Справа № 442/5044/14 Головуючий у 1 інстанції: Коваль Р.Г.
Провадження № 22-ц/783/2045/17 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П. і Савуляк Р.В.

при секретарі Куцик І.Б.

з участю представника позивача ОСОБА_3-ОСОБА_4, третя осоаба ОСОБА_5, представника ОСОБА_6-ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, третя особа: - ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2014 року позивач - ОСОБА_6 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилається на те, що їй на праві власності належить 1/3 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_1 згідно договору дарування від 05 вересня 1966 року. Інші, 2/3 ідеальних частин зазначеного житлового будинку належить відповідачу ОСОБА_3 Рішенням Народного суду м.Дрогобича Львівської області від 10 квітня 1967 року здійснено реальний розподіл будинковолодіння АДРЕСА_1. Земельну ділянку, закріплену за даним будинком, розподілено слідуючим чином: позивачу виділено 202,89 кв.м земельної ділянки, а іншому співвласнику - 406,00 кв.м.

Вказує, що протягом всього проживання у вищевказаному будинку вона з відповідачем мали спільний заїзд через ворота. Конфлікту з приводу користування земельною ділянкою ніколи не було, оскільки між ними склався відповідний порядок користування земельною ділянкою. Проте останнім часом з відповідачем виникли суперечки стосовно користування спільним заїздом до будинку з вулиці, де знаходиться вхід позивача до будинку.

Після проведення обмірювальних робіт Дрогобицьким міським відділом Львівської регіональної філії центру ДЗК було уточнено площу земельної ділянки, що знаходиться у користуванні сторін і вона становить 0,0585 кв.м. Вважає, що найбільш прийнятним варіантом для встановлення порядку користування спірною земельною ділянкою є варіант № 1 висновку №6 додаткової судової земельно-технічної експертизи від 22.03.2016 року. Свій вибір пояснює тим, що з моменту придбання будинку, вже тривалий час (50 років) користується існуючим входом та заїздом на земельну ділянку. І вона, і її чоловік брали участь в їх облаштуванні та поточному ремонті, а так як позивач вже особа похилого віку - 78 років, пенсіонерка, її чоловік - інвалід І групи, без ноги, пересувається на милицях, облаштування іншого входу для них ні фізично, ні матеріально не є можливим. Через вік та стан здоров'я потребують періодично медичної допомоги, а єдиним можливим способом добратися до їх частини будинку є вже існуючий заїзд.

Просить визначити порядок користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до часток у праві власності на будинок та до рішення Народного суду м.Дрогобича від 10 квітня 1967 року, прийнявши за основу варіант № 1 висновку №6 додаткової судової земельно-технічної експертизи від 22.03.2016 року, виділивши їй у користування земельну ділянку площею 174,56 кв.м., відповідачу - земельну ділянку 369,56 кв.м,, а земельні ділянки площею 39,44 кв.м та 1,44 кв.м залишити у спільному користуванні ОСОБА_6 і ОСОБА_3

Відповідач - ОСОБА_3 подав зустрічний позов про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що він, ОСОБА_3 є власником 2/3 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 11 березня 1984 року. Рішенням Народного суду м.Дрогобича Львівської області від 10 квітня 1967 року, розподілено земельну ділянку, виділено попередньому власнику ОСОБА_9 - 406,00 кв.м., а ОСОБА_6 - 202,89к в.м. Відповідач за зустрічним позовом здійснила самовільну прибудову до частини будинку, квартири № 2, яка їй належить на праві власності, без його погодження, вивівши з будинку вихід на його земельну ділянку. Згідно заяви про збільшення позовних вимог за зустрічним позовом просить зобов'язати ОСОБА_6 усунути перешкоди у користуванні ним, ОСОБА_3, та його дружиною, ОСОБА_5, належною їм земельною ділянкою по АДРЕСА_1, шляхом знесення самочинної збудованої прибудови. Встановити порядок користування земельною ділянкою згідно таблиці № 3 та/або № 4 додатку № 2 висновку № 6 від 22 березня 2016 року.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 грудня 2016 року первісний позов ОСОБА_6 задоволено.

Визначено порядок користування земельною ділянкою, площею 0,0585 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_6 земельну ділянку площею 174,56 кв.м., ОСОБА_3 - 369,56 кв.м., залишивши у їх спільному користуванні земельні ділянки площею 39,44 кв.м. та 1,44 кв.м. в межах та конфігурації, визначених у варіанті №1, запропонованому висновком №6 додаткової судової земельно-технічної експертизи від 22.03.2016 року, виготовленим судовим експертом Дідовським Ю.Б.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 судові витрати пов"язані із проведенням судової земельно-технічної експертизи та додаткової судової земельно-технічної експертизи у розмірі 2773 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_3. Вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим, оскільки воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, не досліджено в повному обсязі наявні у справі докази та не взяті до уваги всі обставини, на які він - ОСОБА_3 посилався. Також вважає, що оскаржуване рішення суперечить преюдиційному Рішенню Народного суду міста Дрогобича від 10 квітня 1967 року. В апеляційній скарзі просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким:

Визначити порядок користування земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_6 земельну ділянку площею 193,56 кв.м., ОСОБА_3 - 388,56 кв.м., залишивши у спільному користуванні співвласників дві земельні ділянки площею 1,44 кв.м. кожна, у межах та конфігурації, визначених у варіанті №3, запропонованому у Висновку №6 додаткової земельно-технічної експертизи судового експерта Дідовського Юрія Богдановича від 22 березня 2016 року.

Задовольнити зустрічний позов ОСОБА_3 та зобов"язати ОСОБА_6 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_3 та його дружині, ОСОБА_5 належною їм на праві приватної власності земельною ділянкою на АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинно збудованої прибудови, здійсненої до частини житлового будинку, що перебуває у володінні ОСОБА_6.

Стягнути з ОСОБА_6 на його користь судові витрати, пов"язані з оплатою судового збору та іншими затратами, понесеними у зв"язку із судовим провадженням.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що згідно договору дарування від 05 вересня 1966 року ОСОБА_6, належить 1/3 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель.

Рішенням Народного суду м.Дрогобича Львівської області від 10 квітня 1967 року здійснено реальний розподіл будинковолодіння АДРЕСА_1. Земельну ділянку розподілено слідуючим чином: ОСОБА_9 виділено 406 кв.м., під будовами 61,62 кв.м., під. фруктовим садом 208,08 кв.м., під подвір"ям 136,30 кв.м.; ОСОБА_6 - 202,89 кв.м., в тому числі під будівлями 34,06 кв.м., під фруктовим садом 73,50 кв.м., під подвір'ям - 93,33 кв.м.

На підставі договору купівлі-продажу від 11 березня 1984 року. ОСОБА_3 належить 2/3 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_1.

Згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого Комунальним підприємством Львівської обласної ради "Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" станом на 05.06.2013 рік, житловий будинок, 1900-го року побудови, загальною площею 79,2 кв.м., житловою - 50,4 кв.м., складається з двох квартир. Прибудова літ. "А'-1", веранда літ "а" (рік побудови до 1983 року) та кладова, площею 7,1 кв.м., сарай літ "Г" (рік побудови 1990), зазначаються, як самовільно побудовані та переобладнані.

Відповідно до довідки Комунального підприємства Львівської обласної ради "Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" № 1745 від 10.12.2015 року, виданій ОСОБА_6, згідно пункту № 49 Постанови Кабінету Міністрів України № 868 від 17.10.2013 року прибудова літ. "А'-1" та веранда "а" до будинку № АДРЕСА_1 не вважається самочинним будівництвом.

Згідно плану земельної ділянки, виконаного Дрогобицьким міським відділом Львівської регіональної філії центру ДЗК, площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 становить 0,0585 кв.м.

Згідно висновку №6 додаткової судової земельно-технічної експертизи від 22.03.2016 року, виготовленого судовим експертом Дідовським Ю.Б., надати варіанти розподілу земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до ідеальної частки кожного із співвласників домоволодіння, враховуючи прибудову (А'-1) і веранду (а), технічно неможливо. На розгляд суду пропонується чотири варіанти порядку користування даною земельною ділянкою.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову, суд виходив з тих обставин, що позивач та відповідач мають право користуватися земельною ділянкою пропорційно їх часток в праві власності на будинок, а саме: 1/3 та 2/3 частини земельної ділянки відповідно, і що найбільш доцільним варіантом розподілу земельної ділянки є варіант № 1, запропонований висновком №6 додаткової судової земельно-технічної експертизи від 22.03.2016 року. Що ж до зустрічного позову, то суд прийшов до висновків, що позивачем за зустрічним позовом, як і його представником, всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, не надано жодних належних та допустимих доказів про те, що прибудова літ. "А'-1", веранда літ. "а" до виділеної відповідачу за зустрічним позовом частини будинку по АДРЕСА_1, яка здійснена до 1983 року, тобто до придбання позивачем за зустрічним позовом 2/3 ідеальних частин будинку у 1984 році, є неузаконеною та створює перешкоди у користуванні його земельною ділянкою.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Спірні правовідносини врегульовуються нормами Земельного кодексу України від 21.10.2001 року (далі - ЗК України).

Пунктом 7 Перехідних положень ЗК України зазначено, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Згідно з ч.4 ст.120 ЗК України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Враховуючи те, що спірні правовідносини чітко не врегульовані Земельним кодексом України, Пленум Верховного Суду України 16 квітня 2004 року прийняв Постанову "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ".

Згідно абз. 1 п. 19 даної Постанови, у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію.

При пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою, суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції задовольняючи первісний позов про встановлення порядку користування земельною ділянкою вірно обрав порядку користування земельною ділянкою, площею 0,0585 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, оскільки варіант № 1 висновку №6 додаткової судової земельно-технічної експертизи від 22.03.2016 року, є найбільш оптимальним, оскільки як зазначено експертом у висновку: "при огляді на місці розташування об'єкту дослідження експертом було встановлено, на земельній ділянці розташовані житловий будинок, вбиральні, дерев'яна споруда. Житловий будинок по АДРЕСА_1 складається з 2-х квартир. Для входу та заїзду на земельну ділянку облаштовано металеву хвіртку та ворота. Вхід до квартири №2, належній ОСОБА_6, влаштований зі сторони головного фасаду житлового будинку, вхід до квартири №1 належній ОСОБА_3 влаштований зі сторони дворового фасаду. Між сторонами склався такий порядок користування земельною ділянкою: лівою частиною від входу на земельну ділянку користується ОСОБА_6, правою - ОСОБА_3 Заїздом та входом на земельну ділянку співвласники користуються спільно".

Що ж до зустрічного позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою суд вірно звернув увагу, що позивачем за зустрічним позовом не надано жодних належних та допустимих доказів про те, що прибудова літ. "А'-1", веранда літ "а" до виділеної відповідачу за зустрічним позовом частини будинку по АДРЕСА_1, яка здійснена до 1983 року, тобто до придбання позивачем за зустрічним позовом 2/3 ідеальних частин будинку у 1984 році, є неузаконеною та створює перешкоди у користуванні його земельною ділянкою.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 грудня 2016 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 грудня 2016 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 28 березня 2018 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

Р.В. Савуляк