Постанова

Іменем України

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 676/5050/15-ц

провадження № 61-5514 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі - ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 вересня 2016 року у складі судді Семенюк В. В. та на ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 29 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Костенка А. М., Гринчука Р. С., Грох Л. М.,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення із квартири.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_4 зазначала, що вона є інвалідом 2 групи загального захворювання, людиною похилого віку та потребує

спокою для проживання. ОСОБА_5 є її сином, після повернення його з місць позбавлення волі вона зареєструвала його у спірній квартирі.

Вказувала, що згодом син почав над нею знущатися, забороняти користуватися кухнею, санвузлом та застосовував до неї фізичну силу. З цього приводу вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів. Крім того, без її згоди та всупереч її волі вселив у спірну квартиру свою дружину ОСОБА_6

Посилаючись на те, що відповідачі створюють їй неможливі умови для проживання у спірній квартирі, позивач просила суд виселити ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зі спірної квартири.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 вересня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково, виселено ОСОБА_6 із квартири АДРЕСА_1 В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_6 на користь держави 551, 20 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_6, яка є дружиною сина позивача, підлягає виселенню зі спірної квартири, оскільки вона вселилась у дану квартиру без згоди наймача ОСОБА_7

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 29 листопада 2016 року рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 вересня 2016 року залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, і судом першої інстанції не допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

У грудні 2016 року ОСОБА_6 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року в частині її виселення зі спірної квартири та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 у цій частині. В іншій частині рішення судів першої та апеляційної інстанцій не оскаржуються.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані рішення в частині виселення ОСОБА_6 зі спірної квартири є незаконними, необґрунтованими, ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Суди не звернули увагу на те, що у спірній квартирі два квартиронаймача ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а ОСОБА_6 вселилася в цю квартиру як член сім'ї ОСОБА_5 Крім того, суди не застосували позовну давність, оскільки строк на звернення позивача до суду закінчився.

28 грудня 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у даній справі.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2017 року справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про виселення призначено до судового розгляду.

Статтею 338 ЦПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

5 лютого 2018 року вказану справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи ОСОБА_6 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Предметом касаційного оскарження є рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 вересня 2016 рокута ухвала апеляційного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про виселення ОСОБА_6 зі спірної квартири, оскільки в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 судові рішення не оскаржуються.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є наймачем неприватизованої квартири АДРЕСА_1

У 2002 році за згодою ОСОБА_4 в дану квартиру вселився і проживає її син ОСОБА_5

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_5 є наймачем спірної квартири не підтверджені належними і допустимими доказами.

Згідно з довідки та акту КП «Добробут» від 20 лютого 2015 року у спірній квартирі зареєстровані: ОСОБА_4 (наймач), ОСОБА_5, а його дружина ОСОБА_6 проживає у цій квартирі без реєстрації, її місце проживання зареєстровано у с. Гуменці Камянець-Подільського району Хмельницької області.

ОСОБА_6 вселилась в дану квартиру та проживає в ній без згоди наймача квартири - ОСОБА_4

Доказів на укладення будь-яких угод на проживання у спірній квартирі між її наймачем та відповідачем суду не надано.

Відповідно до статей 64, 65 Житлового кодексу Української РСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Встановлено, що ОСОБА_6 вселилася у спірне житлове приміщення без згоди позивача як наймача квартири, а тому не набула права користування нею.

Встановивши, що наймачем спірної квартири є ОСОБА_4, яка згоди на вселення ОСОБА_6 у квартиру не надавала, суди першої та апеляційної інстанції, дійшли обґрунтованого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 про виселення ОСОБА_6 підлягають задоволенню.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_6 не заслуговують на увагу, оскільки вони не спростовують висновків суду, а ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судами з додержанням норм процесуального права.

Інші доводи спростовуються висновками судів першої та апеляційної інстанцій.

Оскаржувані рішення є законними і обґрунтованими й ухваленими з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 29 листопада 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_8 про виселення ОСОБА_6 із квартири АДРЕСА_1 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило