Справа № 206/6669/17
Провадження № 2/206/296/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2018 Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря судового засідання Мороза К.Т.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3 представника відповідача ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Восьма дніпровська державна нотаріальна контора про припинення права власності, визнання права власності, стягнення компенсації, -

ОСОБА_5 виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач звертаючись до суду із даним позовом, з урахування уточнених позовних вимог, обґрунтувала свою заяву наступним. Позивачу на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить 3/4 частини житлового будинку. Вказаний будинок з господарчо побутовими будівлями, розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Мостобудівельників, буд. 35 та 3/4 частин земельної ділянки за цією адресою, загальною площею 594 кв.м. Зазначене майно було успадковано після смерті матері позивача, ОСОБА_6 Вказане домоволодіння, за зазначеною вище адресою, складається з житлового будинку А-1 загальною площею 42,4 кв.м., житловою площею 24,0 кв.м., літньої кухні Б, сараю В, вбиральні Д, літнього душу Е, споруд № 1-9; І (далі - домоволодіння). Брат позивача, ОСОБА_7, прийняв спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину після смерті їхньої з позивачем матері шляхом подання заяви про прийняття спадщини, так як незалежно від змісту заповіту він мав право на обовязкову частку у спадщині, будучи непрацездатною особою за віком. 18.09.2012 брат позивача помер. Після смерті брата, спадщину за ним прийняла його дочка, тобто відповідач по справі, шляхом подання заяви про прийняття спадщини, а ОСОБА_8, яка приходилась дружиною брату позивача, від спадщини відмовилась. За останні роки спірний будинок занепав, відповідач жодного разу до вказаного будинку не зявилась. В звязку із відсутністю власника 1/4 частини будинку неможливо визначитись з його утриманням, ремонтом, тощо. Відповідач своє право власності досі не оформила, приймати участь в утриманні будинку відповідач, також, не бажає. В звязку із вищевикладеним позивач вважала, що є всі підстави для припинення права власності відповідача на частину домоволодіння. Керуючись викладеним позивач просила ухвалити рішення, яким припинити право власності ОСОБА_9 на 1/4 частину домоволодіння № 35 по вул. Мостобудівельна в м. Дніпрі та на 1/4 частину земельної ділянки за цією адресою; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину домоволодіння № 35 по вул. Мостобудівельна в м. Дніпрі та 1/4 частини земельної ділянки за цією ж адресою; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 в рахунок компенсації вартості 1/4 частини домоволодіння № 35 по вул. Мостобудівельників в м. Дніпрі та 1/4 земельної ділянки за цією ж адресою - 64555 грн. 00 коп.(а.с. 3-5,103-105). В свою чергу, відповідач у справі проти задоволення позову не заперечувала.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

13.12.2017 у даній справі відкрито провадження та призначено судове засідання. 18.01.2018 відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно змісту якого відповідач не заперечувала проти задоволення позову, та окрім іншого, повідомила, що вона та її матір свідоцтва про право на спадщину не отримували та не оформляли своє право на 1/4 частину домоволодіння, яка належала померлому (а.с.41-44). 18.01.2018 судом постановлено ухвалу про витребування копії спадкової справи після померлого ОСОБА_7 (а.с.50-51). 22.02.2018 ухвалою суду було відмовлено у задоволенні заяви про затвердження мирової угоди (а.с.137-138). Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи, заслухано пояснення учасників справи. 01.03.2018 у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

14.05.2010 ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на 3/4 частин у спадщині, після померлої матері - ОСОБА_6, що складається з: житлового будинку А-1 загальною площею 42,4 кв.м., житловою площею 24,0 кв.м., літньої кухні Б, сараю В, вбиральні Д, літнього душу Е, споруд № 1-9, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Мостобудівельників, буд. 35; І та земельної ділянки площею 594 кв.м. за тією ж адресою (а.с.6). ОСОБА_10 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «ДМБТІ» ДОР № 26408309 рішення про реєстрацію права власності позивача на підставі свідоцтва про право на спадщину від 14.05.2010 прийнято 14.06.2010 (а.с.7). 02.06.2010 ОСОБА_7 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на 1/4 частини у спадщині, після померлої матері - ОСОБА_6, що складається з: житлового будинку А-1 загальною площею 42,4 кв.м., житловою площею 24,0 кв.м., літньої кухні Б, сараю В, вбиральні Д, літнього душу Е, споруд № 1-9, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Мостобудівельників, буд. 35; І та земельної ділянки площею 594 кв.м. за тією ж адресою (а.с.45). 18.09.2012 ОСОБА_7 помер, що вбачається із свідоцтва про смерть, виданого 28.09.2012 Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.63). 04.12.2012 ОСОБА_8 надала до 8ДДНК заяву про відмову від прийняття належної їй частини у спадщині, що залишилась після смерті її чоловіка ОСОБА_7 (а.с.62). Шлюбні відносини між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 підтверджуються свідоцтвом про укладення шлюбу ІІ-КИ № 411698, виданим 19.06.2015 ЗАГС Самарського району м. Дніпропетровська (а.с.75). 19.06.2015 ОСОБА_3 надала до 8 ДДНК заяву, згідно якої прийняла спадщину, після смерті батька ОСОБА_7, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Орлина, буд. 23 (а.с. 71). Родинні відносини між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 підтверджуються свідоцтвом про народження ІV-КИ № 267598, виданим ЗАГС Самарського району м. Дніпропетровська (а.с.76). 04.03.2011 ОСОБА_11 змінила прізвище на «Авдєєнко», що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого 04.03.2011 Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.22, 77). 19.06.2015 ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, після померлого батька ОСОБА_7, а саме на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Орлина, 23 (а.с.92). ОСОБА_10 відповіді КП «ДМБТІ» ДОР від 26.05.2015 за № 5628, станом на 31.12.2012 в інвентаризаційній справі містяться відомості про право власності за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Орлина, буд. 23 за ОСОБА_7 (а.с.78). ОСОБА_10 висновку про оціночну вартість обєкта оцінки від 27.11.2017 ринкова вартість житлового домоволодіння загальною площею 46,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Мостобудівельників, буд. 35 складає 258220,00 грн. (а.с.110-119). 22.02.2018 позивачем перераховано кошти на депозитний рахунок суду в якості компенсації вартості 1/4 частки вартості домоволодіння (а.с.138). Таким чином, судом було встановлено, що позивачем та її померлим братом ОСОБА_7 була прийнята спадщина, яка складається із житлового будинку, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Мостобудівельників, буд. 35; та земельної ділянки площею 594 кв.м. за тією ж адресою у відповідних частинах, після смерті їхньої матері ОСОБА_6, про що свідчать відповідні свідоцтва про право на спадщину. Між тим, як вбачається із матеріалів спадкової справи та відповіді КП «ДМБТІ» право власності на 3/4 будинку було зареєстровано за позивачем, інша частка у розмірі 1/4, яку прийняв ОСОБА_7 не реєструвалась, право власності на неї спадкоємцем набуто не було. Після смерті ОСОБА_7, відкрилась спадщина на належне йому майно, що складалось із житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: м. Дніпро, вул. Орлина, 23. Так, позивач просить припинити право власності відповідача на 1/4 частки домоволодіння № 35 по вул. Мостобудівельна в м. Дніпрі та 1/4 земельної ділянки за цією ж адресою, в той час як спадкодавець ОСОБА_7 не набув права власності на неї за час життя, а відтак відповідач ОСОБА_3, яка є спадкоємцем за ОСОБА_7, також, відповідного права не набула. Відповідач з позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька не зверталась, рішення про право власності на спірну частку в спадщині не отримувала.

ІV. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

Так посилання сторін у справі на наявність свідоцтва про право на спадщину за ОСОБА_7 на спірну 1/4 частки домоволодіння, та факт звернення із заявою відповідача до нотаріальної контори про прийняття спадщини за померлим ОСОБА_7, як на докази, що свідчать про набуття права власності відповідачем на відповідну частину спадкового майна, судом відхиляються, оскільки такі докази не є доказами набуття права власності на спадкове майно у складі якої є нерухоме майно, а лише свідчать про прийняття спадщини за спадкодавцями.

V. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Отже, після смерті ОСОБА_6, відкрилась спадщина, в тому числі на 1/4 частку домоволодіння. На момент відкриття спадщини, а саме станом на 08.06.2009 (дата смерті ОСОБА_6Х.) Цивільним кодексом у відповідній редакції було передбачено наступне. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. ОСОБА_10 ст. 1299 ЦК України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. У відповідності до п. 1 наказу МЮУ № 7/5 від 07.02.2002 "Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно" діючого на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 і до 01.01.2013 установлено, що до 01.01.2012 державна реєстрація права власності та права користування (сервітут) на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках; права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; права власності на об'єкти незавершеного будівництва, а також облік безхазяйного нерухомого майна, довірче управління нерухомим майном проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ), створеними до набрання чинності Законом України від 11.02.2010 № 1878-VI (1878-17) "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Враховуючи вищевикладене, суд, з урахуванням відсутності державної реєстрації права власності на 1/4 частину спадщини після померлої ОСОБА_6, до якої входить нерухоме майно, за ОСОБА_7, приходить до висновку, що за час життя ОСОБА_7 права власності на спірну частку домоволодіння не набув, а лише набув права на спадщину, що не ототожнюється з правом набуття власності на спадкове майно. Також, необхідно звернути увагу, що в подальшому статтю 1299 було виключено із Цивільного кодексу на підставі Закону № 402-VII від 04.07.2013 та скасовано наказ МЮУ № 7/5 від 07.02.2002 "Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно". 16.01.2016 до ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" було внесено зміни. Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 27 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката.

Частинами 3 та 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 3 ст. 1296 ЦК України встановлено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Таким чином, законодавець розрізняє поняття «права на спадщину» (що мають усі спадкоємці, які закликаються до спадкування з дотриманням відповідних умов, передбачених цивільним законодавством) та «права власності на успадковане майно» (що підтверджується отриманим у встановленому порядку свідоцтвом про право на спадщину з наступною реєстрацією права власності). Отже, право власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини, виникає не з часу відкриття спадщини, а значно пізніше за умови отримання свідоцтва про право на спадщину і державної реєстрації цього права. Спадщина хоч і позначена як нероздільний комплекс прав та обовязків, але моменти набуття права власності на окремі обєкти, що входять до її складу, є різними, а тому природно, що і обсяг прав спадкоємця різнитиметься, доки він не здійснить усіх дій, як вимагає закон стосовно державної реєстрації прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

ОСОБА_10 з ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, до моменту державної реєстрації спадщини спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, тобто має право на спадщину, але не є власником відповідної нерухомої речі, право власності на яке виникає не з часу відкриття спадщини, а значно пізніше за умови отримання свідоцтва про право на спадщину і державної реєстрації цього права. Виходячи із вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідач не набув права власності на спірну частину у спадковій масі, у тому очевидно, що таке право відповідача за його відсутності не може бути припинено та/або відчужено на користь іншим особам.

Крім того, слід також звернути увагу, на розбіжності у назві вулиці на якій розташоване спірна частина домоволодіння. Так, у позові, та долучених до нього документах міститься інформація про знаходження спадкового майна за адресою: м. Дніпро, вул. Мостобудівельників, в той час, як позивач просить припинити право власності на частину спадкового майна за адресою: м. Дніпро, вул. Мостобудівельна, та визнати право власності за собою. В той же час, будь-яких доказів на підтвердження перейменування назви вулиці, чи іншого документу встановлюючого правильність та/або належність назви вулиці суду не надано.

ОСОБА_10 до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. ОСОБА_10 положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Виходячи із змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частини 1, 2 ст. 77 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Стаття 80 ЦПК України презюмує, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 27 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ст. ст. 182, 331, 1268, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 1-4, 10, 12, 13, 76-89, 95, 258, 259, 264, 265, п. 15, п.п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1 до ОСОБА_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2 третя особа: Восьма дніпровська державна нотаріальна контора про припинення права власності, визнання права власності, стягнення компенсації - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 07.03.2018.

Головуючий суддя: К.С. Маштак