Номер провадження: 22-ц/785/1983/18
Номер справи місцевого суду: 500/2445/16-ц
Головуючий у першій інстанції Швець В. М.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Калараш А.А., Заїкіна А.П.

при секретарі Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 червня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

встановила:

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до відповідача, вказуючи, що 21.12.2010 року між Банком та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого позивач прийняв на себе зобов'язання по видачі кредиту в сумі 13 000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, а ОСОБА_2 зобов'язався своєчасно повернути позивачу всю суму кредиту, відсотки та дотримуватися строків та умов, вказаних у договорі.

В порушення умов вказаного договору відповідач прострочив виплату грошової суми, тому, у зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, представник позивача просив суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 42 956,54 гривень, а також судові витрати (а. с. 2-5).

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 червня 2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено (а. с. 57-58).

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати судове рішення з ухваленням нового рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 60-63).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ПАТ КБ «Приватбанк» не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку б/н від 21 грудня 2010 року відповідач отримав кредит у розмірі 13 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а. с. 9).

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_2 можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого ліміту.

Відповідач на підставі п.2.1.1.5.5 «Умов та правил надання банківських послуг» зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання , по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором; також за п.5.6,5.14 відповідач зобов'язаний сплачувати комісії та інші плати, встановлені банком за банківське обслуговування клієнта, у відповідності до встановлених тарифів.

Відповідно п.2.1, 12.3 «Умов та правил надання банківських послуг» поповнення картрахунку здійснюється шляхом внесення коштів в готівковій або безготівковій формі і зарахування їх банком на картрахунок держателя, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору.

Відповідач своїх зобов'язань за кредитним договором не виконав, в зв'язку з чим загальна заборгованість по погашенню кредиту станом на 14.04.2016 року становить 42 956,54 гривень, яка складає з 11 704,78 гривень - заборгованість за кредитом, 26 880,02 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 1 850,00 гривень - заборгованість за пенею та комісією, 500 гривень - штраф (фіксована частина), 2 021,74 - штраф (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в порушенні приписів ст. ст. 256, 257, 259, 261, 264 ЦК України позивач не надав жодного доказу наявності поважних причин пропуску строку позовної давності.

З таким висновком слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Посилання представника ПАТ КБ «Приватбанк» на те, що останній платіж, пов'язаний з погашенням заборгованості за кредитом, був здійснений відповідачем в березні 2014 року, судом першої інстанції правильно не прийняті до уваги, оскільки з розрахунку заборгованості, якій міститься в матеріалах справи, вбачається, що дата останнього платежу - 06 березня 2013 року.

Посилання представника ПАТ КБ «Приватбанк» на те, що Умовами та правилами надання банківських послуг, в редакції, яка діяла на час оформлення та підписання ОСОБА_2 заяви б/н від 21 грудня 2010 року була передбачена збільшена позовна давність, є неспроможними.

Так, згідно зі ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що «Умови та правила надання банківських послуг», в яких установлено збільшену позовну давність, не містять підпису позичальника, а відтак ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору. Сторони не укладали у письмовій формі договір про збільшення позовної давності, як це передбачається частиною 1 статті 259 ЦК України.

Судом встановлено, що останній платіж на погашення кредитної заборгованості вчинений ОСОБА_2 - 06 березня 2013 року. Згідно тарифів по карті «Універсальна» погашення суми заборгованості повинно здійснюватись до 25 числа місяця наступного за датою виникнення заборгованості, а тому початком перебігу строку позовної давності відносно сплати тіла кредиту та відсотків слід вважати 26 березня 2013 року. Позивач звернувся до суду 10 травня 2016 року, тобто після спливу строку позовної давності, про застосування якого заявила сторона у спорі.

Не обґрунтований є довід апеляційної скарги про те, що оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності (з 30.04.2013 року по 14.04.2016 року).

Строк як часова категорія характеризується не тільки початковим, а й кінцевим моментом.

За змістом частин першої, третьої статті 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць і число останнього року строку, а коли він визначений місяцями, то у відповідне число останнього місяця строку.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції установив, що за кредитним договором позичальник зобов'язався щомісяця до 25 числа (включно) кожного календарного місяця погашати заборгованість за кредитом та нараховані проценти за користування кредитом, та дійшов висновку, що перебіг трирічної позовної давності починається з наступного дня після дня внесення щомісячного платежу, передбаченого кредитним договором, тобто з 26 березня 2013 року й закінчується 27 березня 2016 року.

За правилами ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв'язку з пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, є правильним.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 червня 2017 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 червня 2017 року - залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 12.03.2018 року.

Головуючий Погорєлова С.О.

Судді Калараш А.А.

Заїкін А.П.