Справа № 459/2332/17 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков Д.І.
Провадження № 22-ц/783/326/18 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Мельничук О. Я., Савуляка Р. В.

при секретарі: Фейір К. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою КП «Червоноградтеплокомуненерго» на рішення Червноградського міського суду Львівської області від 18 грудня 2017 року у справі за позовом представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 до КП «Червоноградтеплокомуненерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

05.09.2017 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог від 12.12.2017 року, просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні на суму 14105, 60 грн. та моральну шкоду у розмірі 2000 грн.

В обґрунтування позову покликався на те, що 03 квітня 2017 року згідно наказу № 72-К позивач був звільнений з посади слюсаря з ремонту устаткування КП «Червоноградтеплокомуненерго» на підставі ч.1 ст.36 КЗпП України. На час його звільнення у відповідача перед позивачем існувала заборгованість по виплаті заробітної плати за період з лютого 2017 року по квітень 2017 року. У порушення вимог ст. 116 КЗпП з відповідачем повний розрахунок по виплаті заробітної плати не було проведено, така була виплачена лише 17.08.2017 року. Згідно табелю робочих днів за квітень 2017 року, у день звільнення позивач працював. Вважає, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.04.2017 р. по 17.08.2017 р. (76 днів) становить 14105, 60 грн. Оскільки заробітну плату позивач отримував із значною затримкою, вимушений був звільнитися з роботи. Внаслідок невчасної виплати заробітної плати відчував моральні страждання, втратив нормальні життєві зв'язки, був змушений економити на продуктах харчування, одязі.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково. Стягнуто з КП «Червоноградтеплокомуненерго» на користь ОСОБА_2 14 105,60 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та 1000,00 грн. моральної шкоди. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання судового збору.

Рішення суду в частині стягнення 1000 грн. моральної шкоди оскаржило КП «Червоноградтеплокомуненерго».

Вважає його незаконним, необгрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що позивач, пред»являючи позовну вимогу про стягнення компенсації за моральну шкоду, не надав належних та допустимих доказів в обґрунтування її наявності та розміру. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди у зв»язку із затримкою розрахунку при звільненні, районний суд вказав на те, що є доведеним факт завдання ОСОБА_2 моральної шкоди, оскільки позивач внаслідок недостатності грошових коштів змушений був відмовляти собі у купівлі продуктів харчування, побутових речей, що свідчить про необхідність докладання ним додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи, що позивачем при розгляді справи не було надано підтвердження завдання йому зі сторони КП «Червоноградтеплокомуненерго» моральної шкоди, яка б призвела до будь-якого роду страждань, вважає стягнення такої необґрунтованою.

Просить рішення суду в частині стягнення 1000 грн. моральної шкоди скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали матеріали справи в межах доводів скарги та позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Встановлено, що 03.04.2017 року позивач був звільнений з посади слюсаря ремонту устаткування теплових мереж КП «Червоноградтеплокомуненерго» відповідно до п.1 ст.36 КЗпП, наказ №72-к від 03.04.2017 року за угодою сторін, що підтверджується наявним записом у трудовій книжці позивача.

Повний розрахунок з позивачем відповідач здійснив 17.08.2017 року, що підтверджується копією платіжного доручення №63 від 17.08.2017 року.

Згідно з довідкою відповідача від 16.08.2017 року № 92 за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата (лютий та березень 2017 року), заробітна плата позивача сукупно становила 1485, 54 грн. (1114, 15+371, 39), а кількість робочих днів - 8 днів.

Як видно з розрахунку середнього заробітку за затримку розрахунку, складеного позивачем, кількість днів затримки розрахунку за період з 04.04.2017 р. по 17.08.2017 р. становить 76 днів.

Таким чином, середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача становить: 1485, 54 грн./8*76=14112, 63 грн., який суд, підставно стягнув з відповідача в користь позивача. В цій частині рішення суду відповідачем не оскаржується.

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Стягуючи з відповідача в користь позивача 1000 грн. моральної шкоди, районний суд виходив з того, що відповідно до приписів ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважав доведеним завдання моральної шкоди позивачу, оскільки такий внаслідок недостатності коштів змушений був відмовляти собі у купівлі речей першої необхідності, економити, що свідчить про необхідність докладання ним додаткових зусиль для організації свого життя.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися з наступних мотивів.

Відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України вимагає доведення такої позивачем належними доказами, та не є безумовною підставою для застосування судом у випадку відновлення порушеного права позивача на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Враховуючи, що позивачем суду не надано доказів на підтвердження спричинення йому моральних страждань внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, підстав для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди колегія суддів не вбачає.

З наведених мотивів, рішення суду в частині стягнення з КП «Червоноградтеплокомуненерго» в користь ОСОБА_2 1000 грн. моральної шкоди слід скасувати, у задоволенні цих позовних вимог відмовити.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу КП «Червоноградтеплокомуненерго» задовольнити.

Рішення Червноградського міського суду Львівської області від 18 грудня 2017 року скасувати. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 о КП «Червоноградтеплокомуненерго» про стягнення моральної шкоди відмовити.

Стягнути з КП «Червоноградтеплокомуненерго» в користь держави 960 грн. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 30.03.2018 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Мельничук О. Я.

Савуляк Р. В.