Справа № 204/423/18
Провадження № 2/204/609/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2018 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої - судді Нізік О.В.

при секретарі Таран К.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів в порядку регресу, -

в с т а н о в и в:

22 січня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів порядку регресу. Просить стягнути з відповідачки на його користь сплачені комунальні послуги в сумі 10597 грн. 51 коп. з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних за період з лютого 2015 року по січень 2018 року, стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 1060 грн. 00 коп. 13 лютого 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із уточненою позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення коштів в порядку регресу. Просив стягнути з відповідачки на його користь сплачені комунальні послуги в сумі 10597 грн.51 коп. з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних за період з лютого 2015 року по січень 2018 року, стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 1060 грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу у сумі 2500 гривень. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що йому на праві власності належить ? частка в квартирі АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 21.10.2002 року. Відповідачці належить інша ? частка вказаної квартири на підставі рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 02 лютого 2015 року. На підставі вказаного рішення суду відповідачка вселена у квартиру в 2015 році, а з 02 лютого 2016 року зареєстрована у вказаній квартирі. Вселившись в квартиру відповідачка протягом трьох років з 2015 року по 2018 рік комунальні та інші послуги по обслуговуванню квартири не сплачувала. Всі ці виплати довелося сплачувати йому. Всього за період з лютого 2015 року по січень 2018 року позивачем сплачено 16687 грн. 60 коп. в тому числі оплата за теплопостачання, електроенергію, гарячу воду, вивіз сміття, ліфт та послуги ОСББ за 2017 рік 5872 грн.26 коп. Відповідачка зобовязана сплачувати витрати на утримання майна, що перебуває у спільній частковій власності відповідно до розміру своєї частки. Відповідачка зобовязана повернути позивачу з урахуванням індексу інфляції 2570 грн.41 коп., 77 грн. 3% річних, а всього 2647 грн.41 коп., за 2016 рік борг відповідачки становить з урахуванням індексу інфляції 4380 грн. 17 коп., 131 грн.40 коп. 3% річних, а всього 4511 грн.57 коп., за 2017 рік борг відповідачки становить з урахуванням індексу інфляції 3338 грн.38 коп., 100 грн. 15 коп. 3% річних, а всього 3438 грн.53 коп. Таким чином, частка відповідачки в солідарному обовязку за три роки складає 10597 грн.51 коп. з урахуванням індексу інфляції та 3% річних.

14 березня 2018 року позивач збільшив заявлені позовні вимоги та просив стягнути з відповідачки ще й сплачені грошові кошти за комунальні послуги за січень 2018 року в сумі 532 грн.65 коп.

