Справа № 352/1919/17
Провадження № 2/352/267/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2018 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючого судді Струтинського Р.Р.

з участю секретаря Бардюк-Кавецької Л.В.

представників сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в:

Позивач 31.10.2017 р. звернувся в суд з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 18 липня 2013 року ОСОБА_5, яка померла 22 вересня 2013р., склала в його користь заповіт. Про те, що в користь позивача було складено заповіт йому стало відомо тільки в червні 2017 року із позовної заяви відповідача про визнання за ним права власності на належне спадкодавцю будинковолодіння. У звязку з тим, що на думку позивача, незнання про існування заповіту є поважною причиною для пропуску строку для подання заяви про прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_5, що підтверджується правовими позиціями Верховного Суду, свободою заповіту, як фундаментального принципу спадкового права, тому просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, пояснив, що після смерті батька відповідача, який помер в листопаді 2016 року позивач користується спадковим будинковолодінням в с. Узин Тисменицького району, та закрив житловий будинок; просив позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, його законний представник ОСОБА_6 та представник ОСОБА_2 проти позову заперечили. Суду пояснили, що померла 22.09.2013р. ОСОБА_5 є бабою відповідача. На її час смерті з нею постійно проживав син ОСОБА_7, який прийняв спадщину після її смерті за законом як спадкоємець першої черги, однак останній 27.11.2016р. також помер. Про те, що в користь позивача було складено заповіт йому було відомо, адже на похороні його батька позивач заявляв, що в його користь складено заповіт. Після смерті ОСОБА_7 позивач закрив спадкове будинковолодіння в с.Узин і забрав ключі від житлового будинку та стверджував, що воно йому належить за заповітом, тому по даний час не дає до нього доступу відповідачу. Вказали, що позивач не надав суду доказів того, що у спадкоємця були перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини і що обставини є поважними. Просили в задоволенні позову відмовити.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Встановлено, що 22 вересня 2013 року померла ОСОБА_5, яка є сестрою позивача та бабою відповідача. Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем виконкому Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, реєстровий №7, ОСОБА_5 все належне їй майно заповіла позивачу ОСОБА_3

Згідно довідки виданої Узинською сільською радою Тисменицького району №398 від 05.07.2017р. вказаний вище заповіт не відмінявся і не змінювався. Згідно цієї ж довідки на час смерті ОСОБА_5 з нею постійно проживали її сини ОСОБА_7, який помер 27.11.2016р. та ОСОБА_8, який помер 26.07.2014 року.

Ухвалою Тисменицького районного суду від 22.06.2017 р. відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за законом.

Згідно довідки Тисменицької районної державної нотаріальної контори від 31.01.2018р. №36/01-16, інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 19.07.2017р., виданої приватним нотаріусом ОСОБА_12 спадкова справа після померлої 22.09.2013р. ОСОБА_5 не заводилася і ніхто із спадкоємців не повідомлявся про відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила ч.3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними, саме така позиція викладена ВС постанові від 06.09.2017р. по справі №6-496цс17.

Згідно абз. 6 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Враховуючи наведені положення законодавства за спірними правовідносинами та судову практику, суд вважає, що єдиною підставою для поновлення пропущеного строку є поважність причин його пропуску.

Поважність причин пропуску строку є оціночним поняттям та має встановлюватися в кожному окремому випадку на підставі відповідних доказів, які в свою чергу оцінюються судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Поважними причинами пропуску строку можуть бути визнані лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії.

Відповідно до ОСОБА_13 спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 роз'яснено, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України).

Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, всупереч вказаним вимогам закону, позивачем та його представником не було надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що причини пропуску строку прийняття спадщини були поважними.

Суд критично оцінює твердження представника позивача про те, що йому не було відомо про існування заповіту, оскільки вони є голослівними та не підтверджені жодними доказами. Долучений до матеріалів справи заповіт є копією з першого примірника, що знаходився саме у спадкодавця, а на даний час у позивача, тому суд приходить до висновку, що позивачу було відомо про складання в його користь заповіту, однак він не скористався своїм правом та не прийняв спадщину у строк встановлений законом. Ця обставини також підтверджена діями позивача, який як підтвердив в суді його представник та представники відповідача, після смерті 27.11.2016р. ОСОБА_7 (батька відповідача), закрив спадкове домоволодіння, у позивача знаходяться ключі від будинку та він заперечує користуванням відповідачем спадковим майном та будь-які права на нього ОСОБА_4

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3П слід відмовити.

На підставі викладено, відповідно ст. ст. 1223, 1272 ЦК України, п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Відмовити у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий Р.Р.Струтинський