РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/11718/17

пр. № 2/759/1838/18

18 січня 2018 року Святошинський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - П'ятничук І.В.,

при секретарі - Немировській А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом з подальшим збільшенням позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, посилаючись на ті підстави, що сторони перебували у шлюбних відносинах до 12.05.2016 р. У шлюбі у сторін народилася дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на утримання якої рішенням Святошинського районного суду м.Києва було призначено аліменти в розмірі 1000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідачем аліменти не сплачувалися у результаті чого станом на 10.11.2017 р. заборгованість складає 24 000,00 грн., та відповідно пеня за прострочення сплати аліментів становить 74 520,00 грн.

Представник позивач в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити, вказуючи суду на обставини викладені в позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, а тому, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити у справі заочне рішення за згодою позивача.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Згідно із п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованості утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасної виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

З урахуванням того, що згідно з положеннями СК України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

Це пов'язано з тим, що відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а за положеннями ч. 2 ст. 550 ЦК України відсотки на неустойку (як повторна пеня) не нараховується. У зв'язку з цим сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певну суму заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.05.2005, який рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 12.05.2016 року було розірвано (а.с. 11).

У шлюбі в подружжя народилася дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

24.02.2016 року рішенням Святошинського районного суду м.Києва по справі №759/18988/15-ц з відповідача на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі 1000,00 грн. щомісячно починаючи з грудня 2015 року до досягнення дитиною повноліття.

15.07.2016 року Святошинським районним судом м.Києва було видано виконавчий лист на виконання рішення Святошинського районного суду м.Києва від 24.02.2016 року.

07.09.2016 року державним виконавцем Святошинського районного відділу держаної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві було відкрито виконавче провадження з виконання рішення Святошинського районного суду м.Києва від 24.02.2016 року.

Всупереч зазначеному, рішення суду відповідач не виконує, у зв»язку з чим утворилась пеня за прострочення сплати аліментів.

Відповідно до довідки-розрахунку №14/7 від 10.11.2017 року заборгованість відповідача по аліментам станом на 10.11.2017 року становить 24 000,00 грн., сума пені становить 74 520,00 грн.

Порядок стягнення аліментів визначається ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, ч. 3 цієї статті передбачено, що розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України.

Відповідно до положень п.7.5.2 Інструкції «Про затвердження Інструкції про проведення виконавчих дій» від 15 грудня 1999 р. розмір заборгованості з аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення, виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості в твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник у цей період не працював, то заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. Державний виконавець у разі надходження виконавчого документа повинен підрахувати розмір заборгованості з аліментів і повідомити про нього стягувача і боржника.

Частиною 4 ст. 195 СК України встановлено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Відповідно до ч.1 ст.196 Сімейного Кодексу України зазначено: «У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.»

Як вбачається із розрахунку заборгованості, здійсненого державним виконавцем Печерського РВ ДВС м.Києва , Гусєва О.О., заборгованість станом на 10.11.2017 року становить 24 000,00 грн., а сума пені - 74 520,00 грн. Однак, осільки ч.1 ст.196 Сімейного Кодексу України обмежує максимальну межу стягнення неустойки розміром суми заборгованості, то остаточна сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача за прострочення сплати аліментів

Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 61 Конституції України, ст.ст. 195, 196 СК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 179, 209, 212-215, 218, 223, 224-226, 292, 294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер : НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 24 000 (двадцять чотири тисячі) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер : НОМЕР_1) на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя І.В.П'ятничук