АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2760/18 Справа № 200/7921/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до представництва Бакстер ОСОБА_3 ОСОБА_4Ві. (Нідерланди) в Україні про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного доходу за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з уточненим позовом до представництва Бакстер ОСОБА_3 ОСОБА_4Ві. (Нідерланди) в Україні (далі - представництво Бакстер ОСОБА_3 ОСОБА_4Ві.) про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного доходу за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, мотивуючи тим, що перебувала у трудових відносинах з представництвом Бакстер ОСОБА_3 ОСОБА_4Ві., працюючи спочатку на посаді представника з просування продукції, а з 01 вересня 2015 року переведена на посаду менеджера по роботі з ключовими клієнтами.

Вказувала, що 30 листопада 2016 року її під підпис ознайомили з попередженням від 28 листопада 2016 року про зміну істотних умов праці, а саме регіонів, в яких вона повинна працювати.

Зазначала, що згоду на зміну регіонів, в яких вона працювала, не надавала, а тому 31 січня 2017 року її було звільнено з займаної посади у звязку зі зміною істотних умов праці згідно до п.6 ч.36 КзпП України.

Посилаючись на те, що зі звільненням незгодна, оскільки жодних змін в організації виробництва і праці не відбувалось, натомість представництво Бакстер ОСОБА_3 ОСОБА_4Ві. фактично перевело у іншу місцевість виконання нею своїх посадових обовязків, що не є зміною істотних умов праці, а тому просить суд ухвалити рішення, яким визнати наказ представництва Бакстер ОСОБА_3 ОСОБА_4Ві. UA/К-28 від 25 листопада 2016 року «Про зміну стратегії просування продукції Бакстер в Україні» незаконним та скасувати його; поновити її на посаді менеджера по роботі з ключовими клієнтами; стягнути з представництва Бакстер ОСОБА_3 ОСОБА_4Ві. середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31 січня 2017 року по дату ухвалення рішення судом, що станом на 13 грудня 2017 року складав 286.264 грн.52 коп.; стягнути у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 10.000 грн. та витрати на правову допомогу. Крім того, подала заяву про поновлення строку на звернення її до суду із даним позовом.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2017 року поновлено строк на звернення ОСОБА_2 до суду із позовом та позовні вимоги залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відсутні зміни в організації виробництва та праці, відсутнє фактичне переведення в іншу місцевість.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У звязку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Згідно з п.2 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що даний спір виник з трудових правовідносин, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення та виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Відповідно до вимог ч.ч.1,6 ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною 2 ст.22 КЗпП України визначено, що відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з представництвом Бакстер ОСОБА_3 ОСОБА_4Ві. з 01 червня 2012 року працюючи на посаді представника з просування продукції, а з 01 вересня 2015 року була переведена на посаду менеджера по роботі з ключовими клієнтами.

Пунктом 1.1. посадової інструкції менеджера по роботі з ключовими клієнтами визначено, що посада введена з метою ефективного розвитку просування продукції шляхом інформування нових клієнтів та існуючих замовників про продукцію, про прогрес в методах лікування та діагностування хвороб, а також вивчення ринку збуту.

Згідно п.1.2. посадової інструкції менеджера по роботі з ключовими клієнтами, для досягнення мети менеджер по роботі з ключовими клієнтами виконує наступні задачі: просування продукції на ринку України; спрямовує діяльність фахівців по роботі з ключовими клієнтами, передає їм свій професійний досвід; забезпечує досягнення встановлених показників відповідно до маркетингового плану.

Розділом 3 посадової інструкції встановлено посадові обовязки менеджера по роботі з ключовими клієнтами, зокрема, реалізовувати та контролювати плани з просування продукції, перелік якої встановлюється наказом по представництву, відповідно до маркетингової стратегії в наступних регіонах України: Дніпропетровська область, Запорізька область, Кіровоградська область (п.3.2).

30 листопада 2016 року позивач ОСОБА_2 під підпис була ознайомлена з попередженням від 28 листопада 2016 року про те, що відповідно до ч.3 ст.32 КЗпП України та наказу №UA/К-28 від 25 листопада 2016 року «Про зміну стратегії просування продукції Бакстер в Україні» з 01 лютого 2017 року їй будуть змінені істотні умови праці, а саме пункт 3.2 розділу 3 посадової інструкції буде викладений у наступній редакції: «реалізовувати та контролювати плани з просування продукції, перелік якої встановлюється наказом по Представництву, відповідно до маркетингової стратегії в наступних регіонах України: Харківська область, Сумська область, Полтавська область».

25 листопада 2016 року представництвом Бакстер ОСОБА_3 ОСОБА_4Ві. було видано наказ №UA/К-28 «Про зміну стратегії просування продукції Бакстер в Україні» від 25 листопада 2016 року, згідно з яким враховуючи високий потенціал деяких міст та областей України, які на сьогоднішній день не підпадають під зону відповідальності менеджерів по роботі з ключовими клієнтами, та з метою підвищення ефективності просування продукції Бакстер в Україні було внесено зміни в організацію виробництва і праці шляхом закріплення з 1 лютого 2017 року за окремими менеджерами по роботі з ключовими клієнтами додаткових регіонів з розвитку та просування продукції Бакстер (для ОСОБА_5 та ОСОБА_6С.) та нових регіонів для позивача, а саме: Харківську область, Сумську область, Полтавську область, а Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області з 1 лютого 2017 року вивести із зони відповідальності менеджера по роботі з ключовими клієнтами позивача, як такі, що не є потенційними з точки зору маркетингової стратегії.

Відповідно до п.2 зазначеного наказу у звязку з перерозподілом регіонів та зон відповідальності між менеджерами по роботі з ключовими клієнтами керівнику служби з просування продукції було доручено внести зміни до посадових інструкцій працівників, в тому числі позивача, а також згідно з п.3 цього наказу ознайомити таких працівників зі змінами істотних умов праці.

Залишаючи позовні вимоги ОСОБА_2 без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача відбулося із застосуванням норми закону, яка регулює дане питання, будь-які порушення з боку представництва Бакстер ОСОБА_3 ОСОБА_4Ві. відсутні, а позивач не довела протилежне.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Згідно з п.6 ст.36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Статтею 32 КЗпП України передбачено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я. У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року №6 (із змінами) судам розяснено, що припинення трудового договору за п.6 ст.36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору з працівником може бути відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Вказана норма передбачає обовязок працедавця повідомити працівника про зміну істотних умов праці не пізніше ніж за два місяці. Відповідно до ч.3 ст.32 КЗпП України, якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за п.6 ст.36 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1,5,6,7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів наголошує на тому, що позивачем не доведено правових підстав для задоволення її позову.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач ОСОБА_2 30 листопада 2016 року була ознайомлена з попередженням про зміну істотних умов її праці та викладення пункту 3.2 її посадової інструкції в іншій редакції.

Також вбачається, що права, відповідно до чинного законодавства, їй роз'яснені, вона незгода зі зміною умов праці.

В цьому ж попередженні 31 січня 2017 року ОСОБА_2 зазначала, що звільнення незаконне (т.1 а.с.8).

Колегія суддів вважає, що позивач ОСОБА_2 була належним чином повідомлена про зміну істотних умов праці, та не погодилась з їх зміною, що правомірно потягнуло за собою звільнення її саме на підставі п.6 ч.36 КзпП України.

Зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що у випадку її звільнення відсутні обставини, які б свідчили про зміну в організації виробництва і умов її праці, є хибними та спростовуються матеріалами справи, оскільки така зміна відбулася саме зі зміною стратегії просування продукції Бакстер в Україні та було змінено ключові регіони, в яких повинна була працювати позивач.

Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенні, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 13 березня 2018 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_7