Постанова

Іменем України

14 березня 2018 року

м. Київ

справа № 685/1224/15-ц

провадження № 61- 4363 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), , Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача та третьої особи - ОСОБА_5,

відповідачі - ОСОБА_6, ОСОБА_7,

третя особа - ОСОБА_8,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_8 на рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 5 квітня 2016 року у складі судді Самойловича А. П. та рішення апеляційного суду Хмельницької області від 5 липня 2016 року у складі суддів: Купельського А. В., Спірідонової Т. В., Фанди В. П.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Позов мотивувала тим, що 30 липня 2014 року, ОСОБА_6, керуючи мотоблоком з причепом, перевозив на причепі мотоблоку солому, на якій сидів її брат, ОСОБА_9 Під час руху останній впав на дорогу і внаслідок падіння отримав тілесні ушкодження голови, від яких помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вироком Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 8 липня 2015 року ОСОБА_6 визнаний винним у вказаному кримінальному правопорушенні, а вона - потерпілою.

Позивач просила суд на стягнути її користь солідарно з ОСОБА_7, як власника джерела підвищеної небезпеки - вказаного вище причепа, та ОСОБА_6, як винного у кримінальному правопорушенні, матеріальну шкоду у розмірі 29 676 грн 37 коп., яка полягає у витратах на придбання труни на суму 1 635 грн, послугах катафалку на суму 490 грн, проведенні поминального обіду на суму 5 600 грн, послугах бальзамування на суму 400 грн, витратах на панахиду в сумі 300 грн, винагороді церковному хору в сумі 100 грн, послугах з перевезення людей у сумі 350 грн, витратах на пальне в сумі 1 тис. грн, а також витратах на придбання пам'ятника в сумі 15 800 грн.

Батько загиблого, ОСОБА_8, звернувся з позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_7, та просив суд стягнути з кожного з них на свою користь по 500 тис. грн моральної шкоди, яка завдана йому внаслідок смерті сина.

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 5 квітня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 25 317 грн 54 коп. на відшкодування матеріальної шкоди.

Позов ОСОБА_8 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_6 на його користь 60 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_8 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 1 946 грн 47 коп. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_6 керував мотоблоком правомірно, як член сім'ї власника, тому саме він повинен нести відповідальність за заподіяння шкоди, завданою діяльністю, пов'язаною з використанням мотоблока.

ОСОБА_4 не надала доказів здійснення витрат на бальзамування в сумі 400 грн, панахиду в сумі 300 грн, церковний хор в сумі 100 грн, перевезення з цвинтаря в сумі 350 грн та пального до лікарні в сумі 1 тис. грн. Від суми на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди необхідно відняти 2 тис. грн, які були добровільно сплачені відповідачами позивачу ОСОБА_4 При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд врахував, що виникненню та збільшенню шкоди потерпілому сприяла його груба необережність.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 5 липня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_8 відхилено, апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково.

Рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 5 квітня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 матеріальної шкоди скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в сумі 17 926 грн.

В решті рішення залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що понесені позивачем витрати на проведення поминальних обідів, які проводяться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, які винний зобов'язаний відшкодовувати відповідно до статті 1201 ЦК України, а тому зменшив суму відшкодування матеріальної шкоди до 17 926 грн, з яких 490 грн - надання автомобільних послуг на поховання, 1 635 грн - придбання труни, хреста та вінка, 15 800 грн - виготовлення надгробного пам'ятника.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 просять скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій в частині відмови в задоволенні позовів, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення їх позовів.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не встановили вини ОСОБА_7 у заволодінні ОСОБА_6 транспортним засобом та у самовільному переобладнанні такого транспортного засобу, а тому всупереч вимог закону не ухвалили рішення про стягнення моральної та матеріальної шкоди з ОСОБА_7 як власника мотоблока.

Крім того, суди не врахували вимоги щодо розумності та справедливості та необґрунтовано зменшили розмір стягнення моральної шкоди.

Безпідставною є також відмова у стягненні частини витрат на поховання, які підтверджені відповідними платіжними документами.

У серпні 2016 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали відзив (заперечення) на касаційну скаргу, який мотивували тим, що останній добровільно передав сину мотоблок. Доводи касаційної скарги щодо недбалості ОСОБА_7 у зберіганні причепа є безпідставними. Необережна вина ОСОБА_6 та вина ОСОБА_9 у формі грубої необережності правильно оцінені судами при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

22 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, з відповідністю висновків суду обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що вироком Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 8 липня 2015 року, який набрав законної сили, ОСОБА_6 визнаний винним в тому, що 30 липня 2014 року в порушення вимог пунктів 1.5 та 21.11 Правил дорожнього руху, керуючи мотоблоком з причепом, перевозив солому, на якій сидів ОСОБА_9

Під час руху останній впав на дорогу і внаслідок падіння отримав тілесні ушкодження голови, від яких помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у Волочиській центральній районній лікарні.

ОСОБА_4, сестра померлого, понесла витрати на його лікування та поховання, які документально підтверджені.

Згідно із положеннями статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов'язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Частиною другою статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 1021 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди, суди виходили з того, що позивач надала докази на оплату цих витрат, а особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого - ОСОБА_6, зобов'язана в порядку статті 1201 ЦК України відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника - ОСОБА_4, ці витрати.

Такі висновки судів є обґрунтованими, оскільки відповідають обставинам справи та вимогам закону.

При цьому, суд апеляційної інстанції з врахуванням положень Закону України «Про поховання та похоронну справу», правильно зменшив розмір стягуваної матеріальної шкоди, оскільки витрати, понесені на проведення поминальних обідів, які проводяться після поховання, не відносяться до витрат на поховання в розумінні статті 1201 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сімґєю.

Положеннями частин першої - третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди, суди з врахуванням вимог розумності та справедливості, дійшли обґрунтованого висновку про зменшення розміру такого відшкодування з огляду на суб'єктивну сторону зазначеного кримінального правопорушення, а також грубу необережність ОСОБА_9, яка проявилась в порушенні Правил дорожнього руху внаслідок того, що він в якості пасажира сидів у причепі мотоблока і повинен був усвідомлювати, що проїзд на такому нестійкому вантажі як солома, на кузові причепа невеликої площі та великої висоти самого вантажу може призвести до падіння з цієї висоти.

Таким чином доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права є необґрунтованими.

Доводи касаційної скарги щодо не встановлення судами вини ОСОБА_7 у заволодінні ОСОБА_6 мотоблоком та у самовільному його переобладнанні є необґрунтованими, оскільки матеріалами справи не підтверджена та позивачем не доведена неправомірність заволодіння відповідачем вказаним мотоблоком. Висновок суду про те, що ОСОБА_6 керував ним правомірно, як член сім'ї власника, є обґрунтованим.

Враховуючи, що позивачам спричинена шкода джерелом підвищеної небезпеки, суди на підставі частини другої статті 1187 ЦК України дійшли правильного висновку про те, що обов'язок по її відшкодуванню виник саме у ОСОБА_6, який на відповідній правовій підставі володів транспортним засобом в момент дорожньо-транспортної пригоди.

Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду судів та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів з їх оцінкою.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення першої (в незміненій частині) та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 5 квітня 2016 року в незміненій частині та рішення апеляційного суду Хмельницької області від 5 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В.Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк