Справа № 459/185/18
Провадження № 2-о/459/18/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2018 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді Рудакова Д.І.,

з участю: секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді цивільну справу за заявою ОСОБА_2, з участю заінтересованої особи Комісії з питань реабілітованих Львівської обласної ради, про визнання особи такою, що необґрунтовано піддано покаранню позасудовим органом, -

ВСТАНОВИВ:

16.01.2018 року заявник звернувся до суду із заявою, у якій просить визнати його особою, яку необґрунтовано піддано покаранню позасудовим органом і такою, що реабілітовано відповідно до ст. 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

На обґрунтування своєї вимоги послався на те, що він народився 08 серпня 1942 року у селі Яструбичі Радехівського району Львівської області. Його з батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, 1912 р. н. і братом ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 із с. Яструбичі Радехівського району Львівської області було виселено на спецпоселення з конфіскацією майна по постанові особливої наради при МДБ СРСР від 24 червня 1950 року (протокол №27) в Красноярський край по політичних мотивах на примусові роботи під наглядом органів МДБ. Звільнені: ОСОБА_3 - 23 червня 1958 року, ОСОБА_5, ОСОБА_2 26 квітня 1958 року, ОСОБА_4 25 червня 1955 року померла. На підставі Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» він був реабілітований за ст. 3 цього Закону. Вище наведена підстава підтверджується довідкою управління МВС України у Львівській області, виданою Управлінням Оперативної Інформації від 25 жовтня 1991 року за №4/5-10023-Р. Вважає себе особою, яка підлягає реабілітації на підставі статті 1 вищезгаданого Закону, оскільки він та його сімя були репресовані не за рішенням органів державної влади і управління, а за постановою особливої наради МДБ СРСР, яка є позасудовим органом. Зміна підстав реабілітації має для нього значення, оскільки особи, які реабілітовані на підставі ст. 1 вищезгаданого Закону більш соціально захищені у порівнянні з особами, яких реабілітовано на підставі ст. 3 Закону.

У судове засідання заявник та представник заінтересованої особи не зявилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи.

Заявник подав заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначив, що вимоги заяви підтримує.

Відповідно до реч. 2 ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення заяви з огляду на таке.

Як видно з копії свідоцтва про народження ОСОБА_2 народився 08.08.1942 року в с.Яструбичі, Радехівського р-н., Львівської області.

Згідно довідки Управління внутрішніх справ виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 25.10.1991 року №4/5-10023-Р, заявника з батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, 1912 р. н. і братом ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 із с. Яструбичі Радехівського району Львівської області було виселено на спецпоселення з конфіскацією майна по постанові особливої наради при МДБ СРСР від 24 червня 1950 року (протокол №27) в Красноярський край по політичних мотивах на примусові роботи під наглядом органів МДБ. Звільнені: ОСОБА_3 - 23 червня 1958 року, ОСОБА_5, ОСОБА_2 26 квітня 1958 року, ОСОБА_4 25 червня 1955 року померла. На підставі ст. З Закону УРСР від 17 квітня 1991 року «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» реабілітовані з поновлення в усіх громадянських правах, поверненням конфіскованого майна, або його вартості.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» із змінами та доповненнями регламентовано реабілітувати всіх громадян, засланих і висланих з постійного місця проживання та позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими банд пособниками та їх сім'ями.

Стаття 1 цього Закону передбачає реабілітацію осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засудженні судами або піддані репресіям позасудовим органом, в тому числі «двійками», «трійками», особливими нарадами і в будь-якому позасудовому порядку.

У п.4 Постанови Верховної Ради України «Про тлумачення ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» від 24.12.1993 року зазначено, що застосування (піддання) репресій (ст.1), оголошення вироку, ухвали(постанови) судом першої інстанції або рішення (постанови) позасудовим органом про застосування кримінального покарання, відправлення у заслання та виселення без пред'явлення обвинувачення у конкретному злочині.

Згідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" №5 від 31.03.1995 року в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Враховуючи відсутність сумнівів стосовно того, що заявник був репресований позасудовим органом, підставою для реабілітації останнього повинна бути ст.1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» та беручи до уваги те, що особи реабілітовані на підставі ст.1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» більш соціально захищенні, встановлення факту реабілітації заявника за ст.1 Закону має юридичне значення, заява підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 263-265, 268, 293, 315, 319 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Заяву задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_2, якого необґрунтовано піддано покаранню позасудовим органом, є особою що реабілітована на підставі ст.1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20.03.2018 року.

Суддя: Д. І. Рудаков