20 лютого 208 року відповідачка ОСОБА_2 звернулась до суду із запереченнями на позов. Просила задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 частково тільки борги за опалення та квартплату у обсязі 3528 грн. 87 коп., зробити судовий запит до МНК центр, швидку допомогу про факт лікування позивача, стягнути з позивача кошти на її користь у розмірі 28700 гривень як компенсацію за порушені матеріальні та моральні її та її доньки права, тобто сплату за навчання у ВУЗі, відсутність доступу до житла й як наслідок витрати на транспорт, судові витрати протягом 7 років судових проваджень у різних судових установах, притягти до відповідальності позивача його співмешканку ОСОБА_4, батьків ОСОБА_5а. та ОСОБА_6 за надання неправдивих свідчень, документів та викривлення дійсних фактів. В обґрунтування своїх заперечень посилалась на те, що позовні вимоги вважає необґрунтованими та викривляючими дійсні факти, які не відповідають чинному законодавству та порушують її право проживати за адресою реєстрації АДРЕСА_2, а тому не підлягають задоволенню. Згідно з рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 02 лютого 2014 року справа № 419/1265/12 встановлено, що квартира за адресою АДРЕСА_2 була придбана подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за час шлюбу, тому і визнали за нею право власності на ? квартири, є розписка спеціаліста з нерухомості ОСОБА_7 про те, що вона отримала кошти у розмірі еквіваленту 500 доларів США від ОСОБА_2 для оформлення пакету документів БТІ, копії є у документах суду від 2011 по 2014 роках. Згідно з рішенням по справі № 419/1265/12, начальником Красногвардійського відділу Дніпропетровського міського управління юстиції від 03.11.2015 року була видана постанова про примусове вселення ОСОБА_2 в квартиру за адресою вул Робоча буд 152 кв,143, та стягнення з ОСОБА_3 на мою користь 238 грн. 87 коп. копії постанови, виконавчих листів та акту державного виконавця у додатку до заперечення. Факт її права на ? частину квартири за адресою АДРЕСА_3 був неодноразово доведений як рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська справа №2-3074-2011р від 09.12.2011 року, так й рішенням вищезазначеного суду по справі №419/1265/12 провадження №2/204/1/15 від 02.02.2015 року. Крім того, згідно ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області по справі № 419/1265/12 провадження № 22-ц/774/4261/15 від 12 травня 2015 року вона не тільки має право на ? спірної квартири, а й має бути вселена за даною адресою згідно виконавчого листа №1 від 25 травня 2015 року. Але позивач усіляко створив перепони, щоб не виконувати рішення суду, робить фіктивні довідки про лікування на час виконання судовим приставом ОСОБА_8 рішення суду. Своє право на ? квартири за адресою АДРЕСА_3 вона зареєструвала належним чином лише у 18.01.2016 року. Згідно усіх наданих нею документів вона, ОСОБА_2В, зареєструвалась за адресою вул.Робоча буд .152 кв. 143 02 лютого 2016 року у паспортному столі, але позивач ОСОБА_3А не дає їй проживати за адресою. Він змінив замки та усяк не хоче бачитись, щоб зясувати питання проживання та комунальних платежів. Вона неодноразово зверталась до поліції по 102, щоб потрапити до квартири. Останні рази 08.06.2017 та 10.07.2017р. Доказом сумісного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3А до 2010 року у квартири за адресою АДРЕСА_4 є квитанції за комунальні послуги та записи у базі даних пацієнтів МНК центру, якій знаходиться за адресою - вул. Бехтерева ж/м Ігрень м. Дніпропетровськ , які за запитом суду можуть підтвердити факт знаходження позивача ОСОБА_3 на лікуванні з 28.05.2008 по 16.08.2010 з діагнозом алкоголізм. Кожного разу позивача забирали з квартири по вул. Робоча 152 кв.143 у присутності доньки, вона - відповідач супроводжувала його до лікарні. Лікування проводилось на сімейні кошти. Він був на протязі більш 10 разів у відділеннях №2 завідуючий ОСОБА_9, та відділенні №3 завідуючий ОСОБА_10 Згідно ст. 32 ЦК України оплата комунальних послуг співвласниками сплачується згідно тарифів своєчасно, але вона - ОСОБА_2, не має доступу до свого житла АДРЕСА_5 з лютого 2016 року, тому її заборгованість перед ОСББ «Робоча 152/2» складає за два роки з 2016 по 2018 тільки пів суми за житло та опалення, є 1200,19 грн. й 2328,68 грн., іншими послугами вона не користувалась, тому, мешкає у м. Новомосковськ з батьками та оплачує там комунальні послуги та електроенергію за дім у с. Новоселівка вул. Центральна буд. 59. Тому є свідки - це її сусіди по дому у м. Новомосковську вул. Сучкова 18/32, її батьки та донька ОСОБА_2 К С. На протязі багатьох років позивач ОСОБА_3 не працює, після розлучення з листопада 2010 року коштів на одяг, навчання, харчування для доньки він не давав. Тим не менш, з 2011 року він та його батьки ОСОБА_11 та ОСОБА_6 знаходять гроші на позовні заяви та адвокатів, щоб порушувати її право та право доньки на проживання у квартирі за адресою АДРЕСА_3, де у доньки є власна кімната, речі, які нова співмешканка ОСОБА_4 не дає зібрати. Донька має хворобу хребта й півроку не відвідувала школу, вимушена була займатись дома на професійній дошці Євмінова для лікування хребта. Я також не маю міцного здоровя - з 1997 року лікую ревматизм, який після І її праці в компанії «МЕТКО» та 5 років безперервних судів став ще болючішим; вона перебуває на онкообліку з 2008 року, та має необхідність проведення операції на нозі. У липні 2017 року вона зламала ліву руку, потрібна була операція та кошти у розмиру 10 500 грн., ні ОСОБА_5 ні його рідня не допомогли, але на судові справи та адвокатів завжди находять гроші! Усе це потребує проживання та своєчасні лікування у місті Дніпро.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі просила їх задовольнити.

