Постанова

Іменем України

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 401/3475/15-ц

провадження № 61-1914св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - обласне комунальне виробниче підприємство «Дніпро-Кіровоград»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 січня 2016 року в складі судді Гармаш Т. І. та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 23 березня 2016 року в складі суддів: Гайсюка О. В., Голованя А. М., Карпенка О. Л.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2015 року обласне комунальне виробниче підприємство «Дніпро-Кіровоград» (далі - ОКВП «Дніпро-Кіровоград») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за послуги водопостачання та водовідведення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що комунальним підприємством «Світловодський міський водоканал» до 01 квітня 2012 року, а з 01 квітня 2012 року ОКВП «Дніпро-Кіровоград», яке є правонаступником комунального підприємства «Світловодський міський водоканал», ОСОБА_1 надавалися послуги з централізованого водопостачання та водовідведення на підставі договору від 16 березня 2010 року. Відповідно до Правил надання послуг споживачі повинні вносити плату за надані послуги щомісячно до 20 числа. ОСОБА_1 за період з 01 березня 2013 року по 01 серпня 2015 року має заборгованість на загальну суму 1 271 грн 31 коп., яка виникла, на думку позивача, через те, що ОСОБА_1 не виконала чергову повірку квартирного засобу обліку води (далі - лічильника), що є її обов'язком.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 борг за послуги з водопостачання та водовідведення в сумі 1 271 грн 31 коп., три відсотки річних в сумі 17 грн 94 коп., індекс інфляції в сумі 226 грн 88 коп. та судові витрати.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 січня 2016 року позов обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» заборгованість за водопостачання та водовідведення у сумі 1 271 грн 31 коп., інфляційні втрати 226 грн 88 коп., три відсотки річних у сумі 17 грн 94 коп. та судовий збір у сумі 243 грн 60 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 отримувала послуги з водопостачання та водовідведення, які їй надавав позивач, як правонаступник КП «Світловодський міський водоканал», за договором від 16 березня 2010 року. 28 січня 2013 року на ім'я ОСОБА_1 був виданий припис про необхідність до 28 лютого 2013 року виконати повірку лічильника встановленого в її квартирі, з яким відповідач ознайомлена, але від підпису якого відмовилася. Згідно з вимогами статті 28 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» та положеннями Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 862, обов'язок виконати повірку лічильника в її квартирі покладений на ОСОБА_1 У зв'язку із тим, що саме відповідач не виконала свого обов'язку із повірки лічильника води і позивач зняв такий лічильник зі свого обліку, суд дійшов висновку про те, що з 01 березня 2013 року тариф для сплати послуг з водопостачання позивачем вірно нараховано виходячи із затверджених норм споживання відповідної послуги.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 23 березня 2016 року рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 січня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

У касаційній скарзі, поданій уквітні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, а також умовами договору про надання послуг з центрального постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 16 березня 2010 року на позивача покладено обов'язок щодо повірки лічильника води, що встановлений у квартирі відповідача, у зв'язку із чим суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 не виконала обов'язок із повірки лічильника, що призвело до утворення спірної заборгованості. Вказувала, що їй незаконно нараховано указану заборгованість внаслідок порушення умов договору ОКВП «Дніпро-Кіровоград», у зв'язку із чим дана заборгованість не підлягає стягненню з відповідача.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року справу призначено до судового розгляду. 11 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 16 березня 2010 року між ОСОБА_1 та комунальним підприємством «Світловодський міський водоканал» укладено договір про надання послуг з центрального постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

ОСОБА_1 отримувала послуги з водопостачання та водовідведення, які їй надавав позивач, як правонаступник комунального підприємства «Світловодський міський водоканал» на підставі договору від 16 березня 2010 року.

28 січня 2013 року працівником ОКВП «Дніпро-Кіровоград» на ім'я ОСОБА_1 був виданий припис про необхідність до 28 лютого 2013 року виконати повірку лічильника встановленого в її квартирі, з цим приписом ОСОБА_1 ознайомлена, але від його підпису відмовилася.

За період з 01 березня 2013 року по 01 серпня 2015 року у ОСОБА_1, яка оплачувала надані позивачем послуги відповідно до показань лічильника, виникла заборгованість перед ОКВП «Дніпро-Кіровоград» за надані послуги у сумі 1 271 грн 31 грн. через те, що з 28 лютого 2013 року нарахування за спожиті послуги проводилося за затвердженими нормами споживання, а не за показами лічильника, який не пройшов повірку, у зв'язку із чим ОКВП «Дніпро-Кіровоград» зняв установлений у квартирі відповідача лічильник з обліку.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» засоби вимірювальної техніки можуть застосовуватися, якщо вони відповідають вимогам щодо точності, встановленим для цих засобів, у певних умовах їх експлуатації. Засоби вимірювальної техніки, на які поширюється державний метрологічний нагляд, дозволяється застосовувати, випускати з виробництва, ремонту та у продаж і видавати напрокат лише за умови, якщо вони пройшли повірку або державну метрологічну атестацію.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці через міжповірочні інтервали, порядок встановлення яких визначається нормативно-правовим актом центрального органу виконавчої влади у сфері метрології. Підприємства, організації та фiзичнi особи зобов'язані своєчасно (з урахуванням установлених мiжповiрочних iнтервалiв) подавати засоби вимірювальної технiки на повiрку.

Частиною третьою статті 28 зазначеного Закону встановлено, що порядок подання фізичними особами, що не є суб'єктами підприємницької діяльності, - власниками засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань якими використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду) на періодичну повірку цих засобів та оплати за роботи, пов'язані з повіркою, встановлюються Кабінетом Міністрів України. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) зазначених засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання.

Порядок надання комунальних послуг, права та відповідальність споживачів і виконавців цих послуг регламентується Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Статтями 19, 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та пунктом 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачено договірне регулювання відносин у сфері житлово-комунальних послуг та визначено, що послуги, які надаються споживачеві згідно із договором, оформлюються на основі типового договору про надання таких послуг, перелік яких та тарифи (ціни), на які затверджуються уповноваженими органами.

Пунктами 9, 30, 32 цих Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, змістом Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (у тому числі в редакції на момент укладення договору) передбачено, що квартирні засоби обліку води і теплової енергії беруться виконавцем на абонентський облік, а їх періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) проводяться за рахунок виконавця, до обов'язків якого входить контроль міжповіркових інтервалів, повірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, в той час як обов'язком споживача є своєчасна оплата наданих послуг за цінами і тарифами, встановленими згідно з вимогами законодавства.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, щопроведення періодичної повірки, обслуговування і ремонт квартирних засобів обліку води (у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки) має здійснюватися за рахунок виконавця зазначених послуг, а витрати, понесені виконавцем, відшкодовуються не інакше, як шляхом їх включення у тариф на послуги з постачання холодної води та водовідведення та сплати споживачем щомісячно у складі цих послуг.

Вирішуючи спір, суди правильно застосували до вирішення спірних правовідносин положення статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», статті 67 ЖК України та статті 625 ЦК України.

Вимогами статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.

Згідно статті 67 ЖК України Плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за

затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимогами частини 2 статті 11 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» встановлено, що засоби вимірювальної техніки, на які поширюється державний метрологічний нагляд, дозволяється застосовувати, випускати з виробництва, ремонту та у продаж і видавати напрокат лише за умови, якщо вони пройшли повірку або державну метрологічну атестацію.

Тобто нарахування заборгованості за спожиті послуги згідно показів лічильника, якщо такий лічильник не повірений у передбаченому у визначеному порядку є неможливим в силу вимог закону.

Згідно з пунктом 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства

Заперечення споживача щодо суми заборгованості, нарахованої за відповідними нормами споживання можуть бути визнані обґрунтованими виключно у випадку, коли споживач доведе, що за період нарахування спірної заборгованості облік спожитих послуг відбувався квартирним засобом обліку, який згідно із законом дозволяється застосовувати, тобто який пройшов повірку, що може бути підтверджено відповідним свідоцтвом про повірку.

У справі, яка переглядається, судами установлено, що ОСОБА_1 не надала доказів того, що з березня 2013 року по серпень 2015 року (період нарахування спірної заборгованості у даній справі) лічильник води встановлений в її квартирі пройшов повірку та згідно з вимогами закону міг бути застосований для визначення суми оплати за спожиті відповідачем послуги.

Доводи касаційної скарги про порушення позивачем умов договору не дають підстав для повного скасування оскаржених судових рішень з огляду на те, що порушення позивачем умов договору, не звільняє споживача від обов'язку оплати наданих послуг, а може бути підставою для захисту прав ОСОБА_1, які остання вважає порушеними, у спосіб, що передбачений законом та умовами договору.

Згідно вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 141, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 23 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик