АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/288/18 Доповідач - Щавурська Н.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2018 року колегія суддів Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Щавурської Н.Б.

суддів - Ходоровський М. В., Костів О. З.,

секретаря - Панькевич Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/16962/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 січня 2018 року, постановлену суддею Вийванко О.М., про відмову у відкритті провадження в справі за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи - публічне акціонерне товариство "Імексбанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Матвієнко Андрія Анатолійовича, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2017 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що вона є вкладником ПАТ "Імексбанк" за договорами про відступлення права вимоги від 15 грудня 2014 року на загальну суму 131233,43 грн. Необхідність встановлення даного юридичного факту пов'язувала з виникненням у зв'язку з цим у неї права на включення до реєстру (списку) вкладників ПАТ "Імексбанк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 02 січня 2018 року у відкритті провадження в даній справі відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду, вважаючи її незаконною, постановленою з порушенням норм матеріального і процесуального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вважає, що суд в порушення норм ЦПК безпідставно не здійснив оцінку наявних у справі належних і допустимих доказів, якими згідно законодавства мали б підтверджуватися обставини справи, а саме - які б свідчили про наявність в даних правовідносинах спору про право, що вирішується в порядку позовного провадження.

На думку апелянта, між сторонами відсутній спір про право, оскільки підставою та предметом заяви є не можливість вільно розпоряджатися належними їй грошовими коштами та здійснювати інші майнові права, а встановлення юридичного факту, який впливає на виникнення у ОСОБА_1 особистого права, як фізичної особи бути включеною до реєстру (списку) вкладників ПАТ "Імексбанк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "Імексбанк" на загальну суму 131 233 грн. 43 коп. за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, і який відповідно до вимог ст.ст.293, 315 ЦПК України підлягає розгляду в порядку окремого провадження. ЇЇ майнові права ніким не оспорюються.

Крім того, зазначає, що договори про відступлення права вимоги від 15.12.2014 року є правомірними та дійсними на даний час, право власності на відступлені згідно даних договорів грошові кошти в сумі 131233 грн. 43 коп. ПАТ "Імексбанк" не заперечується та визнається.

Додатково, як на доказ відсутності спору про право, звертає увагу на відсутність заперечень щодо її майнових прав на вищезгадані грошові кошти зі сторони заінтересованих осіб, зокрема, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів ПАТ "ІМЕКСБАНК", якій нею 24.06.2015 року надсилалася заява про задоволення вимог кредитора.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на доводи, викладені в ній. В подальшому, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, що у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає продовженню розгляду справи.

Заслухавши пояснення заявника, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що в даних правовідносинах вбачається спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає нормам процесуального права.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що вона є вкладником ПАТ «Імексбанк» на суму 131233,43 грн. згідно договорів про відступлення права вимоги від 15.12.2014 року.

Обґрунтовуючи подану заяву, остання посилалася на невиконання стороною тристороннього договору про відступлення права вимоги, зокрема, ПАТ "ІМЕКСБАНК" умов (п.3) договору в частині обов'язку банку зарахувати на її поточний рахунок грошові кошти, вказані у п.2 договору, наслідком чого є порушення банком її права на вільне розпорядження належними їй грошовими коштами та здійснення інших майнових прав, що полягають у наявності підстав для включення Фондом гарантування вкладів до реєстру вкладників ПАТ "ІМЕКСБАНК" та не вчиненні таких дій у зв'язку з віднесенням її до інших кредиторів банку.

Відповідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно вимог ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п.1 своєї постанови Пленуму від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Звернення особи за судовим захистом у порядку окремого провадження зумовлюється неможливістю здійснити своє право через неможливість його довести відповідному органу (РАГСу, нотаріусу та ін.) або громадянам та на підставі її впевненості в існуванні права. Характерним для справ окремого провадження є положення, коли звернення особи до суду зумовлюється неможливістю здійснити своє право через недоведеність певної юридичної обставини, з існуванням якої закон надає особі відповідні права. Якщо у справі беруть участь заінтересовані особи, які позитивно ставляться до встановлення даного факту у суді, спір про право не може виникнути.

Спір про право пов'язаний виключно з порушенням або оспорюванням суб'єктивного права. Тому, коли відсутнє порушення права, то не може бути й спору про право цивільне.

Встановивши зі змісту поданої ОСОБА_1 заяви та долучених до неї документів наявність спору про право, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження за такою заявою з підстав, передбачених ч.4 ст.315 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги заявника в частині порушення судом норм процесуального права, що полягає у не здійсненні оцінки наявних у справі належних і допустимих доказів, якими згідно законодавства мали б підтверджуватися обставини справи, та які б свідчили про наявність в даних правовідносинах спору про право, що вирішується в порядку позовного провадження, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки повноваженнями в частині з'ясування питання про наявність чи відсутність спору про право цивільне суд першої інстанції наділений не лише на стадії розгляду справи по суті з наданням відповідної оцінки усім наявним у справі доказам, але й на стадії вирішення питання про відкриття провадження (ч.4 ст.315 ЦПК).

Такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів є й доводи апеляційної скарги в частині відсутності між сторонами спору про право з посиланням на презумпцію договорів про відступлення права вимоги та відсутність заперечень з боку ПАТ "ІМЕКСБАНК" щодо майнових прав заявника на грошові кошти передані за вищевказаними договорами, зокрема з приводу поданої нею 24.06.2015 року заяви на адресу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів про задоволення вимог кредитора, оскільки сама ж заявник, звертаючись з заявою про встановлення факту, посилається на факт не виконання банком своїх зобов'язань, встановлених п.3 договорів про відступлення права вимоги в частині зарахування вкладів на її рахунок та невнесення її банком до реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, наслідком чого є порушення її права на вільне розпорядження грошовими коштами та здійснення інших майнових прав (а.с.3 абз.3). Разом з тим, факт невиконання договірних зобов'язань стороною договору (ПАТ "ІМЕКСБАНК") та невнесення банком ОСОБА_1 до реєстру вкладників (а внесення до числа інших кредиторів банку), на думку колегії суддів, й свідчать про наявність заперечень з боку заінтересованої особи в даній справі - ПАТ "ІМЕКСБАНК" щодо окремих прав заявника, тобто наявність між сторонами спору про право цивільне, який повинен вирішуватись у позовному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала в даній справі, як така, що постановлена з дотриманням норм закону, скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст.258 ч.1 п.3, ч.4; 259 ч.ч.1, 2, 6, 8; 367 ч.ч.1, 2; 374 ч.1 п.1; 375 ч.1; 381 ч.ч.1, 3; 382 ч.1, 2; 383 ч.ч.1, 2; 384 ч.1; 390 ч.1 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 02 січня 2018 року - залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах, ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 березня 2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Н.Б. Щавурська