Справа№ 324/1720/16-ц
Провадження № 2/324/8/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2018 Пологівський районний суд

Запорізької області

в складі: головуючого судді Іванченка М.В.

при секретарі Кувіка О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Пологи справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Пологівська міська рада Запорізької області, ОСОБА_5 про визначення порядку користування земельною ділянкою,

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому зазначила, що є власником житлового будинку, який розташований на земельній ділянці 616кв.м. за адресою: м.Пологи вул.Історична, буд.30. Даний будинок позивачка придбала згідно договору купівлі-продажу від 26.09.2006 року. Її сусідами є відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 На даний час виник спір про порядок користування земельною ділянкою, так як орендар житла ОСОБА_2 ОСОБА_5 з її згоди перешкоджає позивачці встановити огорожу, яка б відмежовувала її земельну ділянку від земельної ділянки відповідачів. Позивачка вимушена була звернутись з цього питання до Пологівської міської ради, 27.04.2016 року був виготовлений акт обстеження земельних ділянок по вул.Історичній, 30 та 32. Згідно висновку комісії позивачці та відповідачам було запропоновано виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, яка включає в себе акт погодження меж землекористування з суміжними землекористувачами та закріплення меж в натурі межовими знаками з подальшою державною реєстрацією права на земельну ділянку. Ніякого погодження з відповідачами не відбулось, від них позивачка отримала відмову встановлення паркану згідно технічного паспорту, тому вимушена звернутись з даним позовом до суду. У звязку із цим позивачка просить визначити порядок користування земельною ділянкою шляхом встановлення межі між домоволодіннями по вул.Історичній, 30, та вул.Історичній, 32.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1, підтримавши позов та виклавши мотиви його предявлення, просить поданий позов задовольнити.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_5 та представники третьої особи Пологівської міської ради Запорізької області проти задоволення позову заперечили, посилаючись на безпідставність і необґрунтованість вимог позивачки.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 не зявився, однак подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, в якому зазначив, що до нього ОСОБА_1 жодного разу не зверталась з питанням встановлення паркану на межі земельних ділянок, внаслідок чого не могла отримати від нього відмову, він не заперечував проти встановлення паркану на межі земельних ділянок, зазначеної у технічному паспорті.

В судове засідання відповідачка ОСОБА_4 не зявилась, про причини неявки суд не повідомила, викликалась до суду належним чином.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, відповідачки, третьої особи і представників третьої особи та давши оцінку доказам, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню із наступних підстав.

За змістом ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: м.Пологи вул.Історична (Леніна), 30, на земельній ділянці площею 616кв.м., на підставі договору купівлі-продажу від 26.09.2006 року, посвідченого ОСОБА_6, приватним нотаріусом Пологівського районного нотаріального округу Запорізької області, зареєстрованого в реєстрі за №2404.

Статтею 377 ЦК України, в редакції, яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою: м.Пологи вул.Історична (Леніна), 30, було встановлено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на ту частину земельної ділянки, яка є необхідною для її обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

За змістом ч.1 ст.120 ЗК України, в редакції чинній на момент придбання будинку, було передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди.

Згідно зі ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Отже, необхідною умовою для переходу права користування земельною ділянкою у випадку придбання нерухомого майна, на якій воно розміщено, є наявність у відчужувача належним чином оформленого права на землю.

З правового аналізу норм законодавства, чинного на час набуття позивачкою права власності на будинок, розміщений на спірній земельній ділянці, вбачається, що виникнення права власності на обєкт нерухомості не є безумовною підставою для автоматичного переходу права користування земельною ділянкою, або укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки. Правочини, що тягнуть перехід права власності на нерухомий обєкт, одночасно є підставою для переходу права на землю, проте оформлення такого права здійснюється у встановленому законом порядку.

Таким чином, право власності та право на одержання у користування земельної ділянки підлягає оформленню у порядку, встановленому ЗК України, а саме: на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, одержання документа, що посвідчує право на неї та державної реєстрації.

Однак, на підтвердження свого права користування земельною ділянкою позивачка зазначених документів не надала.

Встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 є власниками по 1/3 частині житлового будинку, розташованого за адресою: м.Пологи вул.Історична (Леніна), 32, на підставі свідоцтв про право на спадщину від 19.12.2003 року та 22.09.2003 року відповідно, на 1/3 частину спадкового майна житлового будинку, розташованого за адресою: м.Пологи вул.Історична (Леніна), 32, свідоцтво про прав на спадщину не видавалось, тому 1/3 частина майна залишається зареєстрованою на праві власності за померлою ОСОБА_7

На підтвердження свого права користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: м.Пологи вул.Історична (Леніна), 32, відповідачами також не було надано відповідних документів.

Вимоги позивачки, предявлені в позові, зводяться до встановлення межі між земельними ділянками домоволодінь по вул.Історичній, 30, та вул.Історичній, 32, м.Пологи.

Встановлено, що рішенням Пологівської міської ради Запорізької області від 10.12.2009 року №93 було надано дозвіл позивачці на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку по вул.Історичній (Леніна), 30, орієнтовною площею 0,0616га, для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Актом обстеження земельних ділянок по вул.Історичній, 30, та 32, від 27.04.2016 року, складеного комісією Пологівської міської ради Запорізької області, для вирішення питання встановлення паркану було запропоновано позивачці та відповідачам замовити виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка включає в себе акт погодження меж землекористування з суміжними землекористувачами та закріплення меж в натурі (на місцевості) межовими знаками з подальшою державною реєстрацією права на земельну ділянку.

Статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Згідно зі ст.55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: а) завдання на складання технічної документації із землеустрою; б) пояснювальну записку; в) рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом); г) згоду власника земельної ділянки, а для земель державної та комунальної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на відновлення меж земельної ділянки користувачем; ґ) довідку, що містить узагальнену інформацію про землі (території); д) копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; е) копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі проведення робіт щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); є) копію правовстановлюючих документів на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за умови якщо права власності на такі обєкти зареєстровані); ж) матеріали польових топографо-геодезичних робіт; з) план меж земельної ділянки, складений за результатами зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками на межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів); и) кадастровий план земельної ділянки; і) перелік обмежень у використанні земельної ділянки; ї) у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні (відновленні) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); й) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, що включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року №376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 18 червня 2010 року за № 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості, який здійснюють: виконавець - юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою та топографо-геодезичних робіт; замовник - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості).

Однак, позивачкою не було замовлено виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Натомість, за клопотанням позивачки під час розгляду справи судом було призначено судову земельно-технічну експертизу. В ході проведення експертизи позивачкою на вимогу експерта було замовлено проведення геодезичної зйомки земельних ділянок по вул.Історичній, 30, та вул.Історичній, 32, м.Пологи. Згідно висновку експерта №14/2017 від 04.12.2017 року була визначна межа між земельними ділянками №30 та №32 по вул.Історичній в м.Пологи Запорізької області згідно матеріалів геодезичної зйомки, виконаної сертифікованим інженером-геодезистом ОСОБА_8 ПП «Томаківка».

Виготовлення інших документів, які відповідно до ст.55 Закону України «Про землеустрій» включає технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), позивачкою не замовлялось. Позивачкою не були погоджені межі земельної ділянки із суміжними користувачами.

Пунктом «г» ч.1 ст.96 ЗК України встановлено, що землекористувачі зобовязані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно із ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно із ч.3 ст.158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Статтею 159 ЗК України визначено, що земельні спори розглядаються органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у тижневий строк з дня подання заяви. Земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору. У рішенні органу місцевого самоврядування, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, визначається порядок його виконання. Рішення передається сторонам у триденний строк з дня його прийняття.

Пунктом 34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до виключної компетенції відповідної ради належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, які розглядаються виключно на пленарному засіданні ради - сесії.

Відповідно до ст.161 ЗК України рішення органів місцевого самоврядування вступає в силу з моменту його прийняття. Оскарження зазначених рішень у суді призупиняє їх виконання. Виконання рішення щодо земельних спорів здійснюється органом, який прийняв це рішення. Виконання рішення щодо земельних спорів може бути призупинено або його термін може бути продовжений вищестоящим органом або судом.

Відповідно до розяснень, що містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» згідно зі статтею 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Зазначені спори підлягають розгляду місцевими судами незалежно від того, розглядалися вони попередньо органом місцевого самоврядування або органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів чи ні. Рішення цих органів щодо такого спору не може бути підставою для відмови в прийнятті заяви чи для закриття провадження в порушеній справі.

Згідно із ч.5 ст.158 ЗК України у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Таким чином, встановлення/поновлення меж земельної ділянки не є компетенцією суду.

Пологівською міською радою Запорізької області рішення щодо спору про межі земельних ділянок, розташованих по вул.Історичній, 30, та вул.Історичній, 32, м.Пологи, не приймалось, позивачка щодо вирішення такого спору до Пологівської міської ради Запорізької області не зверталась.

Звернення позивачки до Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області щодо відповідачки ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_5 з приводу образ, погроз, пошкодження майна та перешкоджання встановленню паркану не стосуються предмету розгляду даної справи, а тому не приймаються судом до уваги. При цьому, слід зазначити, що Пологівським ВП ГУНП в Запорізькій області за результатами проведених перевірок за вказаними зверненнями позивачки порушень законодавства з боку ОСОБА_5 та ОСОБА_2 встановлено не було.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що предявлені позовні вимоги не є належним способом захисту порушеного права позивачки, а тому позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 91, 103, 106, 116, 125, 126, 152, 153, 158, 159, 161 ЗК України, ст. ст. 319, 373, 377, 391 ЦК України, ст. ст. 11, 12, 13, 81, 133, 141, 223, 259, 263, 265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Пологівська міська рада Запорізької області, ОСОБА_5 про визначення порядку користування земельною ділянкою шляхом встановлення межі між домоволодіннями по вул.Історичній, 30, та вул.Історичній, 32,відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пп.15.5 п.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Пологівський районний суд Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: