АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/47/18 Головуючий по 1 інстанції - ОСОБА_1
Категорія: 48 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2018 року апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Бородійчука В.Г.

суддів Фетісової Т.Л., Нерушак Л.В.

при секретарі Анкудінов О.І.

розглянувши у судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 12 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: служба у справах дітей Звенигородської районної державної адміністрації про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

21 липня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа: служба у справах дітей Звенигородської районної державної адміністрації про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що починаючи з 2010 року між ним та ОСОБА_4 було припинено спільне проживання, без реєстрації шлюбу.

Від спільного проживання у них народилася донька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після припинення спільного проживання з відповідачкою, його донька ОСОБА_2 стала проживати разом із відповідачкою, в с. Озірна, Звенигородського району.

З 2016 року у нього з відповідачем почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні доньки, її відвідуванні, почалися створюватися штучні перешкоди зі сторони відповідача стосовно неможливості його нормального спілкування із своєю донькою.

Всі його намагання з моменту спільного проживання, нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів, оскільки відповідач перешкоджає йому, не бажає його присутності та штучно створює такі обставини, через які він не може нормально зустрічатися з донькою.

Весь цей час позивач намагався налагодити нормальний звязок із дитиною, приймати участь у її вихованні, утриманні, розвитку її здібностей та забезпечувати її всім необхідним для нормального розвитку та становлення. Його права як батька сьогодні є порушеними.

Після чисельних марних спроб вирішити дане питання мирним шляхом, шляхом переговорів, взаємних поступок з метою недопущення страждань та негативного впливу на дитину, він вимушений звернутися до суду із даною позовною заявою.

Позивач звернувся з заявою до комісії з питань захисту прав дитини Звенигородської районної державної адміністрації, однак на час звернення до суду з позовом, даною комісією ще не було прийняте рішення.

З урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив суд зобов'язати відповідачку не чинити йому перешкод у вихованні та спілкуванні зі своєю малолітньою донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначити наступний порядок спілкування з малолітньою донькою: побачення раз на тиждень: з пятниці з 15.00 год. до 18.00 год. неділі кожного місяця за місцем його проживання; спільний відпочинок: другу половину літніх канікул дитина проводить з батьком; необмежене спілкування з донькою, особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу звязку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою; у разі, якщо святкові дні припадають на день його побачення з донькою або цей день передує дню побачення, або є наступним після нього, то такі дні донька проводить з батьком; в день його побачення з донькою він має право забирати доньку з дому/школи особисто.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 12 жовтня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Встановлено ОСОБА_3 наступні способи участі у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2: перші та треті вихідні місяця по суботам та неділям з 9 години до 15 години, без обовязкової присутності матері дитини ОСОБА_4 та два тижні у період літніх канікул (з 01 липня), з урахуванням стану здоров'я дитини та інших обставин, що мають істотне значення, надавши батькам право змінювати порядок та час (в тому числі канікулярний період) спілкування з дитиною за їх взаємною згодою.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Своє рішення районний суд мотивував тим, що задовольняючи частково позовні вимоги та встановлюючи вищеприведені способи та строки участі ОСОБА_3 у вихованні дитини, суд в повній мірі врахував інтереси та потреби малолітньої ОСОБА_5 і встановлений судом спосіб участі у батька у вихованні дитини буде відповідати бажанням дитини, її віку, стану здоровя, зайнятості у школі в ході навчального процесу.

Крім того, такий висновок буде відповідати інтересам повного, всебічного та гармонійного розвитку малолітньої особи.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині зобовязання усунення з боку відповідачки перешкод позивачу, як батькові у спілкуванні з дитиною, суд першої інстанції визнав такі доводи позовної заяви недоведеними.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 12 жовтня 2017 року як незаконне, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_3 вказав, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині зобовязання усунення з боку відповідачки перешкод позивачу, як батькові у спілкуванні з дитиною, суд першої інстанції не врахував, що відповідачка не має власного житла та мешкає разом зі своїми батьками, з якими у позивача склалися неприязні відносини. Під час відвідувань позивачем своєї дитини, батьки відповідачки викликають поліцію, безпричинно влаштовують сварки. В звязку з цим, для уникнення конфліктів, позивач просив надати дозвіл на побачення саме за його місцем проживання, проте, така вимога позовної заяви була проігнорована судом.

Також ОСОБА_3 вказав, що суд необгрунтовано обмежив час та кількість днів, які він просив у позовній заяві, хоча він виключно позитивно характеризується за місцем свого проживання, має власний будинок та все необхідне для перебування в ньому дитини. Тому, враховуючи, що в нього добрі стосунки з дитиною, вважає що суд необгрунтував належним чином свої висновки в частині визначення часу його побачення з дитиною.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з слідуючих підстав.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується поясненнями сторін, що під час сумісного проживання сторін без реєстрації шлюбу, у них народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-СР № 253744 від 19 липня 2017 року, в якому батьками дитини вказані позивач та відповідачка (а.с. 7).

Після припинення спільного проживання сторін у справі, ОСОБА_4 разом зі своє дочкою стала проживати за адресою своїх батьків в с. Озірна, Звенигородського р-ну Черкаської обл., що сторонами не заперечується.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилався на вчинення перешкод зі сторони відповідачки та її сімї у спілкуванні з малолітньою дочкою, вважає, що ОСОБА_4 штучно створює обставини, через які, позивач не може нормально зустрічатися з дочкою. Вважає, що його права як батька є порушеними, а тому враховуючи норми ЦК та СК України, він має повне право на їх захист та безперешкодне спілкування з дитиною.

Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько, мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та має право на спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини (ст. 150 СК України).

Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 9 Конвенції, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до положень ст. 7 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Сторонами по справі не заперечувалося, що на теперішній час, малолітня донька сторін ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, відвідує навчальний заклад Озірнянська загальноосвітня школа І-ІІ ступенів Звенигородської районної ради, що також підтверджується довідкою вказаного закладу від 25 липня 2017 року (а.с. 46) та проживає окремо від батька з родиною матері в с. Озірна Звенигородського р-ну Черкаської обл.

Діючим законодавством встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Прийняте рішення органу опіки та піклування є обовязковим для батьків, і лише у випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду із відповідним позовом про усунення цих перешкод.

Згідно висновку опікунської ради Озірнянської сільської ради Звенигородського р-ну Черкаської обл. № 1 від 26 грудня 2017 року про встановлення способу участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_3 з донькою ОСОБА_5 вбачається, що опікунською радою встановлено наступні способи участі у вихованні та спілкуванні з дитиною: перші, другі та треті вихідні місяця по суботах з 10 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв., а також в період літніх канікул два тижні (з 01 липня) без обовязкової присутності матері дитини ОСОБА_4, з урахуванням стану здоровя дитини, особистого бажання та інших обставин, що мають істотне значення, надавши батькам право змінювати порядок та час спілкування з дитиною за взаємною згодою.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Дослідивши наявний в матеріалах справи висновок опікунської ради Озірнянської сільської ради Звенигородського р-ну Черкаської обл. № 1 від 26 грудня 2017 року про встановлення способу участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_3 з донькою ОСОБА_5, колегія суддів вважає його недостатньо обгрунтованим і таким, що не містить будь-яких мотивів, чому опікунська рада визначила саме такий порядок спілкування і на підставі яких доказів чи досліджень дійшла такого висновку. Матеріали справи не містять даних про те, чи здійснювали члени опікунської ради вивчення умов проживання кожної зі сторін у справі, не зясовували ставлення батьків щодо виконання ними своїх батьківських обовязків по вихованню дитини чи проводили бесіди з дитиною у встановленому порядку щодо її бажання спілкування з кожним із батьків. Без всієї сукупності вказаних дій, неможливо встановити чи буде такий висновок відповідати захисту прав та інтересам розвитку дитини, оскільки з його змісту вбачається, що він носить лише рекомендаційний характер виконавчому комітету Озірянської сільської ради про направлення позову до суду про встановлення способів участі у вихованні та спілкуванні батька з дитиною.

Вирішуючи спір, колегія суддів враховує, що на час вирішення спору малолітня дочка сторін мешкає разом з матір'ю, якій останньою створені належні житлово-побутові умови. Дитина розвинена згідно свого віку, відвідує шкільний навчальний заклад і має все необхідне для повноцінного розвитку.

Перевіряючи законність та обгрунтованість рішення суду, враховуючи доводи апеляційної скарги інтереси дитини та наявні матеріали й обставини по справі, колегія судді дійшла висновку, що визначаючи конкретний спосіб участі батька у вихованні дитини, судом першої інстанції враховано, що встановлення позивачеві способу та строку перебування із дитиною особисто або в присутності інших осіб за визначенням позивача двічі на місяць у зазначені проміжки часу є таким, що в повній мірі враховує інтереси та потреби малолітньої ОСОБА_5, і такий спосіб участі батька у вихованні дитини з урахуванням бажання дитини, віку дитини, стану її здоровя, зайнятості малолітньої ОСОБА_5 у школі в ході навчального процесу буде відповідати інтересам повного, всебічного та гармонійного розвитку малолітньої особи.

Також, є правильним висновок суду про те, що з метою найкращого забезпечення інтересів дитини, з урахуванням всіх обставин, що мають істотне значення, треба визначити наступний спосіб участі позивача у вихованні малолітньої доньки - перші та треті вихідні місяця по суботам та неділям з 9 години до 15 години, без обовязкової присутності матері дитини ОСОБА_4 та два тижні у період літніх канікул (з 01 липня), з урахуванням стану здоров'я дитини та інших обставин, що мають істотне значення, надавши батькам право змінювати порядок та час (в тому числі канікулярний період) спілкування з дитиною за їх взаємною згодою.

Щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині зобовязання усунення з боку відповідачки не чинити перешкод позивачу, як батькові у спілкуванні зі своєю неповнолітньою дочкою, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування в цій частині рішення суду.

Такий висновок колегії суддів ґрунтується на тій обставині, що лише під час судового розгляду справи в суді апеляційної інстанції був отриманий висновок органу опіки та піклування про встановлення способу участі батька у вихованні дитини, рішенням районного суду було встановлено спосіб спілкування позивача з дитиною і на момент розгляду справи, позивачем не було надано доказів, що відповідачкою чиняться перешкоди у виконанні саме рішення районного суду щодо спілкування ОСОБА_3 з дитиною.

Оскільки суд розглядає справи щодо захисту вже порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, тому порушені права, що стосуються майбутнього часу, не можуть бути предметом розгляду, однак це не позбавляє права позивача звернутися з відповідним позовом про усунення з боку відповідачки перешкод відповідачу як батькові у спілкуванні зі своєю неповнолітньої дочки в майбутньому, за наявності на це обгрунтованих підстав.

Тому, із врахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив правомірний висновок про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 і встановив відповідні способи участі батька у вихованні та спілкуванні з своєю неповнолітньою дочкою і такий висновок суду на відповідному етапі розвитку дитини, максимально відповідатиме її інтересам.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 12 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: служба у справах дітей Звенигородської районної державної адміністрації про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий -

Судді -

Повний текст виготовлено 22 березня 2018 року.