Ухвала

Іменем України

12 березня 2018 року

м. Київ

справа № 482/177/14-ц

провадження № 61-539ск17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_5, на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 10 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 30 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_4 про стягнення аліментів,

встановив:

У січні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона є людиною похилого віку (1938 року народження), особою з інвалідністю, самостійно не може пересуватись, потребує постійного стороннього догляду. Зазначає, що отримує пенсію у розмірі 1 188 грн щомісяця. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її син ОСОБА_8, дітьми якого є ОСОБА_7 та ОСОБА_4

Враховуючи майнове становище та стан здоров'я, просила стягнути з онуків - відповідачів аліменти на її утримання, а саме: з ОСОБА_7 - 500 грн щомісяця та із ОСОБА_4 - 1 тис. грн щомісяця довічно.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 10 квітня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 30 листопада 2017 року, позов ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_7 та ОСОБА_4 аліменти на ОСОБА_6 у розмірі 200 грн та 250 грн відповідно щомісяця, починаючи з 30 січня 2014 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_4, який діє через представника, оскаржив рішення судів попередніх інстанцій у касаційному порядку.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач не надала належних доказів на підтвердження необхідності її утримання. Крім того, суди не звернули уваги на те, що ОСОБА_4 не має фінансової можливості надавати матеріальну допомогу своїй бабі. Посилаючись на порушення судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, застосувавши положення статей 264, 266, 272 Сімейного кодексу України (далі - СК України), надавши належну правову оцінку поданим сторонами доказам, з дотриманням норм процесуального права, виходив із того, що відповідачі зобов'язані утримувати свою бабу, яка є людиною похилого віку та потребує матеріальної допомоги.

При визначенні розміру аліментів суди попередніх інстанцій врахували стан здоров'я та фінансове становище як позивача, так і відповідачів.

Колегія погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій.

За змістом частини першої статті 264 СК України внуки, правнуки зобов'язані піклуватися про своїх бабу, діда, прабабу, прадіда.

Відповідно до статті 266 СК України повнолітні внуки, правнуки зобов'язані утримувати непрацездатних бабу, діда, прабабу, прадіда, які потребують матеріальної допомоги і якщо у них немає чоловіка, дружини, повнолітніх дочки, сина або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що повнолітні внуки, правнуки можуть надавати матеріальну допомогу.

Обов'язковими умовами аліментних зобов'язань онуків є: непрацездатність діда та баби; потреба в матеріальній допомозі; неможливості діда чи баби отримати матеріальну допомогу від подружжя (колишнього з подружжя), дітей (названі особи померли, визнані безвісно відсутніми, не можуть надавати належного утримання); спроможність онуків надати матеріальну допомогу.

Згідно з частиною першою статті 272 СК України розмір аліментів, що стягуються з інших членів сім'ї та родичів на дітей і непрацездатних повнолітніх осіб, які потребують матеріальної допомоги, визначається у частці від заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги матеріальний та сімейний стан платника та одержувача аліментів.

Висновок судів про необхідність стягнення із ОСОБА_4 на користь позивача аліментів є правильним, оскільки остання є непрацездатною особою і потребує матеріальної допомоги, а відповідачі спроможні таку допомогу надати.

Аргументи ОСОБА_4 про відсутність у нього будь-яких доходів не заслуговують на увагу, оскільки він є працездатною особою, з 2010 року зареєстрований фізичною особою-підприємцем (роздрібна торгівля), інших аліментних зобов'язань не має.

Таким чином, доводи касаційної скарги на законність та обґрунтованість рішення судів не впливають.

З огляду на викладене правильне застосовування судами попередніх інстанцій норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга необґрунтованою.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої, частинами п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України,

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_5, на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 10 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 30 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_4 про стягнення аліментів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В. І. Крат