Справа № 639/432/18
Провадження № 4-с/639/20/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Гаврилюк С.М.

при секретарі судового засідання - Макушенко Т.В.,

за участю представника стягувача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові скаргу стягувача ОСОБА_2, боржник: ОСОБА_3 на рішення державного виконавця Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_4,

встановив:

Стягувач ОСОБА_2 25.01.2018 року звернулась до суду зі скаргою на постанову державного виконавця Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_4 від 27.12.2017 у виконавчому провадженні № 31306415 про повернення стягувачу виконавчого листа № 2-992/11, виданого 30.01.2012 Жовтневим районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральної та матеріальної шкоди в сумі 17781 грн.

Заявник просить визнати вказану постанову від 27.12.2017 неправомірною та зобовязати Олександрійський міськрайонний ВДВС Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області поновити виконавче провадження № 31306415 за виконавчим листом № 2-992/11, виданого 30.01.2012 Жовтневим районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральної та матеріальної шкоди в сумі 17781 грн.

В обґрунтування скарги ОСОБА_2 зазначає, що на підставі виконавчого листа № 2-992/11, виданого 30.01.2012 року Жовтневим районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральної та матеріальної шкоди в сумі 17781 грн державним виконавцем 17.02.2012 року відкрито виконавче провадження.

15 січня 2018 року ОСОБА_2 поштовим зв'язком отримала копію постанови державного виконавця Олександрійського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області ОСОБА_4 про повернення стягувачу вказаного вище виконавчого листа , у якій підставою повернення виконавчого документа зазначена відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуте стягнення.

Заявник вважає вказані державним виконавцем підстави такими , що не відповідають дійсності, оскільки ВДВС Олександрійського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області 16.02.2012 року за вх. № 2436/02-26/4 було отримано подану стягувачем разом із виконавчим листом, заявою від 11.02.2012 року про примусове виконання рішення суду , копію ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 квітня 2011 року по про накладення арешту на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, що належить на праві власності боржнику ОСОБА_3, яка була постановлена судом в порядку забезпечення позову по вказаній вище справі № 2-992/11.

Крім того, стягувач вказаує, що державним виконавцем постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 27.12.2017 року винесена з порушенням діючого законодавства.

У судовому засіданні представник стягувача підтримав скаргу, посилаючись на викладені в ній обставини, при цьому зазначив, що оскаржувана постанова державним виконавцем винесена з порушенням Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в порушення ч.4 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» не затверджена начальником ВДВС, якому державний виконавець Резніченко Б.С. безпосередньо підпорядкований, та в постанові від 27.12.2017 помилково державним виконавцем зазначена норма права , на підставі якої повернуто виконавчий документ - п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки , на думку, представника стягувача повернення виконавчого документу стягувачу передбачено п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Заявник подала заяву про розгляд скарги за її відсутності.

Належним чином повідомлені про час та місце рзгляду скарги боржник та державний виконавець у судове засідання не зявилися.

Частинами 1 та 2 статті 450 ЦПК України передбачено, що скарга розглядається у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржується. Їх неявка, у разі належного повідомлення про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Отже, неявка стягувача, боржника та державного виконавця , відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України , не пережкоджає розгляду скарги.

Суд, вислухавши пояснення представника стягувача , дослідивши матеріали справи, вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обовязковість рішень суду.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України , судове рішення є обовязковим до виконання.

Так, відповідно до статей 1, 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження - це сукупність дій органів і осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів.

Виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено, що у виконавчому провадженні № 31306415, відкритому за виконавчим листом № 2-992/11, виданого 30.01.2012 Жовтневим районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральної та матеріальної шкоди в сумі 17781 грн, постановою державного виконавця Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_4 від 27.12.2017 повернуто стягувачу вказаний вище виконавчий лист на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуте стягнення. У постанові зазначено, що борг стягнуто частково у сумі 1120,00 грн, виконавчий збір стягнуто у сумі 120,00 грн.

Стягувачеві розяснено, що виконавчий документ може бути повторно предявлений для виконання в строк до 27.12.2020 року.

Суд вважає безпідставними посилання представника стягувача на порушення державним виконавцем діючого законодавства в частині зазначення в постанові від 27.12.2017 , яка оскаржується стягувачем, в якості підстав повернення виконавчого документа, п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та не затвердженаня постанови начальником ВДВС, якому державний виконавець Резніченко Б.С. безпосередньо підпорядкований, виходячи з наступного.

Представник стягувача в обгрунтування скарги посилався на норми Закону України «Про виконавче провадження», який втратив чинність на підставі Закону № 1404-VIII ( 1404-19 ) від 02.06.2016.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 37 діючого Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частинами 4 та 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно предявити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець ма є право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у звязку з виконавчим провадженням; у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів. Крім того, під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних.

Стягувачем було повідомлено державного виконавця щодо наявності у боржника на праві власносіт ? частини нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

У разі якщо при відкритті виконавчого провадження виконавцем накладено арешт на майно боржника, боржник за погодженням із стягувачем має право передати йому таке майно або реалізувати його та передати кошти від його реалізації стягувачу в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Після передачі майна стягувачу або внесення покупцем коштів на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця арешт з проданого майна боржника знімається за постановою виконавця.

Відповідно до ч.5, ч.7 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобовязаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням № 31306415, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, суду не надано доказів того, що у боржника наявне інше житло, крім квартири АДРЕСА_3 . Отже , відповідно до ч.7 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», не здійснюється стягнення на єдине житло боржника, а саме ? частину квартири АДРЕСА_2, яка належить йому на праві власності.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на вищевикладене суд вважає скаргу стягувача необґрунтованою, постанову державного виконавця Резніченка Б.С. від 27.12.2017 винесеною в межах повноважень державного виконавця, право заявника не було порушено. Крім того, стягувачем виконавчий документ може бути повторно предявлений для виконання в строк до 27.12.2020 року, про що роз'яснено в постанові від 27.12.2017 .

Згідно зі ст. 452 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги.

Враховуючи, що провадження з виконання судових рішень є завершальною і невідємною частиною (стадією) судового провадження по конкретній справі, в якій провадження за скаргою не відкривається, а за подання позовної заяви сплачено відповідний судовий збір, ні ЦПК України, ні Законом України «Про судовий збір» не передбачено необхідність сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то за подання скарги судовий збір не сплачується.

Вказана правова позиція зазначена Вищим Спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах».

Керуючись ст.ст. 10, 13, 77, 78, 81,258, 259, 354, 447- 453 ЦПК України, Законом України "Про виконавче провадження", суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги стягувача ОСОБА_2 на постанову державного виконавця Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_4 від 27.12.2017 у виконавчому провадженні № 31306415 про повернення стягувачу виконавчого листа № 2-992/11, виданого 30.01.2012 Жовтневим районним судом м. Харкова відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня складення повної ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Суддя С. М. Гаврилюк