Справа № 361/7903/15-ц Головуючий у І інстанції Сердинський В. С.
Провадження № 22-ц/780/52/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 4 26.03.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 березня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Волохова Л.А.,

за участю секретаря: Шуляка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про поділ майна, що є у спільній сумісній власності, стягнення компенсації за частку у спільному майні та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про поділ майна, що є у спільній сумісній власності, стягнення компенсації за частку у спільному майні, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про поділ майна, що є у спільній сумісній власності, стягнення компенсації за частку у спільному майні.

Позивач зазначав, що йому і відповідачам у справі ОСОБА_2 (колишня дружина), ОСОБА_4 (син), ОСОБА_5 (дочка) на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1.

Спірну квартиру він отримав як працівник Броварського заводу алюмінієвих будівельних конструкцій. Право власності на квартиру було набуто ними в результаті приватизації, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, в якому не зазначено в яку саме власність передана ця квартира: спільну сумісну чи спільну часткову.

Після розірвання у червні 2009 року шлюбу між ним і відповідачем ОСОБА_2, відносини в сім'ї дуже погіршилися, з ним стався другий інсульт в результаті чого він став інвалідом першої групи з загальним захворюванням опорно-рухового апарату. Колишня дружина і син почали насміхатися над його безпорадним станом і він вимушений був піти з дому. З 2013 року і по теперішній час він проживає за іншою адресою.

В квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та фактично проживають відповідачі, які перешкоджають йому у користуванні житлом, співвласником якого він є.

Потрапити до спірної квартири він не може з вересня 2013 року, про що 08 квітня 2014 року депутатом Броварської міської ради Київської області ОСОБА_6 було складено акт обстеження житлово-побутових умов.

За таких обставин він вимушений був звернутися до правоохоронних органів із заявою, за результатами перевірки якої від 30 серпня 2014 року був наданий висновок, про те, що ОСОБА_2 і ОСОБА_4 чинять перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1, змінивши замки до вхідних дверей.

Такі дії відповідачів порушують його права як співвласника житла, передбачені ч. 1 ст. 383 ЦК України, згідно якої власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

В добровільному порядку вирішити питання про розподіл спільного майна відповідачі відмовляються, тому він змушений звернутися до суду з цим позовом та на підставі ст. 370 ЦК України, якою передбачено, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду, вважає що кожному із співвласників належить по 1/4 частини спірної квартири.

Загальна площа двокімнатної квартири АДРЕСА_1 складає - 53,4 кв.м, житлова площа - 29,6 кв.м, в тому числі житлові кімнати площею 17,2 кв.м. та 12,4 кв.м., кухня площею - 8,3 кв.м, ванна кімната площею - 3,0 кв.м, вбиральня - 1,3 кв.м., коридор - 7,7 кв.м, вбудована шафа - 0,6 кв.м, балкон - 2,9 кв.м. Його доля у житловій площі становить 7,4 кв.м., тобто виділити жилу кімнату яка б за своєю площею відповідала його частці у праві власності неможливо.

Оскільки виділити йому в натурі 1/4 частини квартири без втрати її цільового призначення неможливо, то на підставі ч. 2 ст. 364 ЦК України, він як співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Враховуючи ці обставини він звернувся до відповідачів з листом із пропозицією придбати належну йому частку у праві власності на квартиру, яка згідно із оцінкою вартості спірної квартири складає 185250 грн., але будь-якої відповіді не отримав.

Оскільки частки у праві спільної сумісної власності є рівними і кожному з них належить по 1/4 частині квартири, доцільно щоб відповідачі сплатили йому грошову компенсацію вартості його частки пропорційно до розміру їхніх часток і відповідно в результаті сплати набули право власності на належну йому частку із збереженням пропорційності, тобто відповідачі мають сплатити йому по 61750 грн. = (185250 грн. : 3).

Вважає, що відповідачі мають можливість сплатити йому грошову компенсацію за його 1/4 частину квартири, оскільки відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 працюють і отримують дохід, відповідач ОСОБА_2 пенсіонер, але за рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2015 року, у порядку поділу спільного майна подружжя отримала від нього 68450 грн. в якості компенсації за частку в майні, що було об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Посилаючись на викладене, з урахуванням уточненої позовної заяви, позивач ОСОБА_3 просив суд у порядку поділу майна, що є у спільній сумісній власності визнати за ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 право власності по 1/4 частині за кожним у праві власності на квартиру АДРЕСА_1; виділити частку ОСОБА_3 із спільного з відповідачами майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації вартості 1/12 частини квартири АДРЕСА_1 у сумі 61750 грн., з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації вартості 1/12 частини квартири АДРЕСА_1 у сумі 61750 грн., припинивши право власності ОСОБА_3 на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 з дня отримання вказаної компенсації, з визнанням права власності на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 з дня сплати нею грошової компенсації в сумі 61750 грн., на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 з дня сплати ним грошової компенсації в сумі 61750 грн.

Заперечуючи проти первісного позову, відповідач ОСОБА_2 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про поділ майна, що є у спільній сумісній власності, стягнення компенсації за частку у спільному майні. В обґрунтування позову зазначала, що вона є співвласницею квартири АДРЕСА_1, виходячи із принципу рівності часток у праві спільної сумісної власності, її частка у праві власності на дану квартиру становить 1/4.

На даний час в квартирі вона не проживає, тому бажає отримати грошову компенсацію вартості своєї частки в зазначеному майні. Оскільки відповідно до висновку суб'єкта оціночної діяльності - ФОП ОСОБА_7, який є в матеріалах справи, вартість спірної квартири становить 741000 грн., то відповідно вартість 1/4 частини - 185250 грн.

Просила суд у порядку поділу спільного майна виділити її частку зі спільного з відповідачами майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 шляхом стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 грошової компенсації вартості 1/12 частини спірної квартири у сумі 61750 грн. з кожного.

В судовому засіданні представники ОСОБА_3, позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 уточнені позовні вимоги підтримали, просили суд про задоволення позовних вимог за первісним позовом в повному обсязі, а в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 травня 2017 року первісний позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 право власності по 1/4 частині за кожним у праві власності на квартиру АДРЕСА_1.

Виділено частку ОСОБА_3 із спільного майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації вартості 1/12 частини квартири АДРЕСА_1 у сумі 61750 (шістдесят одна тисяча сімсот п'ятдесят) грн., з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації вартості 1/12 частини квартири АДРЕСА_1 у сумі 61750 (шістдесят одна тисяча сімсот п'ятдесят) грн.

Припинено право власності ОСОБА_3 на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 з дня отримання вказаної компенсації.

Визнано право власності на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 з дня сплати нею грошової компенсації в сумі 61750 (шістдесят одна тисяча сімсот п'ятдесят) грн. ОСОБА_3

Визнано право на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 з дня сплати ним грошової компенсації в сумі 61750 (шістдесят одна тисяча сімсот п'ятдесят) грн. ОСОБА_3.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, та з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, на користь Держави судовий збір в розмірі по 640 (шістсот сорок) грн. з кожного.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про поділ майна, що є у спільній сумісній власності, стягнення компенсації за частку у спільному майні - відмовлено.

Не погодившись з висновками, наведеними в рішенні суду, апелянт звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині задоволення первісного позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісних позовних вимог.

Колегія суддів вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що вона обґрунтована та підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 26 лютого 1998 року, виданого Фондом комунального майна Броварського міськвиконкому, зареєстрованого в реєстрову книгу за № 1-9466, квартира АДРЕСА_1 дійсно належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с.11).

Згідно технічного паспорту, загальна площа двокімнатної квартири АДРЕСА_1 складає - 53,4 кв.м, житлова площа - 29,6 кв.м, в тому числі житлові кімнати площею 17,2 кв.м. та 12,4 кв.м., кухня площею - 8,3 кв.м, ванна кімната площею - 3,0 кв.м, вбиральня - 1,3 кв.м., коридор - 7,7 кв.м, вбудована шафа - 0,6 кв.м, балкон - 2,9 кв.м. (а.с.12-14).

Судом першої інстанції було встановлено, що Відповідачі перешкоджають ОСОБА_3 вільно потрапити до Спірної квартири, натомість, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження даної обставини позивачем до суду не було надано, зокрема, останній жодного разу не звертався з вимогами про вселення до Відповідачів або з позовом до суду про усунення йому перешкод у користуванні квартирою.

Окрім зазначеного, колегія суддів бере до уваги, що позивач не має наміру проживати у спірній квартирі, залишив квартиру більш 5-ти років до звернення до суду, має інше житло, в якому він проживає, що свідчить про те, що його наміри отримати тільки грошову компенсацію.

19.08.2015 року Броварським міськрайонним судом Київської області у справі № 361/11669/13-ц було винесено рішення про поділ спільного майна подружжя, згідно з яким між сторонами було поділено майно, згідно з яким в порядку поділу майна, що суб'єктом права спільної сумісної власності подружжя:

Визнано за ОСОБА_2, ОСОБА_3 право власності за кожним на 1/2 частину будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, а саме: керамзитоблоки М 50 в кількості 750 шт.; цегла біла М-150 - 4000 шт.; цегла червона М-150 - 1000 шт.; дошка обрізна (відповідно до ГОСТу 8486-86.) - 10 м.куб.; брус деревяний 150 * 150, 1 сорт, 6 метрів - 3 м.куб.; руберойд РКК-350 - 50 рулонів; ДСП розміром 2750x1830x16 ГОСТ 10632-89 марки П-А - 40 шт.; плитка для полу і стін 30 кв.м фірми Сеrsanit; жаро стійка цеглу для печі- 300 шт.; лінолеум - 30 м2; мінвата Rockw00l Rockroll 100 мм - 20 рулонів; пінопласт ПСБ-С-25 товщиною 25 мм - площею 140 кв.м; вагонка - 5 куб.м, натуральне дерево, смерека 100 мм*35; маяки 6x21мм, 3 м - 40 шт.(для вагонки); пінопласт ПСБ-С-50, 50 мм - площею 200 кв.м; гвіздки, шурупи - 50 кг.; дерево для східців 1 куб.м, доска, сосна 300*20 *2000мм; плінтус - 55 м погонних (натуральне дерево 35*35 мм); дерев'яні вікна; дерев'яні двері - 6 шт.; електричний кабель ШВВП 3x2,5 - 150 м; розетки - 10 шт.; вологопропускаюче покриття Ондутис SА 115 - 200 кв.м; метал для забору 50x50x4, марка стали Ст. 3СП/ПС - 1000 кг; шифер плоский асбестоцементний р-р - 3000х1200х8мм - 20 шт; фундамент для гаража (цемент М400) - 100 кг; метал для гаража (лист 1 мм, сталь) - 1500 кг; залізні вхідні двері у будинок; шафа розподільча 500*250*250мм; конвектори газові - 2 шт.; шифер для даху будинку - листи азбестоцементні СХ 1750*1130мм, 8-хвильові; метал для літньої душової кабіни - 500 кг;

- визнано за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на гараж НОМЕР_4, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3;

- стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості належної їй 1/2 частини гаражу НОМЕР_4, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, у розмірі 24 800 (двадцять чотири тисячі вісімсот) гривень, які внесені ОСОБА_3 на депозитний рахунок Броварського міськрайонного суду Київської області № 3336, згідно квитанції від 17 серпня 2015 року;

- визнано за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на автомобіль «Chevrolet Aveo SF69Y», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3;

- стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості належної їй 1/2 частини автомобіля «Chevrolet Aveo SF69Y», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3, у розмірі 43 650 (сорок три тисячі шістсот п'ятдесят) гривень, які внесені ОСОБА_3 на депозитний рахунок Броварського міськрайонного суду Київської області № 3336, згідно квитанції від 17 серпня 2015 року.

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на гараж НОМЕР_4, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та автомобіль «Chevrolet Aveo SF69Y», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3.

В іншій частині позовних вимог за зустрічним позовом відмовлено.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи прийшла до висновку, що суд першої інстанції необґрунтовано та незаконно визначився, одночасно, про виділ 1/12 частини квартири позивачу та стягнення грошової компенсації з відповідачів, більш того, не вказавши належних та допустимих доказів того, що саме така вартість компенсації є обґрунтованою, зазначена обставина не відповідає вимогам, викладеним в Постанові ВСУ від 19.02.2014 року.

Так, згідно постанови, у справі № 6-4цс14 визначено, що під час вирішення справ про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири, що знаходиться у спільній частковій власності, крім указаної спеціальної норми, суду необхідно враховувати й загальні засади цивільного законодавства (ст. 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності й розумності, зважаючи на права та інтереси всіх співвласників. Одночасно суду треба ретельно вивчити обставини справи з метою з'ясування, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні, та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки.

Колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку, позивач за первісним позовом зловживає своїми правами, а реалізація цього права порушує права інших співвласників, а також позивач не довів, що відповідачі мають змогу сплатити йому вартість грошової компенсації.

Посилання позивача на ту обставину, що він сплатив відповідачці певну суму коштів у 2015 році, як компенсацію при поділі майна подружжя, не може вважатися належним доказам того, що відповідачі мають ці кошти на момент виникнення іншого спору у 2017 році та стосуються інших процесуальних правовідносин. Застосовуючи такий розмір компенсації, суд першої інстанції повинен був пересвідчитись про наявність коштів у відповідачів, походження та джерела грошей, та врахувати, що апелянт є особою похилого віку та пенсіонеркою, окрім зазначеного, з матеріалів справи вбачається розбіжності у вартості спірної квартири, які суд повинен був усунути та прийняти їх до уваги.

Відповідно до частини першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

При вирішенні справ про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири, що знаходиться у спільній частковій власності, крім вказаної спеціальної норми суду слід врахувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття З ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому суду слід ретельно вивчити обставини справи з метою з'ясувати, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки.

Як роз'яснено у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вирішуючи питання про грошові стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, суди мають виходити з того, що: а) вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутністю - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза:

Натомість, суд першої інстанції, визначаючи розмір компенсації, взяв до уваги тільки поданий Позивачем висновок суб'єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_7 від

23.3.2015року, відповідно до якого, ринкова вартість спірної квартири станом на 23.03.2015 рік - становить 741000 грн, але колегія суддів вважає, що вказаний висновок не може вважатись судовою експертизою, крім того він морально застарів , адже зроблений не на час розгляду справи, а більше ніж два роки тому.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України ( в редакції чинній на день ухвалення рішення) суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Також, суд першої інстанції не врахував, що Позивач не подав до суду належний правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності на спірну квартиру, адже в державному реєстрі речових права на нерухоме майно право власності на квартиру АДРЕСА_1 не зареєстровано. Крім того, відсутні жодні дані про розмір часток кожного із співвласників.

Відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на квартиру повинно бути зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в Протиправному випадку воно не може бути ні продане, ні подароване, а ні поділене, адже воно не являється об'єктом права власності.

Задовольняючи позовні вимоги за первісним позовом суд застосував вимоги ч. 1 ст. 383 ЦК України, згідно якої власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Натомість, в порушення вимог зазначеної статті, позивач не має наміру використовувати спірну квартиру для власного проживання, а має намір, проживаючи в іншому помешканні, отримати гроші від відповідачів.

На підставі зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що первісний позов необґрунтований, не доведений та поданий з надуманих підстав, а тому, рішення суду, в цій частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні первісного позову, в іншій частині

рішення суду повинно залишатися без змін.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Керуючись ст.ст. 374, 376,367, 374, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 травня 2017 року скасувати в частині задоволення первісного позову та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні первісного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про поділ майна, що є у спільній сумісній власності, стягнення компенсації за частку у спільному майні відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: