Єдиний унікальний номер 233/5595/16-ц Номер провадження 22-ц/775/375/2018
Єдиний унікальний номер 233/5595/16-ц
Номер провадження 22-ц/775/375/2018 Доповідач Хейло Я.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Хейло Я.В.

суддів: Жданової В.С., Мірути О.А.

за участю секретаря Ситнік Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2017 року по цивільній справі № 233/5595/16-ц за позовом Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа - Костянтинівська районна державна адміністрація Донецької області, про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок та скасування державної реєстрації права оренди земельних ділянок (головуючий суддя першої інстанції Малінов Олександр Сергійович), -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 «АПК-ІНВЕСТ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25 травня 2012 року між ОСОБА_3 «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_1 укладений договір оренди земельної ділянки, який зареєстрований у відділі Держкомзему у Костянтинівському районі Донецької області за №01286 від 25 травня 2012 року, відповідно до п. 2 якого в оренду передаються земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастрові №№:06:000:0023 (площа 4,69 га), :12:000:0360 (площа 0,43 га) загальною площею 5,12 га, що розташовані на території Олександро-Калинівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області. Даний договір укладено строком на 10 років, тобто строк дії договору на теперішній час не сплинув. 09 вересня 2016 року на адресу позивача надійшов лист, в якому відповідач ОСОБА_1 повідомив про передачу в оренду зазначених земельних ділянок, що є обєктом договору, іншому орендарю, а саме відповідачу ОСОБА_2 та просив виділити межі земельних ділянок в натурі на місцевості. До листа відповідачем ОСОБА_1 було додано копії договорів оренди землі від 10 серпня 2016 року укладених з ОСОБА_2 та копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 65613472 від 11 серпня 2016 року. Таким чином, на даний момент щодо вказаних земельних ділянок існує два договори оренди землі.

Але, як на час укладення договорів оренди з ОСОБА_2, так і на даний час, є діючим договір оренди землі укладений між позивачем та ОСОБА_1 від 25 травня 2012 року строком на 10 років, який був зареєстрований відповідно до норм законодавства, що діяло на момент його реєстрації та є чинним на теперішній час.

Позивач вважає, що наявність цих угод порушує його права як землекористувача та просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :12:000:0360, площею 0,43 га, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 10 серпня 2016 року, право оренди за яким зареєстроване 10 серпня 2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Костянтинівською районною державною адміністрацією Донецької області за № 15858452 та скасувати запис про державну реєстрацію права оренди, яке виникло на підставі договору оренди землі від 10 серпня 2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, щодо земельної ділянки загальною площею 0,43 га, кадастровий номер :12:000:0360, що внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 15858452, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Костянтинівської районної державної реєстрації Донецької області; визнати недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий номер № :06:000:0023 площею 4,69 га, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 10 серпня 2016 року, право оренди за яким зареєстроване 10 серпня 2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Костянтинівською районною державною адміністрацією Донецької області за № 15856859 та скасувати запис про державну реєстрацію права оренди, яке виникло на підставі договору оренди землі від 10 серпня 2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, щодо земельної ділянки загальною площею 4,69 га, кадастровий номер № :06:000:0023, що внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 15856859, на підставі рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Костянтинівської районної державної реєстрації Донецької області, та стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 «АПК-ІНВЕСТ» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення Костянтинівського міськрайонного суду від 11 грудня 2017 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги товариства у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що договір між ним та ОСОБА_1 був зареєстрований згідно діючого на час його укладання законодавства, на ньому міститься відмітка про реєстрацію у відділі Держкомзему у Костянтинівському районі Донецької області за № 01261 від 25.05.2012 року. Дана відмітка складається з усіх відповідних частин, а саме: № запису, ПІБ реєстратора, підпису реєстратора, печатки органу, що здійснив реєстрацію.

Враховуючи те, що чинними нормами діючого на той момент земельного законодавства не передбачено жодного документу та або виписки/витягу з документу, що встановлює факт проведення реєстрації договору оренди землі, то вищезазначена відмітка є єдиним належним підтвердженням такої реєстрації для орендаря. Проте судом першої інстанції проігноровано та не надано належної оцінки такому доказу як договір оренди землі з законодавчо обовязковою відміткою про державну реєстрацію.

Крім того, суд послався у рішенні, що стороною позивача не було надано оригіналу договору з причин його відсутності і неможливістю надання у звязку з знаходження документу на території проведення АТО, що не відповідає дійсності, оскільки договір знаходиться у представника підприємства та надався суду для огляду. Посилання у рішенні суду на ті обставини, що реєстрація договору була здійснена юридичною особою, яка вже не була наділена повноваженнями на його реєстрацію також є невірним, оскільки згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб дата реєстрації припинення юридичної особи державного органу відділу Держкомзему у Костянтинівському районі 14.02.2013 року, а дата реєстрації юридичної особи (державного органу) управління Держземагенства у Костянтинівському районі 26.10.2012 року.

В судовому засіданні представник позивача наполягав на витребуванні та дослідженні Поземельної книги та книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельні ділянки та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі на 2012 рік, ведення яких законом покладено на відділ Держгеокадастру у Костянтинівському районі Донецької області , проте на неодноразовий запит суду сама книга реєстрації надана не була, суд обмежився лише письмовою відповіддю про відсутність даних про реєстрацію чим порушив вимоги закону щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження доказів.

Рішення суду першої інстанції суперечить практиці Європейського суду з прав людини, оскільки не є достатньо мотивованим, не містить належного обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог позивача.

Позивач наголошує, що неналежне виконання державними органами, наділеними повноваженнями у сфері земельних відносин, службових обовязків в частині невнесення відповідних записів про реєстрацію договору оренди землі до документів суворого обліку , відсутність належного обліку записів про реєстрацію договору оренди земельної ділянки за наявності відповідної відмітки про це та печатки на договорі не може свідчити про те , що така реєстрація фактично не мала місце.

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу в якому вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим. Зазначає, що при розгляді справи судом було встановлено, що реєстрація договору оренди земельної ділянки між ОСОБА_3 «АПК - ІНВЕСТ» та ОСОБА_1 відповідно до вимог діючого на той час законодавства проведена не була, він укладаючи договори перевірив відсутність будь-яких обтяжень щодо спірної земельної ділянки, тому вважає, що уклав договори оренди земельних ділянок з ОСОБА_1 правомірно та правові підстави для визнання їх недійсними відсутні.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача адвокат ОСОБА_4 підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити, рішення суду скасувати.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат ОСОБА_5 проти доводів апеляційної скарги заперечували просили її відхилити, рішення суду залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_1 та представник третьої особи Костянтинівської районного державної адміністрації Донецької області у судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.2. ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належних чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалено судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що оригінал договору оренди земельної ділянки від 25 травня 2012 року суду наданий не був, відмітка на копії договору оренди землі та наявність печатки відділу Держкомзему не свідчить про те, що договір пройшов державну реєстрацію, оскільки на той час її повинно було проводити Державне агентство земельних ресурсів, реєстратор ОСОБА_6 не підтвердив належність йому підпису на договорі оренди від 25.05.2012 року, тому такий договір є неукладеним та відповідач ОСОБА_1 мав повне права на передачу належного йому майна іншим особам.

Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 25 травня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 «АПК-ІНВЕСТ» був укладений договір оренди земельних ділянок відповідно до якого в оренду передаються земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастрові №№:06:000:0023 (площа 4,69 га), :12:000:0360 (площа 0,43 га) загальною площею 5,12 га, що розташовані на території Олександро-Калинівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області. Договір укладено строком на 10 років. Згідно з пунктом 41 цього договору він набирає чинності після його підписання сторонами та державної реєстрації (т.1 а.с.8-11). Невідємними частинами договору є копія державного акту на право власності на земельну ділянку; акт приймання-передачі земельної ділянки (т.1 а.с.12); план-схема земельної ділянки.

Як вбачається з оглянутого апеляційний судом у судовому засіданні оригіналу договору оренди земельної ділянки від 25 травня 2012 року , укладеного між ОСОБА_3 «АПТ-ІНВЕСТ» та ОСОБА_1, договір того ж дня зареєстровано у відділі Держкомзему у Костянтинівському районі Донецької області, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис № 01286 за підписом ОСОБА_6, скріплено печаткою відділу Держкомзему у Костянтинівському районі Донецької області (т.1 а.с.11).

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Відповідно до ст. 125, ч.5 ст. 126 ЗК України (в редакції чинній станом на 25 травня 2012 року) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. ОСОБА_3 оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Отже, виходячи з положень ст.638 ЦК України, ст.ст.125,126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації.

З 2011 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 за № 1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі» (зі змінами), що діяла до 01.01.2013, відповідними повноваженнями були наділені територіальні органи Держземагентства за місцем розташування земельної ділянки.

Указом Президента України від 09 грудня 2010 N 1085/2010 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" було утворено Державне агентство земельних ресурсів України, реорганізувавши Державний комітет України із земельних ресурсів.

Відповідно до постанови КМУ від 09.09.2009 року № 1021 «Про затвердження порядку ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів про право власності на земельну ділянку та право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі», Указу Президента України «Про Державне агентство земельних ресурсів України» від 08 квітня 2011 року № 445/2011 станом на 25 травня 2012 року функції державної реєстрації договорів оренди землі виконували територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів, які були утворені відповідно до постанови КМУ від 17 серпня 2011 року № 974 «Про утворення територіальних органів Державного агентства земельних ресурсів», що набрала чинності 26 вересня 2011 року.

Згідно пункту 2 цієї постанови реорганізовано територіальні органи Державного комітету із земельних ресурсів шляхом приєднання до новоутворених територіальних органів Державного агентства земельних ресурсів, а саме управління Держземагенства у Костянтинівському районі у відділ Держкомзему у Костянтинівському районі.

При цьому, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб дата реєстрації припинення юридичної особи державного органу відділу Держкомзему у Костянтинівському районі 14.02.2013 року, а дата реєстрації юридичної особи (державного органу) управління Держземагенства у Костянтинівському районі 26.10.2012 року.

Договір оренди земельної ділянки між ОСОБА_3 «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_1 був укладений у письмовій формі, пройшов державну реєстрацію, про що свідчить запис на договорі від 25 травня 2012 року № 01286, печатка відділу Держкомзему у Костянтинівському районі Донецької області ,підпис уповноваженої посадової особи, яка провела державну реєстрацію оренди землі.

При цьому факт невнесення вказаного запису у Книгу реєстрації договорів оренди уповноваженою на те посадової особою, яка провела державну реєстрацію спірного договору оренди, зробила відповідну відмітку у договорі, поставила підпис та гербову печатку про його реєстрацію, не є підставою для визнання договору недійсним.

Законом «Про державну реєстрацію речових прав та їх обмежень » N 1952-IV від 1липня 2004 року визначено правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за ним.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону N 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру прав.

Частиною другою статті 9 зазначеного Закону зобов'язано державного реєстратора встановлювати відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Відповідно до пункту 8-1 частини другої статті 9 Закону N 1952-IV під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, державний реєстратор запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема, щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки.

У статті 19 Закону N 1952-IV визначені підстави для державної реєстрації прав та їх обтяжень. Так, відповідно до частини першої цієї статті державна реєстрація прав проводиться на підставі:1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом;2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону;3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом;5) рішень судів, що набрали законної сили;6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Згідно з частиною четвертою статті 15 Закону України від 6 жовтня 1998 року N 161-XIV "Про оренду землі" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон N 161-XIV) невід'ємною частиною договору оренди землі є:- план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду;- кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів;- акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);- акт приймання-передачі об'єкта оренди;- проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом.Тобто, у разі подання заяви про державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки уповноважена особа зобов'язана пред'явити органові державної реєстрації крім самого договору оренди усі зазначені вище документи.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 24 Закону N 1952-IV у державній реєстрації прав може бути відмовлено у разі, якщо заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Посилання у рішенні суду першої інстанції на свідчення свідка ОСОБА_6Г, який під час огляду договору пояснив, що не може із впевненістю підтвердити належність йому підпису на договорі не мають правового значення, оскільки він працював та продовжує працювати у органі реєстрації, під час реєстрації договору діяв в межах своїх повноважень, підпис посвідчена печаткою цього органу. Дані про викрадання, втрату або підробку печатки цього органу відсутні.

Таким чином, колегія суддів проходить до висновку, що договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5,12 га, укладений 25.05.2012 року між ОСОБА_3 «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_1 укладений з додержанням вимог ст. 125, ч.5 ст. 126 ЗК України (в редакції чинній станом на 25 травня 2012 року).

Відповідач ОСОБА_1 не надав жодного доказу, що його волевиявлення на укладання цього правочину не було вільним та не відповідало його внутрішній волі, отже ОСОБА_1 у такий спосіб розпорядився земельною ділянкою, що належить йому на праві власності, передавши її в оренду 25.05.2012 року строком на двадцять років.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі.

Враховуючи зазначене, в силу приписів ст. ст. 203, 215 ЦК України є всі підстави для визнання недійсним договорів оренди земельної ділянки від 10 серпня 2016 року зареєстрованих в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10 серпня 2016 року за номером 15858452 та за номером 15856859 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та скасування державної реєстрації права оренди зазначених земельних ділянок.

Суд не може прийняти до уваги заперечення відповідача ОСОБА_2, викладені ним у відзиві на апеляційну скаргу щодо правомірності укладання ним 10 серпня 2016 року договорів оренди з ОСОБА_1, оскільки вони не ґрунтуються на законі.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обовязки, доки ця презумпція не буде спростована ,зокрема, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже уповноважена особа Держкомзему у Костянтинівському районі не мав підстав для реєстрації права користування вказаними земельними ділянками за ОСОБА_2, оскільки таке право раніше вже було зареєстровано за ОСОБА_3 «АПК-ІНВЕСТ».

Відповідно до пункту 4 частини 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

При цьому суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2756 гривень (том 1, а.с. 1) та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4134 гривні (том 2, а.с. 104, 105), тобто загальна сума судового збору, сплаченого позивачем становить 6890 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено повність, відповідачі мають відшкодувати понесені позивачем судові витрати у рівних частках по 3445 гривень з кожного.

Керуючись ст.ст. 367, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» задовольнити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2017 року скасувати.

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання недійсним договорів оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :12:000:0360, площею 0,43 га, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 10 серпня 2016 року , зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Костянтинівською районною державною адміністрацією Донецької області 10 серпня 2016 року за номером 15858452 та скасувати його державну реєстрацію.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :06:000:0023 площею 4,69 га укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 10 серпня 2016 року, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Костянтинівською районною державною адміністрацією Донецької області 10 серпня 2016 року за номером 15856859 та скасувати його державну реєстрацію.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» понесені судові витрати у сумі 3445 (три тисячі чотириста сорок пять ) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» понесені судові витрати у сумі 3445 (три тисячі чотириста сорок пять ) гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий Судді

Повний текст виготовлено 15 березня 2018 року