Постанова

Іменем України

21 березня 2018 року

м. Київ

справа № 761/27900/14-ц

провадження № 61-540 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник - публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»,

суб'єкт оскарження - головний державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві ЛисенкоОксана Вікторівна,

заінтересована особа - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва у складі судді Савицького О. А. від 15 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Кулікової С. В., Кравець В. А., Лапчевської О. Ф., від 4 грудня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулось до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лисенко О. В.

Скарга мотивована тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 3 лютого 2015 року позов ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_5 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованіть за кредитним договором: основної заборгованість в сумі 13 290,03 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 208 121 грн 87 коп.; заборгованість за процентами у сумі 1 186,57 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 15 523 грн 08 коп., пеню за тілом кредиту у сумі 41 917 грн 96 коп., пеню за процентами в сумі 3 742 грн 59 коп., 3 % річних за тілом кредиту в сумі 1 196,14 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 15 648 грн 28 коп., 3 % річних за процентами в сумі 106,81 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 1 397 грн 32 коп., а всього на загальну суму 2 491,52 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 32 568 грн 68 коп. та 45 560 грн 55 коп.; судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3 253 грн 16 коп.

На виконання вказаного рішення 15 липня 2015 року заявник отримав виконавчий лист, за яким Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ було відкрито виконавче провадження № 49093232, а 3 липня 2017 року банк отримав постанову від 31 травня 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу з тих підстав, що заходи щодо виявлення майна, належного боржнику, виявились безрезультатними.

ПАТ «Родовід Банк» зазначало, що головним державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лисенко О. В. за вказаним виконавчим провадженням було порушено вимоги статей 10, 18 Закону України «Про виконавче провадження», не здійснені всі необхідні дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», у чому банк вбачає недбале ставлення державного виконавця до своїх прямих обов'язків та порушення прав товариства.

З урахуванням зазначеного заявник просив визнати незаконними дії головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лисенко О. В. за виконавчим провадженням № 49093232 при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 31 травня 2017 року та скасувати постанову головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лисенко О. В. за виконавчим провадженням № 49093232 від 31 травня 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 вересня 2017 року у задоволенні скарги ПАТ «Родовід Банк» відмовлено.

Судове рішення першої інстанції мотивовано тим, що державним виконавцем виконані всі передбачені Законом України «Про виконавче провадження» (тут і надалі в редакції на час вчинення виконавчих дій) дії для виконання судового рішення, проте виконати рішення суду виявилось неможливим, тому виконавчий лист повернуто стягувачу.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 4 грудня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Родовід Банк» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що головним державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лисенко О. В. вжито всі заходи щодо розшуку майна боржника, які виявилися безрезультатними, що відповідно до пункту другого частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» є підставою для повернення виконавчого документа стягувачу. Зазначав, що повернення виконавчого документу стягувачу не позбавляє його права відповідно до частини п'ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, установлених статтею 12 цього Закону.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2018 року, ПАТ «Родовід Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його скаргу на дії державного виконавця.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд надав оцінку лише тим заходам, які були здійснені державним виконавцем та відомостям, які містилися у матеріалах виконавчого провадження, проте не врахував, що державним виконавцем при примусовому виконанні вищевказаного виконавчого листа були вжиті не всі заходи, передбачені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Згідно зі статтею 383 ЦПК України 2004 року сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судами попередніх інстанцій установлено, що в провадженні Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебувало виконавче провадження ВП № 49093232 з примусового виконання виконавчого листа № 761/27900/14-ц, виданого 15 липня 2015 року Шевченківським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості за кредитним договором: основної заборгованості в сумі 13 290,03 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 208 121 грн 87 коп.; заборгованості за процентами у сумі 1 186,57 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 15 523 грн 08 коп., пені за тілом кредиту у сумі 41 917 грн 96 коп., пені за процентами в сумі 3 742 грн 59 коп., 3 % річних за тілом кредиту в сумі 1 196,14 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 15 648 грн 28 коп., 3 % річних за процентами в сумі 106,81 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 1 397 грн 32 коп., а всього на загальну суму 2 491,52 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 32 568 грн 68 коп. та 45 560 грн 55 коп.; судових витрат зі сплати судового збору в сумі 3 253 грн 16 коп.

31 травня 2017 року головним державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лисенко О. В. винесено постанову, якою виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Установлено, що відповідно до договору застави транспортного засобу, боржнику належить автомобіль «Nissan Almera», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 21 жовтня 2015 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_5

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 26 січня 2016 року оголошено в розшук майно боржника - зазначений автомобіль.

Також державним виконавцем направлялись запити до Пенсійного фонду України, Державної фіскальної служби України, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державної податкової інспекції, а також робились виходи за адресою проживання боржника, вказаною у виконавчому документі, та направлялись виклики за вказаною адресою.

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 27 січня 2016 року зупинено вчинення виконавчих дій, а постановою від 31 травня 2017 року поновлено виконавче провадження, у зв'язку із тим, що автомобіль, який був у розшуку з 26 січня 2016 року, не розшуканий.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Частиною першою статті 14 ЦПК України 2004 року визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У частині другій статті 387 ЦПК України 2004 року зазначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби і приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін» (Жовнер проти України, № 56848/00, § 33, ЄСПЛ, від 29 червня 2004 року).

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною третьою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням

Суди попередніх інстанцій не врахували вказані вимоги норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановили та належним чином не перевірили доводів ПАТ «Родовід Банк» щодо недотримання державним виконавцем норм чинного законодавства, а саме, чи направляв державний виконавець запити до банківських та фінансових установ про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, чи звертався державний виконавець до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України.

Відповідно до частини восьмої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Суди попередніх інстанцій належним чином не перевірили, чи проводив державний виконавець зазначені перевірки з періодичністю, встановленою частиною восьмою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, дійшовши висновку про правомірність повернення державним виконавцем виконавчого листа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», суди не звернули уваги на те, що частиною другою статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що про наявність обставин, зазначених у пунктах 2-6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт, та не перевірили, чи складався державним виконавцем вказаний акт.

Крім того, що пунктом сьомими частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Із матеріалів справи не вбачається та судами не встановлено, чи здійснювався розшук транспортного засобу поліцією.

Відповідно до пункту 1 частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 4 грудня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: О. В. Білоконь Є. В. Синельников С. Ф. Хопта Ю. В. Черняк