У судовому засіданні відповідачка проти позову заперечувала частково, просила у разі задоволення позовних вимог задовольнити їх частково, тільки борги за опалення та квартплату у обсязі 3528 грн. 87 коп.

Заслухавши пояснення сторін дослідивши матеріали справи, враховуючи докази надані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані частково та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_6, що підтверджується договором купівлі-продажу від 21.10.2002 року укладеного між ОСОБА_12 та ОСОБА_3, посвідченим 21 жовтня 2002 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_13, зареєстровано в реєстрі за № 5571 (а. с. 10) та рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 02 лютого 2014 року у справі № 419/1265/12 (а. с. 89-91).

Як співвласники квартири сторони мають нести обовязок по оплаті за надані житлово-комунальні послуги.

У ст.13 Конституції України встановлене положення про те, що «власність зобов'язує».

Статтею 360 Цивільного кодексу України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними зі спільним майном.

Норми ст. 322 ЦК України передбачають, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками та споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено у Законі України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

За ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Судом встановлено, що відповідачка супротив того, що за рішенням суду вселена не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. Заперечення представника позивача, щодо необхідності надання відповідних доказів, зокрема акту про не проживання, суд сприймає критично, оскільки з пояснень сторін у судовому засіданні, а також з огляду на наявні докази в матеріалах справи надані до суду сторонами у справі вбачається, що відповідачка дійсно не проживає у квартирі хоча є власником ? її частки.

Згідно до постанови про закінчення виконавчого провадження № 47728109 від 03.11.2015 року рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська про визнання права власності за архіповою В.В. на ? частину квартири АДРЕСА_7, вселити ОСОБА_2 в квартиру№ 143 в будинку № 152 по вул. Робочій в місті Дніпропетровську виконане (а. с. 94).

Проте, відповідачка супротив того, що за рішенням суду вселена фактично не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. Заперечення представника позивача, щодо необхідності надання відповідних доказів, зокрема акту про не проживання, суд сприймає критично, оскільки доказів проживання відповідачки у квартирі також суду не надано. З пояснень сторін у судовому засіданні, а також з огляду на наявні докази в матеріалах справи а також зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідачка фактично не проживає у квартирі хоча є власником ? її частки.

На підставі рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 02 лютого 2015 року право спільної часткової власності за ОСОБА_2 на ? частку квартирі АДРЕСА_6 було зареєстровано 18 січня 2016 року, що підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер 01 (а. с. 93).

Отже, оскільки майно, яке перебуває на праві спільної часткової власності, належить усім співвласникам, останні зобов'язані нести витрати щодо управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів та інших обов'язкових платежів та нести відповідальність за зобов'язаннями, пов'язаними зі спільним майном, у межах своєї частки у праві спільної часткової власності.

Участь кожного співвласника у "витратах на управління, утримання та збереження спільного майна" означає необхідність несення витрат, які є об'єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані.

Кожен співвласник зобов'язаний брати участь в у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин або здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник або співвласники, які зробили необхідні витрати на утримання майна, мають право вимагати від іншого співвласника або співвласників їх відшкодування. Правило ст. 360 ЦК застосовується незалежно від того, хто із співвласників виступив стороною за договірним зобов'язанням щодо спільного майна, за умови, що даний співвласник мав право укладати цей договір.

Таким чином, суд вважає, що стягненню підлягає сума сплачених комунальних послуг позивачем за період з 03 листопада 2015 року, тобто саме з моменту винесення постанови державним виконавцем про виконання судового рішення у повному обсязі, тобто і визнання права власності і вселення, та по січень 2018 року.

На підставі ст. 541, 543 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Слід зазначити, що частиною 1 статті 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач має право: на не оплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому обєкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

Таким чином, слід врахувати, що вимоги про стягнення з відповідачки витрат за постачання гарячої та холодної води, водовідведення, електроенергії, задоволенню не підлягають, оскільки згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач (фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу) зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідачка не проживає в спірній квартирі, не отримує та не користуються цими послугами, тому не має обов'язку сплачувати за послуги, які фактично нею не споживалися. Зворотного позивачем суду не доведено.

Позивач розрахував суму сплачених ним коштів і надав суду копії квитанцій по оплаті житлово-комунальних послуг. Перевіривши і дослідивши їх, суд з'ясував, що вони відповідають проведеному позивачем розрахунку, проте здійснивши свій розрахунок витрат що поніс відповідач та що підлягають стягненню з відповідачки на підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 половину понесених позивачем витрат по сплаті за квартплату та теплоенергію за період з листопада 2015 року по січень 2018 року включно у сумі 4097 грн. 84 коп. з яких: за листопад, грудень 2015 року 169 грн. 90 коп. : 2 = 84 грн. 95 коп., за 2016 рік 4656 грн. 71 коп. : 2 = 2328 грн. 35коп., за 2017 рік 2533 грн. 93 коп. : 2 =1266 грн.96 коп., за 2018 рік 835 грн.17 коп. : 2 = 417 грн. 58 коп., а всього 4097 грн. 84 коп.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідачки індексу інфляції та 3 % річних суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 1 статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно пункту 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобовязанні має одночасно і права і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Тому, стягненню з відповідачки підлягає й індекс інфляції виходячи зі стягуваної суми 4097 грн. 84 коп. у розмірі 369 грн. 40 коп. (за 2015 рік 143 грн. 30 коп., за 2016 рік 112 грн. 40 коп., за 2017 рік 113 грн. 70 коп.) та 3 % річних у розмірі 122 грн. 91 коп., а всього стягненню підлягає сума 4590 грн. 15 коп.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача судового збору витрат та витрат на правову допомогу необхідно зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивачем при звернені до суду сплачено судовий збір у сумі 640 грн. 00 копійок, що підтверджується квитанцією про сплату судового збору саме у зазначеному розмірі (а. с. 1), у звязку з чим з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеним позивним вимогам у розмірі 320 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч.1, 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленого законом прожиткового мінімуму для працездатних осіб за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 листопада 2017 року між позивачем ОСОБА_14 та адвокатом ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги (а. с.80).

Згідно з п. 4. 4 даного договору, додаткові умови сума гонорару адвоката 2500 грн. без накладних витрат.

На підтвердження виконаних робіт позивачем не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до наданої копії прибуткового касового ордеру № 45 від 20 листопада 2017 року ОСОБА_14 сплатив суму 2500 грн., як зазначено у графі додаток: оплата адвокатських послуг за консультацію, складання позову, розрахунку заборгованості, представництво інтересів (а. с. 81).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді адвокатом регламентовано у ЦПК України. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги підлягає доказуванню в суді.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження або інший розрахунковий документ). При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об'ємів робіт, їх кількості та видів.

Окрім того, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансово-розрахунковими документами. Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Самі лише докази укладення угоди про надання правової допомоги й її оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат.

Надана копія прибуткового касового ордеру № 45 від 20 листопада 2017 року, не може свідчити про здійснення оплати на правову допомогу, оскільки він не є фінансово-розрахунковим документом, який належним чином підтверджує факт оплати. З наявних у матеріалах справи доказів, на які посилається позивач неможливо встановити об'єми, кількість та види конкретних послуг, за які здійснено оплату позивачем.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, суду не надано належного документального підтвердження оплати позивачем витрат на правову допомогу, а також на підтвердження виконаних робіт позивачем не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, а тому у задоволені позовної вимоги в частині стягнення з відповідача грошових коштів сплачених на правову допомогу слід відмовити.

З огляду вищевикладене, суд вважає за необхідне, позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково, Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_8, 49008, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, 51200) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 (АДРЕСА_8, 49008) половину витрат понесених по сплаті житлово-комунальних послуг (квартплата та теплова енергія) за адресою: квартира АДРЕСА_9, за період з листопада 2015 року по січень 2018 року включно з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних у сумі 4590 грн. 15 коп., судові витрати по сплаті судового збору у сумі 320 грн. 00 коп., а всього 4910 грн. 15 коп., в решті заявлених позовних вимог ОСОБА_3 слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 322, 360 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 (АДРЕСА_8, 49008) до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_8, 49008, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, 51200) про стягнення коштів в порядку регресу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_8, 49008, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, 51200) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 (АДРЕСА_8, 49008) половину витрат понесених по сплаті житлово-комунальних послуг (квартплата та теплова енергія) за адресою: квартира АДРЕСА_9, за період з листопада 2015 року по січень 2018 року включно з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних у сумі 4590 грн. 15 коп., судові витрати по сплаті судового збору у сумі 320 грн. 00 коп., а всього 4910 грн. 15 коп.

В решті заявлених позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до Розділу VІІІ п.п.15.5 п.15 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. В. Нізік