Справа № 347/1910/15
Провадження № 2/347/62/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2018 року м. Косів

Косівський районний суд, Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Гордія В.І.,

з секретарем Корбутяк Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в м. Косові справу за позовом ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В судове засідання представник позивача, ОСОБА_2 не зявилася, звернулася до суду з заявою про розгляд справи у відсутності представника банку, а позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Із позовних вимог видно, що відповідно до укладеного договору № б/н від 29.11.2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та "Тарифами Банку", які викладені на офіційному банківському інтернет-сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач зобов?язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених вищенаведеним договором. Однак, взяті на себе зобов"язання ОСОБА_1 належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом в розмірі 13385,50 грн.

Представник відповідача по довіреності, ОСОБА_3в судове засідання не зявився, звернувся до суду з заявою в якій просить в позові відмовити повністю, застосувавши до позовних вимог строк позовної давності, оскільки прострочення заборгованості почалося ще з 11.02.2012 року, останній платіж по якому відповідач здійснив 13.09.2012 року, а до суду банк звернувся 25.09.2012 року, тобто, більше як через три роки.

Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити застосувавши строки позовної давності,з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно матеріалів справи, 29.11.2011 року, ОСОБА_1, звернувся з письмовою анкетою- заявою б/н до ПАТ КБ «ПриватБанк» про надання йому кредиту у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування - кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У заяві відповідач висловив згоду з тим, що дана заява разом з Пам»яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. З Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому виді, - він ознайомився та згідний (а.с.6).

Тобто, судом було встановлено, що відповідач, підписавши заяву-анкету, підтвердив своїм підписом те, що він ознайомився і згідний з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Наслідки порушення договору позичальником передбачені ст. 1050 ЦК України.

Згідно поданого банком розрахунку заборгованості за договором № б/н від 29.11.2011 року (а.с.4-5), загальна заборгованість за кредитом становить 13385,50 грн., які банк і просить стягнути з відповідача, зокрема:

Заборгованість за кредитом 1960,67 грн.;

Заборгованість за процентами 7731,23 грн.;

Заборгованість за пенею та комісією 2580 грн.;

Заборгованість по судовим штрафам 1113,60 грн. (500грн.- штраф (фіксована частина), 613,60 грн. штраф (процентна складова)).

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи, що дана справа перебувала на розгляді Верховного Суду України, і 11.10.2017 року Верховним Судом України було винесено постанову, в якій містяться правові висновки з приводу спірних питань саме по даній справі, а всі попередні судові рішення по даній справі скасовані та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, суд, при вирішенні даної справи, досліджуючи обставини справи, враховує також і правові позиції, викладені у вищенаведеній постанові Верховного Суду України.

Зокрема, в даній постанові, Верховним Судом України було досліджено надану для порівняння постанову Вищого господарського суду України від 06.07.2016 року, відповідно до якої суд касаційної інстанції, скасував рішення судів попередніх інстанцій та направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції, керуючись тим, що суд першої інстанції при розгляді справи подібної категорії, установивши, що відповідач, підписавши заяву про відкриття банківського рахунку, приєднався і зобов'язався виконувати умови, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг та Тарифів банку, не дослідив та не з`ясував, які саме Умови та Тарифи були розміщені на сайті банку на час відкриття банківського рахунку, тобто на час укладення договору приєднання, зокрема, до яких саме Умов та Тарифів приєднався та зобов'язався виконувати відповідач, підписавши заяву про відкриття банківського рахунку.

Окрім того, Верховним Судом України висловлено і правову думку щодо застосування строків позовної давності. Зокрема, те, що оскільки стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права, суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності, яка не була предметом розгляду в суді першої інстанції.

В процесі розгляду справи, представником відповідача по довіреності, ОСОБА_3 було подано заяву про застосування строків позовної давності, в якій він вказує, що прострочення заборгованості почалося ще з 11.02.2012 року, останній платіж по якому відповідач здійснив 13.09.2012 року, а до суду банк звернувся 25.09.2012 року, тобто, більше як через три роки, в зв?язку із чим просить в позові відмовити застосувавши строки позовної давності.

У відповідності до положень ст. 256 ЦК України та згідно ст. 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 260 передбачено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що на долученому до справи витягу з Умов і правил надання банківських послуг відсутній підпис відповідача, а доказів того, що на час підписання ОСОБА_1 анкети-заяви, діяли саме ці Умови та правила надання банківських послуг, позивачем суду не надано, суд вважає недоведеним факт того, що ОСОБА_1 погодився саме з даними умовами, викладеними в даних Правилах та приєднався саме до цих Умов.

А тому, беручи до уваги те, що хоч п.1.1.7.31 Правил і умов надання банківських послуг і передбачено, що строк позовної давності щодо вимог банку по поверненню кредиту складає 50 років, однак, зважаючи на вищенаведені мотиви, суд вважає, що в даному випадку застосуванню підлягають строки саме в межах 3-річної позовної давності, яку слід рахувати із дати останнього здійсненого відповідачем платежу на погашення кредитної заборгованості, а саме, з 13.09.2012 року.

У відповідності до вимог ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позивачем не було подано ні заяви про поновлення пропущеного строку, ні в ході зясування обставин справи, не заявлялось клопотання про поновлення пропущеного ним строку звернення до суду.

А тому, з урахуванням правових позицій, які зокрема, висловлені саме по даних спірних правовідносинах, та зважаючи на вищенаведені мотиви, суд вважає, що в позові ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, слід відмовити за спливом строків давності звернення до суду.

На підставі наведеного, ст.ст. 253-254, 256-260, 599, 610, 1050, 1054 ЦК України та керуючись ст.ст. 4,12, 263-265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В позові ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи може бути подана до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Косівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Гордій В.І.