АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/352/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 43 Дунаєв С.О. Доповідач в апеляційній інстанції Новіков О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2018 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів:

Новікова О.М.

Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І.,

за участю секретаря: Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в порядку письмового провадження апеляційні скарги Комунального підприємства «Черкасиводоканал» та ОСОБА_5 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 листопада 2017 року, ухвалене під головуванням судді Дунаєва С.О., у справі за позовом Комунального підприємства (КП) «Черкасиводоканал» до ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа: Департамент соціальної політики Черкаської міської ради, про стягнення заборгованості з оплати послуг водопостачання та водовідведення, - :

в с т а н о в и в :

У липні 2017 року КП «Черкасиводоканал» звернулось до суду з вказаним позовом до відповідачів, посилаючись на несвоєчасну оплату житлово-комунальних послуг, а саме з водопостачання та водовідведення.

Позовна заява обґрунтована тим, що КП «Черкасиводоканал» надає населенню міста Черкаси послуги з водопостачання та водовідведення відповідно до законодавства України, що регулює відносини, які виникають між виконавцями житлово-комунальних послуг та їх споживачами. Плата за комунальні послуги, в тому числі водопостачання, відповідно ст. 67 ЖК України та ст. 32 Закону «Про житлово-комунальні послуги», нараховується щомісячно, а її розмір розраховується за затвердженими в установленому порядку тарифами та відповідно до показань приладів обліку або встановленими нормами.

Відповідачі не сплачують надані позивачем послуги, внаслідок чого станом на 01.07.2017 року їх заборгованість за водопостачання та водовідведення становить 5 225 грн. 07 коп.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.04.2017 року скасовано судовий наказ того ж суду про стягнення заборгованості, інфляційних та 3% річних в сумі 5 919 грн. 87 коп.

В зв'язку з цим КП «Черкасиводоканал», уточнивши позовні вимоги, просило суд стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за надані послуги водопостачання та водовідведення в сумі 5 225 грн. 07 коп., інфляційні нарахування у розмірі 175 грн. 93 коп. та три проценти річних в розмірі 549 грн. 38 коп., а всього 5 950 грн. 37 коп.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 листопада 2017 року позов задоволено частково.

Ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь КП «Черкасиводоканал» заборгованість з оплати послуг водопостачання та водовідведення в сумі 2 730 грн. 36 коп.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення, районний суд виходив з того, що відповідачі не мають квартирного засобу обліку використання води, а тому нарахування плати за послуги з водовідведення та водопостачання правомірно здійснювались позивачем відповідно до встановлених тарифів споживання води, що визначені відповідними рішеннями виконавчого комітету Черкаської міської ради, та постановами Національної комісії регулювання ринку комунальних послу України.

Місце проживання відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 зареєстровано за адресою фактичного проживання ОСОБА_5, тому всі зареєстровані особи мають право користуватись послугами, які надає позивач, поки не доведено протилежне. У зв'язку з наявністю заборгованості по оплаті послуг, відповідачі несуть солідарну відповідальність.

При вирішенні спору суд стягнув заборгованість в межах трирічного строку позовної давності, про застосування якого заявляв ОСОБА_5, а саме: з червня 2014 року по червень 2017 року, що за розрахунками суду становить 2 431 грн. 83 коп. У цих же межах з відповідачів стягнуто 175 грн. 92 коп. інфляційних нарахувань та три проценти річних в сумі 122 грн. 61 коп.

Всього, судом ухвалено стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача 2 730 грн. 36 грн., а також по 144 грн. судового збору з кожного з відповідачів.

Вказане рішення оскаржено в апеляційному порядку позивачем КП «Черкасиводоканал» та відповідачем ОСОБА_5 Обидва апелянти вказують на незаконність рішення суду першої інстанції, порушенням ним норм матеріального та процесуального права.

Так, у своїй апеляційній скарзі КП «Черкасиводоканал» зазначає, що суд не взяв до уваги обставини, що свідчать про переривання строку позовної давності. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг строку позовної давності переривається у разі звернення з позовом, а також у зв'язку з вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Так, позивач звертався 27.02.2017 року з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості, яка була задоволена судом, проте в подальшому - скасована. Крім того, у грудні 2013 року та серпні 2014 року відповідачами внесено платежі без цільового призначення, розмір яких перевищував нараховану позивачем суму за спожиті послуги у відповідному місяці. Надлишок внесених відповідачами у вказані місяці платежів направлені позивачем в рахунок погашення існуючої заборгованості. Тому позивач вважає, що відповідачі усвідомлювали наявність заборгованості та вчиняли дії щодо її погашення. А отже, мало місце переривання перебігу строку позовної давності, що не враховано судом першої інстанції.

Крім того, судом неправильно розраховано суму трьох процентів річних.

Посилаючись на вказані доводи, КП «Черкасиводоканал» просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

ОСОБА_5 у своїй апеляційній скарзі вказав на те, що законодавством не встановлено прямий обов'язок споживача послуг встановлювати контрольно-вимірювальні прилади. Апелянт вважає, що це є виключним обов'язком постачальника контролювати об'єм наданих послуг. Тому, суд неправомірно дійшов висновку про нарахування плати за надані послуги з водовідведення та водопостачання за встановленими нормами на кількість проживаючих осіб. ОСОБА_5 в апеляційній скарзі також не погоджується щодо об'ємів спожитої води, яку нарахував позивач. Крім того, нарахування позивачем плати за послуг на ОСОБА_7 і ОСОБА_6 не є правомірним, оскільки вони зареєстровані, проте фактично не проживають за адресою апелянта, а отже не користуються послугами позивача.

Суд неправильно ухвалив рішення в частині стягнення судового збору з ОСОБА_5, оскільки останній є інвалідом 2-ї групи.

Апелянт також не погоджується з наведеним судом обрахунком заборгованості.

ОСОБА_5 просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 28 лютого 2018 року відповідно до вимог ч.1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи був призначений в порядку письмового провадження без виклику учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що частковому задоволенню підлягає лише апеляційна скарга ОСОБА_5 в частині стягнення з нього судового збору.

В силу вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших учасників судового процесу. Кожен учасник судового процесу зобов'язаний довести ті обставини на які він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно із положенням ч.ч. 1, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи і це підтверджується відповідними доказами відповідачі проживають за адресою: АДРЕСА_2. Житло не приватизоване. Основний квартиронаймач - ОСОБА_5, а інші відповідачі - члени його сім'ї. Зазначена інформація не оскаржується сторонами.

Доказів про статус квартири, в якій проживають відповідачі, матеріали справи не містять.

За вказаною адресою зареєстровані 4 особи: ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 (а.с. 41).

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї №169 від 12.01.2017 року за адресою АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 При цьому, ОСОБА_6 за вказаною адресою не проживає, мешкає у м. Севастополь. У зв'язку з відсутністю з ним зв'язку надати підтвердження про реєстрацію у АР Крим не є можливим. Факт непроживання ОСОБА_6 з основним квартиронаймачем підтвердили сусіди (а.с. 65).

Договір про надання житлово-комунальних послуг, зокрема про надання послуг з водопостачання та водовідведення, у письмовій формі не укладався. Засоби квартирного обліку використання води не встановлені.

Нарахування плати за надані послуги здійснювалось позивачем згідно з встановленими тарифами споживання води, визначені рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 25.12.2008 року № 1982 «Про затвердження тарифів на послуги з водопостачання та водовідведення КП «Черкасиводоканал», постановами Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення КП «Черкасиводоканал» від 30.09.2011 року № 171, від 10.02.2012 року № 74, від 13.09.2013 року № 167, від 31.01.2014 року № 87, від 30.05.2014 року № 637, від 26.03.2015 року № 873, від 12.11.2015 року № 2763. Нормативи споживання послуг водопостачання та водовідведення затверджені рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 26.10.2010 року №1799.

Згідно з наданими позивачем розрахунками заборгованості нарахування здійснюється відповідно до установлених норм споживання з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення з розрахунку на одну особу.

В період часу до березня 2015 року нарахування здійснювались на п'ятьох мешканців, а в подальшому і по теперішній час на чотирьох. Перерахунок був здійснений у зв'язку з постановленням судом рішення від 06.11.2014 року про визнання ОСОБА_9 такою, що втратила право користування житловим приміщенням (а.с. 84), внаслідок чого з 17.11.2014 року (дата набрання рішенням суду законної сили) здійснено перерахунок вартості послуг водопостачання та водовідведення.

Протягом усього часу вартість надаваних позивачем послуг обчислювалась виходячи з кількості зареєстрованих в помешканні осіб.

17.03.2017 року судом був винесений судовий наказ №711/1623/17, яким з відповідачів стягнуто на користь КП «Черкасиводоканал» заборгованість з оплати послуг водопостачання та водовідведення в розмірі 4 055 грн. 78 коп., в подальшому судовий наказ скасовано ухвалою від 05.04.2017 року за заявою ОСОБА_5 (а.с.6).

Відповідно до наданої позивачем оборотної відомості за особовим рахунком НОМЕР_1 (а.с.4, 77-78) внаслідок обрахування руху коштів по особовому рахунку станом на 01.07.2017 року наявна заборгованість з оплати послуг водопостачання в сумі 2 180 грн. 97 коп. та водовідведення на суму 3 044 грн. 10 коп., що разом складає 5 225 грн. 07 коп.

На вказану суму заборгованості позивачем нараховано, відповідно до ст. 625 ЦК України, суму інфляційних нарахувань та три відсотки річних на прострочену суму за період з за період з червня 2012 року по червень 2017 року, що відповідно складає 175 грн. 92 коп. (а.с. 5) та 549 грн. 38 коп. (а.с.79-80).

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України від 24.06.2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 13 цього ж Закону України «Про житлово-комунальні послуги» централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) є видом житлово-комунальних послуг.

За змістом ст. ст. 19, 20 Закону № 1875-IV факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до п. 18 «Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць; плата вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, проаналізувавши усі наявні по справі докази, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що відповідачі неналежним чином виконували свої зобов'язання зі сплати щомісячних платежів за надані позивачем послуги, допустили порушення порядку їх оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Отже стягнення з відповідачів заборгованості з урахуванням 3-х відсотків річних та інфляційних нарахувань є законним та обґрунтованим.

Щодо самого розрахунку заборгованості, зробленого судом, то він сумніву у колегії суддів не викликає, до того ж обидва апелянти не надали суду своїх розрахунків заборгованості за визначений судом період.

Що стосується доводів апеляційної скарги КП «Черкасиводоканал» стосовно помилкового застосування строку позовної давності, то суд апеляційної інстанції відхиляє їх як надумані і звертає увагу на наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу (ч.1 ст.256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ч. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Так як обов'язок по сплаті послуг виникає у відповідачів щомісячно, то строк позовної давності застосовується до кожного платежу.

Судом встановлено, що відповідачі сплачували надані їм послуги щомісячно але в меншому щомісячному розмірі, що свідчить про визнання останніми лише частини боргу і це не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності. Судом першої інстанції з цього приводу вірно врахована правова позиція Верховного Суду України у постанові № 6-43цс17 від 22.03.2017 року.

Отже районний суд правомірно застосував строк позовної давності до заявлених позивачем вимог та правильно визначив період, за який слід стягнути борг, а саме за три роки до звернення з позовом (з липня 2014 по липень 2017 року).

Посилання КП «Черкасиводоканал» на переривання перебігу строку позовної давності у зв'язку зі зверненнями позивача до суду з позовом у 2011 році та з заявою про винесення судового наказу у 2012 році не впливають на перерахунок періоду, за який стягнута заборгованість.

Даючи оцінку доводам апеляційної скарги ОСОБА_5, колегія суддів враховує, що всі вони були предметом дослідження судом першої інстанції і обґрунтовано відхилені.

Так апелянт погодився з тим, що за вказаний період він та члени його сім'ї отримували послуги з водопостачання та водовідведення.

Відсутність у позивача квартирного засобу обліку використання води дає право позивачу нараховувати вартість наданих послуг відповідно до діючих і приведених вище нормативних актів, з якими колегія суддів погоджується.

Також безпідставними, на думку колегії суддів, є посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не врахував фактичне не проживання в квартирі відповідача ОСОБА_6 та тимчасове не проживання в ній відповідача ОСОБА_7 Відповідачі не довели належним чином в суді непроживання вказаних осіб у визначений період некористування ними послугами КП «Черкасиводоканал».

Колегія суддів відхиляє інші доводи апеляційної скарги відповідача про незаконність рішення, оскільки вони не конкретні, носять довільні висновки та міркування щодо порядку розгляду справи судом, оцінки окремих доказів. У справі відсутній правовий аналіз рішення суду, проте дається критична (художня) оцінка окремих його абзаців та висновків суду.

Отже суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що обидві апеляційні скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для скасування рішення в частині заявлених та задоволених позовних вимог.

У зв'язку з тим, що відповідач є інвалідом 2-ї групи і, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» він звільнений від сплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України стягнутий з нього судовий збір має бути компенсований позивачу за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 376, 381-384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Черкасиводоканал» - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 листопада 2017 року - змінити, скасувавши його в частині стягнення з ОСОБА_5 судового збору в сумі 144 грн. 00 коп.

Судовий збір в розмірі 144 грн. 00 коп. компенсувати Комунальному підприємству «Черкасиводоканал» за рахунок держави.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді