Ухвала

Іменем України

7 березня 2018 року

м. Київ

справа № 527/1528/17

провадження № 61-9089 ск 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), ПогрібногоС. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - Глобинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 6 вересня 2017 року у складі судді Олефір А. О. та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 11 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Кузнєцової О. Ю., Одринської Т. В., Дорош А. І.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5, третя особа - Глобинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (далі - Глобинський РВДВС Головного ТУЮ у Полтавській області), про часткове звільнення від сплати заборгованості з аліментів та розстрочення заборгованості з аліментів.

Позивач просив суд частково звільнити його від сплати заборгованості з аліментів, що стягуються за виконавчим листом від 20 липня 2010 року № 2-358, і визначити цю сплату у розмірі 30 000 грн замість 67 014 грн, а також розстрочити сплату заборгованості, зобов'язавши Глобинський РВДВС Головного ТУЮ у Полтавській області утримувати з усіх видів доходів 30 % щомісячно до повного погашення заборгованості у розмірі 30 000 грн із урахуванням вже здійснених виплат.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 2005 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, в якому народилася дочка ОСОБА_6. У вересні 2009 року шлюб розірвано, дочка залишилася проживати з матір'ю. Також ОСОБА_4 зауважив, що з 2010 року був позбавлений можливості у спілкуванні та матеріальному забезпеченні дитини. Із 7 вересня 2012 року він перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі, в якому має ще двох малолітніх дітей, крім того, у вересні 2017 року з дружиною очікують на народження ще однієї дитини, а тому він є єдиним працюючим членом сім'ї, його заробітна плата є єдиним джерелом доходів сім'ї, а крім зобов'язання за аліментами, у нього існують боргові зобов'язання за кредитними договорами, що свідчить про його скрутне матеріальне становище. Про існування заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 67 014 грн дізнався лише після отримання за місцем роботи постанови Глобинського РВДВС Головного ТУЮ у Полтавській області від 26 травня 2017 року.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 6 вересня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 11 жовтня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовив у задоволенні позову, мотивувавши своє рішення тим, що позивачем не доведено наявності істотних обставин, які унеможливлюють належну сплату заборгованості з аліментів, а її зменшення суперечить інтересам неповнолітньої дитини.

19 жовтня 2017 року ОСОБА_4 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ разом із клопотанням про звільнення від сплати судового збору касаційну скаргу на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 6 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 11 жовтня 2017 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення та постановити нове рішення про задоволення його позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 листопада 2017 року клопотання про звільнення від сплати судового збору залишено без задоволення, касаційну скаргу ОСОБА_4 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків до 28 грудня 2017 року, оскільки заявником не сплачено судовий збір за подання касаційної скарги.

На виконання вимог указаної ухвали судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 листопада 2017 року заявником надіслано заяву, до якої додано квитанцію про сплату судового збору за подання касаційної скарги.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу ОСОБА_4 передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій при розгляді справи неправомірно оцінили ситуацію та дійшли помилкового висновку щодо відсутності істотних обставин, які унеможливлюють належну сплату заборгованості з аліментів.

Касаційне провадження не підлягає відкриттю з наступних підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 3 частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у пункті 5 частини п'ятої статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційного провадження, а також оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин першої та другої статті 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, а також повно встановивши фактичні обставини справи, правильно виходив із недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог. Висновок суду першої інстанції про те, що позивач не довів наявності підстав, передбачених статтею 197 СК України, для часткового звільнення його від сплати заборгованості з аліментів, є обґрунтованим, відповідає встановленим фактичним обставинам справи.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам призведе до повторного порушення прав дитини, чиї права вже були порушені неналежним утриманням з боку відповідача.

При цьому суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що народження інших дітей у відповідача не може бути підставою для обмеження права першої дитини на належне утримання від батька.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог статей 303, 304 ЦПК України 2004 року, перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх належним чином, про що свідчить зміст оскаржуваного судового рішення, внаслідок чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам статті 315 ЦПК України 2004 року.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

У відповідності до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги про те, що до суду першої інстанції були надані докази на підтвердження матеріального та сімейного стану позивача, а також зазначено обставини, які, на його думку, мають істотне значення та унеможливлюють сплату ним всієї суми заборгованості з аліментів, не спростовують висновків судів по суті вирішеного спору, зводяться до переоцінки доказів та незгоди із висновками судів щодо їх оцінки.

Наведені в касаційній скарзі доводи не впливають на правильність висновків судів та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, що б призвело до неправильного вирішення спору.

Враховуючи, що касаційна скарга є необґрунтованою, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами п'ятою і шостою статті 394, підпунктом 4 пункту розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадженняза касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 6 вересня 2017 року, ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 11 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Глобинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, про часткове звільнення від сплати заборгованості з аліментів та розстрочення сплати заборгованості з аліментів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак С. О. Погрібний Г. І. Усик