Справа № 569/1857/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2018 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Кучиної Н.Г.

секретар Довбенко Г.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача УЖКГ ВК РМР Мельника А.І.

представника відповідача РМР Мозоль Н.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Управління житлово- комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради, Рівненської міської ради про визнання факту постійного проживання та права користування житлом, -

ВСТАНОВИВ:

7лютого 2018 року ОСОБА_4 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовною заявою до Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради, Рівненська міська рада про визнання факту постійного проживання та права користування житлом, в якій просить встановити факт постійного проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в кімнаті АДРЕСА_1, з 2010 року по даний час та визнати за неповнолітніми дітьми ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, право користування кімнатою АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла його дружина ОСОБА_7. Вона була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 в гуртожитку була надана за місцем її роботи на ВАТ «Рівнеазот» для постійного проживання. ОСОБА_7 мала право на приватизацію своєї кімнати, проте за життя не встигла це здійснити.

Разом з нею в кімнаті постійно проживали двоє їхніх неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4.н., та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 Постійне проживання дітей в гуртожитку можуть підтвердити сусіди, додатково підтверджується довідками зі школи в м. Рівне, де навчаються діти, медичними картками про обслуговування за місцем проживання. Проте, діти не були зареєстровані за місцем свого фактичного проживання.

На сьогодні, у зв'язку зі смертю ОСОБА_7, не можливо здійснити реєстрацію місця проживання дітей за адресою АДРЕСА_1, оскільки ордер на кімнату видавався одноособово померлій ОСОБА_7 за спільним рішенням адміністрації згідно протоколу № 17 від 21.01.2004 року.

З метою з'ясування порядку та вирішення питання проведення реєстрації неповнолітніх дітей за місцем проживання в кімнаті гуртожитку він усно звертався до різних установ: паспортного столу, ЦНАП, Рівненської міської ради. На його останнє письмове звернення Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради відмовило у наданні згоди для реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей в кімнаті АДРЕСА_1.

Вважає, що діти мають право користування вказаною кімнатою, що відповідно є підставою для реєстрації місця їх проживання. Просить позов задоволити.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві, просили позов задоволити.

Представник Управління житлово - комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради заперечив проти задоволення позову, посилаючись на те, що померла ОСОБА_7 не скористалася своїм правом, а саме приватизацією кімнати АДРЕСА_1

Представник Рівненської міської ради в судовому засіданні пояснила, що Рівненською міською радою права та законні інтереси дітей порушені не були.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, допитавши свідків та дослідивши письмові докази по справі, приходить до такого висновку.

З оглянутого в судовому засіданні свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_6

Відповідно до ордера №114 від 18.04.2013 року, померлій ОСОБА_7 було надано жилу площу в гуртожитку АДРЕСА_2 на ВАТ «Рівнеазот» для постійного проживання. ОСОБА_7 мала право на приватизацію вищевказаної кімнати, проте за життя не встигла це здійснити.

ОСОБА_4 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернувся до управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради з заявою про надання згоди для реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей, однак відповідно до відповіді №1474/17 від 26.01.2018 року, наданої управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради, ОСОБА_4 було роз'яснено право звернення до суду для вирішення вищевказаного питання.

В судовому засіданні встановлено, що судового рішення про виселення неповнолітніх дітей з житлового приміщення в гуртожитку немає. Після смерті матері діти продовжують користуватися житловим приміщенням, в кімнаті знаходяться їх особисті речі та речі домашнього вжитку, тобто діти не припинили користуватися кімнатою.

Статтею 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Так, статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Тобто повноважень, що обмежують право на вільний вибір місця проживання, у держави відсутні. І до майнових прав реєстрація взагалі ніякого відношення не має.

Стосовно дітей, то місцем їх проживання є місце проживання їх батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вони проживають, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вони проживають.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вказали, що вони є сусідами по кім. АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_7 діти продовжують користуватися житловим приміщенням, в кімнаті знаходяться їх особисті речі та речі домашнього вжитку, їм відомо, що після школи або на великій перерві вони заходять в кімнату.

Згідно з ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Постійне проживання дітей в кімнаті в гуртожитку надає їм право на приватизацію цього житла, відповідно до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», яким врегульовано правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках.

Статтею 1 вказаного Закону визначено, що сфера дії цього Закону поширюється, зокрема, на громадян та також членів їхніх сімей, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, можуть реалізувати конституційне право на житло або шляхом приватизації житла у гуртожитку (у випадках, передбачених цим Законом), або шляхом отримання соціального житла (відповідно до цього Закону та Закону України "Про житловий фонд соціального призначення"), або шляхом самостійного (на власний розсуд, за власні чи залучені кошти) вирішення свого (своєї сім'ї) житлового питання (відповідно до цивільного законодавства України).

Водночас, відповідно до вимог Закону України «Про охорону дитинства», та Конвенції «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами.

Відповідно до абз. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» до груп ризику щодо втрати житла або права на його використання належать: мешканці гуртожитків, для яких таке житло є єдиним місцем проживання.

Як визначено в п. 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМ України від 02.03.2016р. №207 для реєстрації місця проживання подають документи, що підтверджують право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім'ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників).

Отже неповнолітні діти потребують захисту житлових прав шляхом підтвердження факту постійного поживання (більше 5 років) та встановлення права користування житловим приміщенням в гуртожитку.

Враховуючи, вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені доказами, не порушують прав, свобод чи інтересів інших осіб, а отже підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 2, 10, 12, 76,77,78,79,80,141,258,259,264,265,268,352,354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р I Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Управління житлово- комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради, Рівненської міської ради про визнання факту постійного проживання та права користування житлом - задоволити.

Встановити факт постійного проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 в кімнаті АДРЕСА_1 з 2010 року по даний час.

Визнати за неповнолітніми дітьми ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_2, право користування кімнатою АДРЕСА_3

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_4, с.Обарів, Рівненського району, Рівненської області

Відповідач -Управління житлово- комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради ІКЮО 26259965, 33013 м.Рівне. вул. Шевченка, 45

Відповідач - Рівненська міська рада, ІКЮО 34847334, 33028, м.Рівне, вул. Соборна, 12-а.

Cуддя: