АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 687/1406/17
Провадження № 22-ц/792/434/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Пєнти І.В.,

секретар судового засідання Філіпчук О.С.,

з участю позивача ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №687/1406/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 18 січня 2018 року (суддя Кулєбякін В.О., повне судове рішення складено 26.01.2018 року) у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

31 жовтня 2017 року ОСОБА_4, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі з 30 січня 1983 року по 19 липня 2016 року. За час проживання у зареєстрованому шлюбі ними побудовано домоволодіння по АДРЕСА_1, власником якого відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 17 жовтня 1990 року є ОСОБА_5 Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є спільною сумісною власністю. Рік забудови будинку 1990 підтверджується технічним паспортом на житловий будинок. Тому, позивач просив визнати зазначене вище домоволодіння об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і визнати за ним право власності на ? його частину.

Рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 18 січня 2018 року в позові відмовлено.

ОСОБА_4, не погоджуючись з рішення суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Суд не взяв до уваги те, що житловий будинок побудований у 1990 році, прибудова - у 1991 році, тобто під час шлюбу з відповідачем. Дружина працювала лише у літню пору на сезонних роботах у місцевому колгоспі та отримувала мізерну заробітну плату, тому домоволодіння фактично будувалось в основному за його кошти. При визначенні правового статусу житла як об'єкта права спільної сумісної власності подружжя має враховуватись, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної із сторін, у тому числі за рахунок майна набутого одним із подружжя до шлюбу. Суд не врахував його вклад у будівництво будинку, що є підставою для визнання за ним права власності на частину домоволодіння.

Згідно з п.п. 8 п. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав.

ОСОБА_5 не з'явилася, про розгляд справи належним чином повідомлена.

Клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає у зв'язку з відсутністю поважних причин неявки.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що сторони з 30 січня 1983 року по 19 липня 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

На підставі дубліката свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 17.10.1990 року ОСОБА_6 (тепер ОСОБА_5.) є власником домоволодіння, яке складається з одного житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_1

Відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_1 від 23.03.2016 року до складу домоволодіння входить: житловий будинок (літ. А-1), підвал під частиною будівлі (літ. пд), прибудова (літ. а), хлів (літ. Б), літня кухня (літ. В), хлів (літ. Г), огорожа, ворота, ґанок.

Рішенням Чемеровецького районного суду від 24.10.2017 року ОСОБА_4 відмовлено в позові про визнання права власності на 1/4 частину в майні колгоспного двору, розташованого по АДРЕСА_1, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 17 жовтня 1990 року, виданого на ім'я ОСОБА_6

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 13.12.2016 року скасовано рішення Чемеровецького районного суду від 09.11.2016 року скасовано та відмовлено в позові ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про виселення з житлового будинку.

Зазначеним рішенням апеляційного суду встановлено, що ОСОБА_5 на праві приватної власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1. За згодою власника ОСОБА_4 вселився у належний їй будинок і був зареєстрований.

Згідно з довідкою виконавчого комітету Івахновецької сільської ради №167 від 10.08.2017 року, виданою на підставі записів у погосподарських книгах Івахновецької сільської ради, позивач з 1986 до 1991 року (без зазначення конкретної дати його реєстрації) був зареєстрований у будинку по АДРЕСА_2, з 1983 року до 1985 року проживав у будинку по АДРЕСА_3

Із витягу з погосподарських книг Івахновецької сільської ради №125 від 05.07.2017 року і №164 від 10.08.2017 року вбачається, що головою домоволодіння по АДРЕСА_1 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року був батько відповідача ОСОБА_7 ОСОБА_6 прибула до будинку 24 травня 1989 року, ОСОБА_4 зареєстрований з 1991 року.

Судовими рішеннями встановлено, що з 09 червня 1989 року позивач проживав у будинку по АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР забудовником спірного будинку була баба відповідача ОСОБА_8, якій виконкомом Чемеровецької районної Ради від 14 жовтня 1975 року №193 був наданий дозвіл на забудову.

Наведені вище обставини підтверджуються матеріалами справи.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що будинок по АДРЕСА_1 був побудований батьками ОСОБА_5 Остання разом з чоловіком ОСОБА_4 поселилися у побудований будинок.

При відмові в позові суд виходив із недоведеності вимог.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

У зв'язку з тим, що будинок, про поділ якого позивач подав позов, набутий до набрання чинності СК України, суд вірно керувався КпШС України.

Статтею 22 КпШС України передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя (ст. 25 КпШС України).

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спорів між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.

Оцінивши в сукупності досліджені докази, суд обґрунтовано зробив висновок, що позивач ОСОБА_4 вселився за згодою дружини у спірний будинок, який був побудований її батьками, що спростовує доводи позивача, викладені у позовній заяві про будівництво будинку подружжям.

У засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 не заперечував того, що житловий будинок фактично побудував батько дружини, після смерті якого право власності на нерухоме майно було зареєстровано на ОСОБА_5

Докази того, що будинок, який був власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшився у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя, також не надані.

Згідно з ч. 3 ст. 12 і ч. 1, ч. 5 і ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, суд правильно встановив характер правовідносин сторін і вірно застосував норми матеріального права та з урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшов висновку про відмову в позові за недоведеністю.

Посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на те, що технічний паспорт на житловий будинок містить відомості про рік забудови будинку 1990 і прибудови до будинку 1991, що дає підстави для визнання цього майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, не заслуговують на увагу з таких підстав.

Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок виготовлений 23 березня 2016 року з метою технічної інвентаризації на замовлення ОСОБА_6 Відомості про рік забудови будинку у технічному паспорті не підтверджені належними документами і спростовуються дослідженими судом доказами. Щодо будівництва прибудови, то позивачем не надано документів про надання дозволу на її будівництво, проведення будівництва, прийняття в експлуатацію. У встановленому законом порядку право власності ОСОБА_5 зареєстровано на домоволодіння, яке складається з одного житлового будинку.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано вклад ОСОБА_4 у будівництво будинку, який дає підстави для визнання за ним права власності на частину домоволодіння, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджені належними доказами.

Інші доводи апеляційної скарги на законність рішення суду не впливають і його висновок не спростовують.

Судове рішення ухвалене відповідно до норм матеріального права із додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 18 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 березня 2018 року.

Суддя-доповідач /підпис/ О.І. Талалай

Суддя /підпис/ А.П. Корніюк

Суддя /підпис/ І.В. Пєнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай