Справа № 376/2595/17 Головуючий у І інстанції Ярошенко С. М.
Провадження № 22-ц/780/855/18 Доповідач у 2 інстанції Іванова І. В.
Категорія 23 27.03.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 березня 2018 року м. Київ

справа № 376/2595/17

провадження № 22ц/780/855/18

Апеляційний суд Київської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Іванової І.В., Сліпченка О.І., Таргоній Д.О.

при секретарі - Тимошевській С.І.

сторони :

позивач - ОСОБА_4

відповідач - Приватне підприємство «Центуріон плюс»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 04 грудня 2017 року у складі судді Ярошенка С.М., про закриття провадження у справі,

встановила:

Статтею 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України:

пункт 8) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується;

пункт 9) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства "Центуріон плюс" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок грубого порушення правил перевезення, мотивуючи тим, що 31.01.2017 року відповідач грубо порушив правила перевезення громадян, яким відповідно до законодавства держава гарантує пільги на безоплатний проїзд, тому просив стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 120 грн. та прийняти рішення про відзив ліцензії на право перевезення у відповідача.

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 03 листопада 2017 року було відкрито провадження у даній справі.

04.12.2017 року представник відповідача подав до суду письмове клопотання про закриття провадження у справі, згідно п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України, посилаючись що ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 17.09.2015 року, постановленої у справі між тими самими сторонами, про той же предмет і ті самі підстави, провадження було закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову.

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 04 грудня 2017 року провадження у даній справі було закрито.

Не погоджуючись з такою ухвалою позивач подав апеляційну скаргу посилаючись на те, що предмет позову та підстава позову подана у 2015 році та дана заява подана у 2017 році значно різняться між собою, а тому застосування п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК вважає помилковим.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу представник підприємства зазначив, що скарга є необґрунтованою.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд керуючись п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України виходив з наявності ухвали Сквирського районного суду Київської області від 17.09.2015 року, ухваленої у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, яка набрала законної сили 23.09.2015 року.

З такими висновками суду погодитись не можна, оскільки з матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом про порушення перевізником прав позивача на безоплатний проїзд у 2015 році, він відмовився від позову тому, що підприємство компенсувало йому кошти, що були ним сплачені не зважаючи на те, що він має пільги на безкоштовний проїзд, тому провадження у справі було закрито. В даному випадку, звертаючись до суду, позивач мотивує позов тим, що підприємство відмовилось компенсувати йому витрати за проїзд, тому це інший позов і минула справа немає жодного відношення до даної, оскільки мова йде про різні періоди.

За таких обставин, суд дійшов помилкового висновку про залишення позовної заяви без розгляду з підстав зазначених в оскаржуваній ухвалі.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України, апеляційний суд скасовує ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, якщо останній порушив норми процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 389 ЦПК України, колегія судів, -

постановила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 04 грудня 2017 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий : І.В.Іванова

Судді :

О.І.Сліпченко

Д.О.Таргоній