Постанова

Іменем України

12 березня 2018 року

м. Київ

справа № 636/2197/16-ц

провадження № 61-1036св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_8,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 30 вересня 2016 року у складі судді Гуменного З. І. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 20 липня 2017 року у складі колегії суддів: Піддубного Р. М.,

Котелевець А. В., Швецової Л. А.,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2016 року ОСОБА_8 звернувся до суду із позовом до

ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором поставки.

Позовна заява мотивована тим, що 04 травня 2016 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 укладено договір поставки, відповідно до умов якого остання отримала від ОСОБА_8 товар загальною вартістю 30 095 грн

98 коп. та зобов'язалась сплатити вказану суму у строк до 06 травня

2016 року.

Посилаючись на те, що ОСОБА_5 взятих на себе зобов'язань не виконала, ОСОБА_8 просив стягнути з ОСОБА_5 на свою користь заборгованість у розмірі 31 862 грн 13 коп., яка складається з 30 095 грн

98 коп. - основного боргу, 1 365 грн - пені, 371 грн 05 коп. - передбачених

пунктом 5.4 договору 10 % річних за користування коштами та 30 грн 10 коп. збитків від інфляції.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 30 вересня

2016 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 заборгованість у розмірі 31 862 грн 14 коп., яка складається з: 30 095 грн 98 коп. - вартість поставленого товару; 1 365 грн 01 коп. - пені; 371 грн 05 коп. - 10 % річних;

30 грн 10 коп. - інфляційні втрати; та судовий збір у розмірі 551 грн 20 коп., а всього 32 413 грн 34 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_5 взятих на себе зобовʼязань за укладеним із ОСОБА_8 договором поставки не виконала, правовими наслідками чого є стягнення з неї на користь позивача суми вартості товару та передбачених договором штрафних санкцій.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 20 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 30 вересня

2016 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_5, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

13 грудня 2017 року ОСОБА_5 через засоби поштового звʼязку подала касаційну скаргу в якій просить скасувати рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 30 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 20 липня 2017 року та ухвалити нове рішення, мотивуючи свої вимоги неправильним застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позовні вимоги предʼявлено до неналежного відповідача.

ОСОБА_5 не була повідомлена належним чином про розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 04 травня 2016 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 та ОСОБА_5 укладено договір поставки, відповідно до умов якого ОСОБА_8 передав, а

ОСОБА_5 прийняла товар - ковбасні вироби в асортименті загальною вартістю 30 095 грн 98 коп. та зобов'язалася сплатити визначену вартість у строк до 06 травня 2016 року (а. с. 14-16).

Факт отримання ОСОБА_5 товару підтверджується її підписом в накладній № б/н від 04 травня 2016 року (а. с. 17).

Пунктом 5.3 укладеного між сторонами по справі договору поставки передбачено, що у разі порушення строків сплати за товар зазначений у договорі, покупець зобов'язаний сплатити на користь постачальника пеню у розмірі подвійної ставки НБУ від вартості несвоєчасно сплаченого товару за кожний день невиконання.

У пункті 5.4 договору поставки сторони домовились збільшити відсоток річних за користування грошовими коштами до 10 %.

Відповідно до частини першої статті 652 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (стаття 692 ЦК України).

За змістом статей 525, 526, 599, 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із статтею 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Отже суди попередніх інстанцій встановивши, що ОСОБА_5 взятих на себе за договором зобов'язань щодо сплати вартості товару належним чином не виконала, а тому дійшли обґрунтованого висновку про стягнення з неї на користь ОСОБА_8 виниклої заборгованості.

Правильність розрахунку заборгованості відповідачем не оспорюється.

Доводи заявника про те, що позовні вимоги предʼявлено до неналежного відповідача є безпідставними, оскільки, як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається із матеріалів справи, 04 травня 2016 року саме між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 та ОСОБА_5 укладено договір поставки, відповідно до умов якого ОСОБА_8 передав, а

ОСОБА_5 прийняла товар - ковбасні вироби в асортименті загальною вартістю 30 095 грн 98 коп. та зобов'язалася сплатити визначену вартість у строк до 06 травня 2016 року (а. с. 14-16). Факт отримання ОСОБА_5 товару підтверджується її особистим підписом в накладній № б/н від

04 травня 2016 року (а. с. 17).

Також є безпідставними доводи ОСОБА_5 про те, що вона не була повідомлена належним чином про розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_5 була повідомлена про розгляд справи призначений в суді першої інстанції на 30 вересня 2016 року, що підтверджується зворотнім повідомленням (а. с. 37).

ОСОБА_5 також була повідомлена про розгляд справи призначений в суді апеляційної інстанції на 20 липня 2017 року, що підтверджується зворотнім повідомленням (а. с. 127).

Наведенні в касаційній скарзі доводи Верховним Судом відхиляються, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують і підстав для скасування судових рішень немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 30 вересня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 20 липня

2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська