Постанова

Іменем України

5 березня 2018 року

м. Київ

справа № 570/5449/16-ц

провадження № 61-4899 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), ГулькаБ. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

представник відповідача - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 8 вересня 2017 року у складі судді Красовського О. О. та рішення апеляційного суду Рівненської області від 14 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Григоренка М. П., Гордійчук С. О., Шимківа С. С.,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про захист честі і гідності фізичної особи та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на подвір'ї господарства по АДРЕСА_1 ОСОБА_6 вчинила протиправні дії, а саме назвала її нецензурними словами з відтінком сексуального збочення та висловилася нецензурною лайкою. Вказані дії були вчинені у присутності її чоловіка та ОСОБА_8 Поширена відповідачем інформація є недостовірною, яка принизила її честь та гідність.

Оскільки вона є інвалідом другої групи, вже багато років страждає на бронхіальну астму важкої форми, емфізему легень, образливі слова ОСОБА_6 викликали у неї напад задухи, через що вона втратила свідомість і їй викликали швидку допомогу. Протиправна поведінка відповідача завдала їй моральної шкоди, яку вона оцінює у розмірі 50 тис. грн.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просила суд зобов'язати ОСОБА_6 спростувати поширену нею недостовірну та негативну інформацію щодо неї у присутності ОСОБА_9 та ОСОБА_8 шляхом вибачення та стягнути з відповідача на її користь 50 тис. грн. моральної шкоди.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 8 вересня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано недостовірною інформацію, яка була поширена ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 на подвір'ї господарства по АДРЕСА_1 відносно ОСОБА_4, яка пов'язана з нецензурними словами з відтінком сексуального збочення, зобов'язавши ОСОБА_6 протягом 30 днів з часу набрання рішенням законної сили спростувати поширену нею недостовірну інформацію, у спосіб, в який вона була поширена.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 1 500 грн. компенсації за завдану моральну шкоду.

У задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому, керуючись положеннями статей 94, 277 ЦК України суд вважав встановленим, що з боку відповідача дійсно мало місце поширення недостовірної негативної інформації щодо позивача, яка пов'язана з нецензурними словами з відтінком сексуального збочення, яке завдало останній моральних страждань у визначеному судом розмірі.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 14 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено. Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 8 вересня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції помилково задовольнив частково позов ОСОБА_4, оскільки недоведеними є обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та суд не правильно застосував норми матеріального права. Апеляційним суд зазначив, що позивач жодним чином не конкретизувала того, яка саме недостовірна інформація була поширена відповідачем і в який саме спосіб має відбутись її спростування, що унеможливлює задоволення позову.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та змінити рішення суду першої інстанції шляхом збільшення стягуваної суми моральної шкоди.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не було враховано, що інформація, яку відповідач поширила про неї, була фактичним твердженням та інформація не була конкретизовано нею, оскільки вона містила нецензурні слова. Також, на думку позивача, апеляційним судом безпідставно вказано, що нею не було конкретизовано, в який спосіб необхідно спростувати інформацію.

Відзив на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Частиною четвертою статті 32 Конституції Українивстановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснено судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК України та статті 10 ЦПК України 2004 року обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Відповідно до положень частини третьої статті 10 та частин першої та четвертої статті 60 ЦПК України 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною першою статті 10 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною першою статті 11 ЦПК України 2004 року встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Дослідивши заявлені вимоги позивачем, апеляційний суд правильно дійшов висновку про те, що позовні вимоги не конкретизують того, яка саме недостовірна інформація була поширена відповідачем та має бути спростована.

Апеляційний суд також вірно вказав, що зазначення позивачем у загальному вигляді лише про те, що поширена відповідачем негативна інформація щодо позивача повязана з нецензурними словами з відтінком сексуального збочення не дає можливості встановити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, для правильного застосування частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію».

Доводи касаційної скарги про те, що інформація не була конкретизовано, оскільки вона містила нецензурні слова є необґрунтованими, оскільки неможливо зобов'язати особу спростувати будь-яку інформацію не встановивши її зміст, так як, у такому разі, відсутній предмет такого спростування.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційний суд у своєму рішенні безпідставно послався на частину третю статті 277 ЦК України, яка виключена з ЦК України на підставі Закону № 1170-VII від 27 березня 2014 року, проте це не є підставою для скасування чи зміни правильного по суті і законного судового рішення з одних лише формальних міркувань, оскільки на законність і обґрунтованість рішення суду в цілому не впливає (частина друга статті 410 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 14 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б.І. Гулько

Ю.В. Черняк