці, цікавилася життям і здоров'ям дитини, спілкувалася з сином.

У справі відсутні дані, що з другої половини 2017 року ОСОБА_5 свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, внаслідок чого умови проживання малолітнього ОСОБА_7 є небезпечними для нього.

У зв'язку з цим, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що підстави для відібрання дитини від ОСОБА_5 відсутні.

Посилання Органу опіки та піклування на наявність таких підстав не ґрунтується на фактичних обставинах справи та нормах чинного законодавства.

Не спростовують висновків суду й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Кам'янець-Подільської районної державної адміністрації Хмельницької області залишити без задоволення.

Рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 березня 2018 року.

Судді: /підпис/ О.І. Ярмолюк

/підпис/ А.П. Корніюк

/підпис/ О.І. Талалай

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Вдовичинський А.В.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 48