Постанова

Іменем України

21 березня 2018 року

м. Київ

справа № 381/3268/16-ц

провадження № 61-4879 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О. Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Київської області від 12 грудня

2017 року у складі колегії суддів: Іванової І. В., Сліпченка О. І., Гуля В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до

ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення порядку користування будинком та земельною ділянкою, усунення перешкод у користуванні ними. В подальшому до участі у справі був залучений як співвідповідач ОСОБА_4

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона є власником 3/5 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Власниками інших 2/5 частин зазначеного домоволодіння є її сестра ОСОБА_2 та її родина - ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Згідно договору конкретного користування будинком від 29 серпня 1997 року між ними, а також попередніми власниками домоволодіння, визначено та виділено в користування кожному співвласнику належну йому частину домоволодіння. У користування ОСОБА_2, її чоловіка ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньки ОСОБА_3 передано 2/5 частини зазначеного домоволодіння.

Після перерозподілу часток, зокрема з 2010 року, з боку відповідачів їй, як власниці 3/5 частин спірного домоволодіння, чиняться перешкоди у проживанні та користуванні ним.

Посилаючись на наведене, з урахуванням уточнень позовних вимог, просила: визначити її частку в домоволодінні, яка згідно із правовстановлюючими документами становить 3/5, з виділенням конкретних приміщень в ньому, площею 52,9 кв.м по плану, а саме: І площею 6,1 кв.м, 1-1 площею 11,2 кв.м,

1-2 площею 10,7 кв.м, 1-3,площею 1,3 кв.м, 1-4 площею 3,0 кв.м, 1-5 площею 14,8 кв.м, 1-6, площею 6,8 кв.м з установкою капітальної (цегляної) перегородки між частками співвласників; зобов'язати відповідачів не чинити їй перешкод у вселенні та постійному проживанні в її частині будинку, та визначених судом конкретних приміщень; визначити порядок користування прибудинковою земельною ділянкою по АДРЕСА_1, пропорційно до часток права власності кожного із власників домоволодіння, та виділити їй частину прибудинкової земельної ділянки, площею 695,9 кв.м; розділити особові рахунки даного будинку, зобов'язавши відповідачів, як власників 2/5 частин домоволодіння укласти окремі договори з надавачами послуг, та від'єднати частину будинку відповідачів від опалення, газопостачання, водопостачання її частини будинку; зобов`язати відповідачів не чинити перешкод у приватизації прибудинкової земельної ділянки пропорційно до часток права власності домоволодіння кожним із співвласників.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено порядок користування домоволодінням АДРЕСА_1, виділивши у користування ОСОБА_1 приміщення, пропорційно розміру її частки - (3/5) у праві власності на спільне майно, а саме: приміщення І площею 6,10 кв.м; приміщення 1-1 площею 11,20 кв.м; приміщення 1-2 площею 10,70 кв.м; приміщення 1-3 площею 1,30 кв.м; приміщення 1-4 площею

3,00 кв.м; приміщення 1-5 площею 14,80 кв.м; приміщення 1-6 площею

6,80 кв.м.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_1 у користування земельну ділянку площею 695,9 кв.м.

У задоволені іншої частини позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у фактичному користуванні ОСОБА_1 перебуває частина домоволодіння, яка є меншою, ніж належить їй за правовстановлюючими документами, а тому з урахуванням запропонованого судовим експертам варіанту виділу частки ОСОБА_1, суд вважав за можливе визначити його відповідно до варіанту № 1 висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи. Вимоги щодо розподілу особових рахунків та зобов'язання відповідачів не чинити позивачу перешкод у вселенні, постійному проживанні та приватизації належної ОСОБА_1 частки домоволодіння, суд вважав передчасними.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 12 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2017 року в частині встановлення порядку користування домоволодінням змінено. Виділено у користування ОСОБА_1 житлові приміщення 1-1 площею 11,20 кв.м; 1-5 площею 14,80 кв.м. та 1-6 площею 6,80 кв.м.; підсобні приміщення 1 площею 6,10 кв.м; 1-2 площею 10,70 кв.м.; 1-3 площею 1,30 кв.м.; 1-4 площею 3,00 кв.м., зобов'язавши ОСОБА_1 для забезпечення ізольованого користування: демонтувати частину перегородки між приміщеннями 1-5 та 2-3, а також влаштувати глуху перегородку між приміщеннями 1-5 та 2-3.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2017 року в частині відмови у відшкодуванні витрат на правову допомогу скасовано, та ухвалено в цій частині нове рішення про стягнення з кожного із відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь

ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 1 920 грн.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання розподілу судових витрат у суді апеляційної інстанції.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що визначений судом порядок користування спірним домоволодінням за варіантом № 1 висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи не відповідає захисту прав та інтересів позивача. З урахуванням можливих варіантів виділу частки позивача, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність встановлення порядку користування спірним домоволодінням за варіантом № 2 висновку судової експертизи. Крім того, вважав за можливе компенсувати позивачу вартість витрат на правову допомогу, понесених нею у зв'язку з участю її представника у шести судових засіданнях.

Висновок суду першої інстанції про передчасність позовних вимог щодо розподілу особових рахунків та зобов'язання відповідачів не чинити позивачу перешкод у вселенні, постійному проживанні та приватизації належної ОСОБА_1 частки домоволодіння, суд апеляційної інстанції вважав законним та обгрунтованим. Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про встановлення порядку користування земельною ділянкою в апеляційному порядку не оскаржувалось і судом апеляційної інстанції не переглядалось.

У січні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, у якій вони просили скасувати рішення апеляційного суду Київської області від 12 грудня 2017 року та залишити в силі рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від

18 жовтня 2017 року, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга обгрунтована тим, що суд апеляційної інстанції вийшов за межі позовних вимог, не урахував, що фактичний співвласник спірного домоволодіння ОСОБА_4 не є його власником в розумінні положень статей 125, 334 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України); суд здійснив поділ будинку в натурі, що не було предметом розгляду та не урахував, що представник ОСОБА_1 не був допущений до участі в розгляді справи на підставі ухвали суду. Крім того зазначали, що фактичному порядку користуванню спірним домоволодінням, що був узгоджений 29 серпня

1997 року, найбільше відповідає варіант № 1 висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи.

Касаційна скарга стосується оскарження рішення апеляційного суду в частині визначення порядку користування домоволодінням та відшкодування витрат на правову допомогу. В іншій частині рішення судів попередніх інстанцій не оскаржуються, а тому не переглядаються в касаційному порядку.

У лютому 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу, обґрунтований тим, що встановлений судом апеляційної інстанції порядок користування спірним домоволодінням відповідає її частці у праві власності, розміру заявлених нею позовних вимог та не припиняє режим спільної часткової власності. ОСОБА_4 є спадкоємцем померлого співвласника домоволодіння ОСОБА_8, подав заяву про прийняття спадщини, а тому є належним відповідачем у даній справі. Рішення суду в частині відшкодування витрат на правову допомогу є законним та обгрунтованим, оскільки правом на здійснення представництва інтересів особи у суді на час розгляду справи в судах, були наділені як адвокати, так і інші особи, які досягли вісімнадцяти років, мають цивільну процесуальну дієздатність та повноваження на здійснення представництва у суді.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши наведені у касаційної скарзі та відзиві доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено, що домоволодіння по АДРЕСА_1 на підставі договору міни від 23 березня 1996 року належало ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_11, ОСОБА_1

Договором від 29 серпня 1997 року співвласники зазначеного домоволодіння погодили, що в конкретне користування ОСОБА_9 та ОСОБА_10 переходить 3/5 частини жилого будинку по АДРЕСА_1 з приміщеннями по плану: І - 6,1 кв.м; 1-3 - 6,8 кв.м; 1-4 -

11,2 кв.м; 1-5 - 10,7 кв.м; 1-6 - 1,3 кв.м; 1-7 - З кв.м; 1-8 - 9,6 кв.м; а також сарай Б, сарай Ж, сарай В, погріб К, туалет Л, частина відмостки, частина забору частина криниці. В користування ОСОБА_2, ОСОБА_8,

ОСОБА_3 переходять 2/5 частини жилого будинку по

АДРЕСА_1 з приміщеннями по плану: 1-1 - 14,1 кв.м; 1-2 - 3,9 кв.м; 1-3 - 20,2 кв.м; 1-10 - 7,6 кв.м; а також гараж Г, частина відмостки, частина забору, частина криниці.

ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відчужили належні їм частки на користь ОСОБА_1 у зв'язку із чим позивачеві належить 3/5 частин спірного домоволодіння.

У власності ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_8, спадкоємцями після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 якого є ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, залишилось 2/5 частин домоволодіння.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Зі змісту зазначеної норми закону убачається, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Разом з тим, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним з співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі у разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму, і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору частки в натурі, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити дотримання їх точності. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15.

Ураховуючи, що домоволодіння по АДРЕСА_1 належить сторонам на праві спільної часткової власності, позивачу чиняться перешкоди щодо фактичного користування ним, розмір частки ОСОБА_1 згідно з правовстановлюючими документами не відповідає розміру частки, якою вона фактично користується, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про наявність підстав для визначення судом порядку користування зазначеним домоволодінням.

При визначенні порядку користування спірним домоволодінням, суд апеляційної інстанції урахував технічно можливі варіанти виділу частки позивача згідно висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, обґрунтовано зазначив, що варіант № 2 відповідає захисту прав позивача.

Доводи касаційної скарги про необхідність залишення без змін рішення суду першої інстанції щодо визначеного ним порядку користування домоволодінням за варіантом № 1 висновку експертизи є непереконливим, ураховуючи, що за варіантом № 1 відступ від ідеальної частки співвласника ОСОБА_1 становить 12 906 грн, тоді як відповідно до варіанту № 2 він становить 6 401 грн. Таким чином відступ реальних часток у праві власності від ідеальних у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність, є менш значним, що забезпечує дотримання балансу прав та інтересів сторін.

Безпідставними є також твердження заявників про поділ спірного домоволодіння, що на їх думку, не входило до предмету позову, оскільки судом виділено житлові приміщення у користування ОСОБА_1 без припинення права спільної часткової власності, а тому таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно та не порушує їхніх прав як власників.

Не заслуговують на увагу і доводи касаційної скарги щодо неналежності відповідача у справі - ОСОБА_4, оскільки останній є спадкоємцем померлого співвласника ОСОБА_8, подав заяву про прийняття спадщини, при цьому відповідно до частини п'ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить йому з часу відкриття спадщини, тобто з дати смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вирішуючи питання про компенсацію позивачеві витрат на правову допомогу суд апеляційної інстанції правильно урахував положення частини першої статті 1 Закону України « Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних і кримінальних справах», статті 84, 88 ЦПК України, а також те, що зазначені витрати для позивача були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Доводи касаційної скарги про відсутність ухвали суду про допуск адвоката до участі у справі, не впливають на правильність висновків суду апеляційної інстанції, які грунтуються на письмових доказах, що підтверджують участь ОСОБА_13 у шести судових засіданнях тривалістю 4 год. 30 хв., наявністю укладеного між сторонами договору щодо надання правової допомоги у цій справі, та факту понесених позивачем витрат на оплату таких послуг.

З огляду на наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Київської області від 12 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

С.О. Погрібний

Г. І. Усик