441/755/15-ц 2/441/2/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2018 р. Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Яворської Н.І.,

при секретарі Цап І.М.,

з участю представників сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача позивача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5 сільської ради ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городок цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 сільської ради Городоцького району Львівської області, ОСОБА_4, третя особа Відділ Держземагенства у Городоцькому районі Львівської області про визнання недійсним та скасування Державного акта на право приватної власності на землю та зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 сільської ради Городоцького району Львівської області та ОСОБА_7 про скасування Державного акта та рішень місцевого самоврядування,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 сільської ради Городоцького району Львівської області, ОСОБА_4, третя особа відділ Держземагества в Городоцькому районі Львівської області про визнання недійсним та скасування Державного акта на право приватної власності на землю серія 111 ЛВ № 069706 від 15.07.1997 р., виданого громадянину ОСОБА_4 на земельну ділянку № 2.

Позов обгрунтовує тим, що згідно Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, серія ЯГ № 050039 виданого 22 серпня 2006 р. являється власником земельної ділянки, яка призначена для ведення особистого селянського господарства площею 0.3070 га, що знаходиться у с. Суховоля Городоцького району Львівської області в урочищі «біля переїзду» та межує із земельною ділянкою, якою користується ОСОБА_4.

Згідно акта обстеження земельної ділянки ОСОБА_4 комісією ОСОБА_5 сільської ради від 09.04.2014 р. встановлено, що при виносі в натуру даної земельної ділянки вздовж дороги ширина ділянки з проміром 7.40 м. заходить на її земельну ділянку на 0.80 м. Оскільки про порушення свого права дізналася в 2015 р. просила визнання недійсним та скасувати Державний акт на право приватної власності на землю серія 111 ЛВ № 069706 від 15.07.1997 р., виданий ОСОБА_4 на земельну ділянку № 2, оскільки в Державному акті не зазначено для чого вона призначена.

Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав, та 01.07.2015 р. звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_5 сільської ради Городоцького району Львівської області та ОСОБА_7, в якому просив в позові відмовити, та визнати незаконним і скасувати рішення ОСОБА_5 сільської ради № 722 від 15.12.2005 р. про передачу у власність ОСОБА_7 земельної ділянки і визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серія ЯГ № 050039, що зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 01.06.450.01216 та згідно якого ОСОБА_7 надавалась у власність земельна ділянка площею 0.3070 га в с. Суховоля, визнати незаконним і скасувати рішення ОСОБА_5 сільської ради № 660 від 14.03.2014 р. про відмову у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі. Зустрічний позов мотивує тим, що спірною земельною ділянкою користується з 1997 р. Виготовляючи технічну документацію ОСОБА_7, і вона і сільська рада знали про належність йому земельної ділянки, однак межі з ним не узгоджували. Розпочавши виготовляти свою технічну документацію було виявлено накладку земельних ділянок. Сільська рада відмовила йому у затвердженні технічної документації. Просив зустрічний позов задовольнити з мотивів наведених в самій зустрічній позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_5 сільська рада заперечень на позови не подала.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги первинного позову підтримала в повному обсязі. Зокрема, вимоги про визнання недійсним та скасування Державного акта виданого ОСОБА_4 з підстав, про які зазначено в позовній заяві. Крім того, додатково пояснила, що спірну частку земельної ділянки для ОСГ 0.80 м., які перейшли до ОСОБА_4 останній захопив самовільно. Про накладення земельної ділянки довірителька дізналась у 2014 р. З тих підстав, що в Державному акті виданому ОСОБА_4 у 1997 р. не відображено земельну ділянку для ОСГ просила визнати Державний акт недійсним. В зустрічному позові просила відмовити, мотивуючи тим, що межі земельної ділянки позивача ОСОБА_1 були визначені згідно встановлених меж які існували з моменту користування спірної земельної ділянки, тобто з 90-х років. Відповідач ОСОБА_4 орючи земельну ділянку змінив конфігурацію такої та частку ділянки належної ОСОБА_1 перевів собі, що призвело до накладки земельних ділянок.

В зустрічному позові просила відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_5 сільської ради ОСОБА_6 позов ОСОБА_1 не заперечила, а в зустрічному позові просила відмовити з тих підстав, що рішення сільської ради є законним, не заперечуючи того, що між суміжними земельними ділянками для ОСГ ОСОБА_1 та ОСОБА_4 нема твердого розмежування, пояснила, що затвердити технічну документацію ОСОБА_4 неможливо, оскільки його земельна ділянка накладається частково на земельну ділянку ОСОБА_1.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 позов ОСОБА_1 не визнав. Суду пояснив, що він користується земельною ділянкою для ОСГ з 90-х років, ОСОБА_1 виготовляючи технічну документацію в 2005 році в описі меж його як суміжника у Державному акті не вказала, його згоди не просила, отримавши Державний акт межових знаків не встановила, не заперечив, що при зорюванні земельної ділянки могли валки землі з його ділянки бути перекинуті механічно на ділянку ОСОБА_1, але він по факту користується однією ділянкою. Натепер конфігурація ділянки змінилася з незалежних від нього причин. ОСОБА_1 з 2005 року претензій до нього не мала, чому сільська рада відмовила йому в затвердженні технічної документації пояснити не може. Просив його позов задовольнити.

Представники ОСОБА_4 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили в позові ОСОБА_1 відмовити мотивуючи тим, що вона пропустила строки позовної давності, допускають, що в Державному акті на право власності на землю виданого ОСОБА_4 сільська рада не зазначила земельну ділянку для ОСГ, однак вона фактично відображена в кількісній характеристиці, та те, що ОСОБА_4 користується суміжною земельною ділянкою ОСОБА_1 не оспорюється. ОСОБА_4 отримав земельну ділянку для ОСГ згідно долученого списку, вказали на те, що в Державному акті належному ОСОБА_1 в описі меж прізвище ОСОБА_4 відсутнє. Просили задовольнити зустрічний позов з посиланням на те, що сільською радою неправомірно відмовлено їх довірителю в затвердженні технічної документації, а в технічній документації ОСОБА_1 експертизою встановлені підроблені документи в тому числі і підпис ОСОБА_4 Представник третьої особи просив розглядати справу у їх відсутності.

Допитані свідки в судовому засіданні ОСОБА_8 ОСОБА_9 суду показали, що межі земельних ділянок сторін, вимірювались в 90-х роках вручну, двометровим деревяним метром, кожну ділянку окремо довжину і ширину, межові знаки повинні були бути встановлені.

Свідок ОСОБА_10, яка є землевпорядником, пояснила, що в сільській раді земельно-кадастрові книги в 90 роки не велися. Пропонувалося сторонам установити межові знаки. Державні акти які видавались ОСОБА_5 сільською радою видавались згідно списку людей, які мали право на землю, вони є дійсними.

Заслухавши пояснення представників сторін, сторону ОСОБА_4, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх в сукупності суд прийшов наступного.

Спір витікає з цивільних правовідносин що регулюється Земельним законодавством в тому числі і в редакції Закону 1990 року в подальшому із змінами та доповненнями.

За положеннями статті 6 ЗК України 1990 року передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно копії списку людей по наділу земельних ділянок під огород за 1991 р. (а.с.9) під номером 10 є ОСОБА_7, під номером 11 - ОСОБА_4

На підставі заяв громадян згідно долученого списку ОСОБА_5 сільською радою 11 вересня 1996 р. прийнято рішення № 397 «Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадян» (а.с.10), згідно вказаного рішення ОСОБА_4 надано у власність дві земельні ділянки відповідно площею 0,1240 т а 0,1295 в загальному 0,2535 га в с. Суховоля, розташованої на території ОСОБА_5 сільської ради, з опису меж видно, що межі земельної ділянки 2 від Б до В межують із земельною ділянкою ОСОБА_7, згідно довідки ОСОБА_5 сільської ради № 123 від 05.05.2015 р. ОСОБА_4Й передано в користування земельні ділянки площею 0,1240 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в с. Суховоля, вул. Залізнична, 2 та 0,1290 га для ведення особистого селянського господарства розташованої в с. Суховоля в урочищі «біля переїзду» (а.с.6,8)

Рішенням № 722 ОСОБА_5 сільської ради від 15.12.2005 р. (а.с.5,85) позивачу ОСОБА_7 передано у власність земельну ділянку площею 0.3070 га в с. Суховоля Городоцького району Львівської області для цільового призначення ведення особистого селянського господарства, опис меж не містить суміжника ОСОБА_4.

З акта земельної комісії ОСОБА_5 сільської ради від 09 квітня 2014 року вбачається, що ОСОБА_4 порушує межі сусідньої земельної ділянки ОСОБА_7 (а.с.7)

Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи № 1592 від 28 вересня 2016 р. межі спірних земельних ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_7 накладається одна на одну. Встановити площу накладення земельних ділянок не надається можливим. Земельна ділянка ОСОБА_7 пізніше наклалася на земельну ділянку, що належить ОСОБА_4 Встановити причину накладення меж земельних ділянок не надається можливим.(а.с.193-195)

Рішенням № 660 від 14 березня 2014 р. ОСОБА_5 сільської ради Городоцького району Львівської області відхилено заяву ОСОБА_3 щодо затвердження технічної документації ОСОБА_4 із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі на місцевості у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та для ведення особистого селянського господарства у звязку з неправильно оформленою технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі для ОЖБ та ОСГ (а.с.40)

За приписами чинних станом на 19.05.1999 - 17.04.2001 положень ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст.ст. 4, 6, 86 ЦК Української РСР (1963 р.), ст.ст. 2, 4, 8, 12-14, 19, 48, 49, 51, 55 Закону України «Про власність», ст.ст. 3, 6, 7, 17, 19, 22-24, 39, 43, 44 ЗК України (1990 р.), право власності на землю та право землекористування набуваються громадянами та реалізуються державою відповідно до закону; право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає в порядку її відведення, після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право, приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється; право власності на землю посвідчується державним актом, який видається і реєструється, зокрема, сільською радою; право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором; правомірність набуття права власності на землю та права землекористування презюмуються; законно набуте право власності на землю або право землекористування підлягає захисту, ніхто не може бути незаконно позбавлений відповідного права або обмежений у його здійсненні.

26.12.1992 КМ України прийняв лише один декрет у сфері земельних відносин, а саме Декрет № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», який передбачав, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 Декрету (наданих, зокрема, для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), у межах норм, установлених ЗК України), посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю (п. 3), а пунктом 6 Декрету було зупинено дію частини 2 ст. 17 і ст. 23 ЗК України щодо власників земельних ділянок, визначених ст. 1 Декрету. Тобто, було зупинено дію положення частини 1 ст. 23 ЗК України (1990 р.), якою було передбачено, що право власності на землю посвідчується державним актом, який видається і реєструється сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Тож рішення № 397 ОСОБА_5 сільської ради від 11.09.1996 про надання в тому числі ОСОБА_11 земельної ділянки площею 0,2535 га приймалося на підставі Декрету КМ України «Про приватизацію земельних ділянок», на що відсутність запису цільового призначення земельної ділянки № 2 в Державному акті не дає підстав вважати його недійсним.

Судом встановлено, що не може бути визнано незаконним рішення ОСОБА_5 сільської ради № 722 від 15.12.2005 р. про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_7, оскільки остання також згідно списків наділу земельної ділянки (а.с.7) мала право на таку.

Відповідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомзему України від 04.05.1999 № 43 (реєстрація в Мінюсті України від 04.06.1999 за № 354/3647):

Державний акт на право приватної власності на землю і на право власності на землю видається на підставі рішення сільської ради.

Щодо твердження ОСОБА_4 про підроблені документи технічної документації ОСОБА_7, які послужили видачі їй недійсного Державного акта, суд відхиляє з огляду на те, що технічна документація із землеустрою щодо складання документів з видачі ОСОБА_7 Державного акта зберігається у відділі Держгеокадастру (а.с.87)

З досліджених в судовому засіданні доказів, вбачається, що ОСОБА_4 бажає присвоїти кадастровий номер земельним ділянкам у звязку з чим його зобовязано виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі.

Оформити складання Державного акта на право приватної власності на землю, на право власності на землю при переоформленні правовстановлюючих документів на земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою в установленому порядку відповідною технічною документацією (п. 1.13.);

у разі будь-яких змін в розташуванні меж земельної ділянки або умов її передачі чи надання, які відбулися після видачі державного акта, ці зміни вносяться одночасно до обох примірників державного акта; нові межі відображаються на плані земельної ділянки суцільною лінією чорною тушшю, а старі межі перекреслюються червоною тушшю; кожен запис про зміни посвідчується підписом начальника районного відділу, міського управління (відділу) земельних ресурсів Держгеокадастру (п. 3.9.)

Згідно п. 7 Перехідних положень ЗК України (2001 р.) громадяни, що одержали у власність земельні ділянки відповідно до законодавства, що діяло раніше, зберігають права на ці ділянки. Земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера; у разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) (п. 2 Розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

ОСОБА_5 сільська рада оскаржуваним Рішенням № 660 від 14.03.2014 р.(а.с.40) взагалі відхилила заяву ОСОБА_3, не мотивуючи такого. За наведеного, в цій частині суд вважає право позивача ОСОБА_4 порушеним, а вимога щодо визнання незаконним та скасування наведеного рішення підлягаючою до задоволення.

Представник ОСОБА_4 заявила клопотання про застосування строку позовної давності до позову ОСОБА_7

Відповідно до ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно положень ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Виходячи з аналізу прецедентної практики Європейського суду з прав людини щодо застосування пункту 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в аспекті «права на суд», системного тлумачення статей 256, 261 Цивільного кодексу України, суд приходить висновку, що початок перебігу позовної давності слід обчислювати від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про обидві обставини: і про порушення свого права, і про особу, яка його порушила. Ці обставини можуть стати відомі позивачу одночасно. Якщо ж ні, то початок перебігу позовної давності слід обчислювати від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про другу з них, якою зазвичай є відомості про особу порушника. Що ж до першої обставини, то вона завжди є обовязковою, адже без порушення права позивача в нього не виникає і права на позов з метою його судового захисту. Наявність у позивача відомостей лише про одну з цих обставин як правило, це обізнаність про сам факт порушення його права не призводить до початку перебігу позовної давності.

В суді доведено, що позивачу ОСОБА_7 про встановлення меж суміжних земельних ділянок для ОСГ стало відомо в 2014 р. отже, перебіг строку почався з цього часу.

Наведене вище та висновок експертизи, в якій вказано, що встановити причину накладення меж земельних ділянок сторін не надається можливим, свідчить, що суміжні земельні ділянки не були чітко сформовані, тому акт земельної комісії ОСОБА_5 сільської ради від 09 квітня 2014 року не може слугувати для визнання недійсними Державних актів сторін.

З огляду на викладені обставини, суд не вбачає підстав до задоволення первісного позову, тому відмовляє ОСОБА_7 за безпідставністю.

Зустрічний позов ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню, а саме в частині визнання незаконним та скасування рішення ОСОБА_5 сільської ради № 660 від 14.03.2014 р., в решті позову слід відмовити за безпідставністю.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.10,12, 13, 263-265, ч. 6 ст. 259, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_7 до ОСОБА_5 сільської ради Городоцького району Львівської області, ОСОБА_4, третя особа Відділ Держземагенства у Городоцькому районі Львівської області про визнання недійсним та скасування Державного акта на право приватної власності на землю серія 111 ЛВ № 069706 від 15.07.1997 р., виданого громадянину ОСОБА_4 на земельну ділянку № 2 - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 сільської ради Городоцького району Львівської області та ОСОБА_7 задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення № 660 від 14.03.2014 р. Х1Х сесії У1 скликання ОСОБА_5 сільської ради Городоцького району Львівської області про відхилення заяви ОСОБА_3 «Про затвердження технічної документації землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку та для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_4».

Стягнути з ОСОБА_5 сільської ради Городоцького району Львівської області на користь ОСОБА_4 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судового збору.

В решті позову ОСОБА_4 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено «03» квітня 2018р.

СуддяОСОБА_12