Справа № 739/1382/17 Провадження № 22-ц/795/392/2018 Головуючий у I інстанції Чепурко В. В. Доповідач - Бечко Є. М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді: Бечка Є.М.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.,

секретар: Кривопиша Я.О.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

позивач: ОСОБА_3

відповідач: ОСОБА_2

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_4, Комунальне підприємство Новгород-Сіверське міжміське бюро технічної інвентаризації Чернігівської області,

Особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_3

Оскаржується рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області, суддя Чепурко В.В., ухвалене 23 січня 2018 року о 10 год. 55 хв., дата складання повного тексту: 26 січня 2018 року, м.Новгород-Сіверський,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та, в подальшому уточнивши свої позовні вимоги, просила витребувати з незаконного володіння відповідача дві секції сараю Б-1 площею 60 кв.м., розташованого за адресою: Чернігівська область, м.Новгород-Сіверський, вул.Козацька, 15/13, витребувати у ОСОБА_2 технічний паспорт на домоволодіння за вищезазначеною адресою та зобовязати Новгород-Сіверське БТІ провести інвентаризацію сараю Б-1 за даною адресою.

Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що їй на праві власності належить частина будинку з господарськими будівлями, розташованого в м.Новгород-Сіверському по вул.Козацькій, 15. До складу її господарства входить деревяний сарай, позначений на генеральному плані літерою Б-1. Зазначає, що в 70 роках вказаний сарай був знесений і замість нього збудований новий сарай загальною площею 60 кв.м, що підтверджується матеріалами інвентарної справи. Вказаний сарай був розданий мешканцям будинків №13-а та №15, розташованих по вул.Козацькій, по дві секції до кожного з будинків, які знаходилися в одному спільному дворі. До вказаного сараю у 1974-1975 роках було прибудовано ще секцію, яка перебуває в користуванні ОСОБА_4 Позивачка вказує, що на сьогодні вказаний сарай має 5 секцій, одна з яких перебувала в користуванні ОСОБА_4, дві секції в користуванні ОСОБА_5 та дві секції в користуванні мешканців будинку №15 по вул. Козацькій, які мали площу 30 кв.м. Також позивач зазначила, що її матір надала в тимчасове користуванню відповідачу спірні дві секції сараю, якими він користується і на даний час та відмовляється повернути.

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 23 січня 2018 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 про витребування з незаконного володіння відповідача ОСОБА_5 двох секцій сараю Б-1 площею 60 кв.м, за адресою вул.Козацька, 15/13, м.Новгород-Сіверський, Чернігівської області.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою, просила скасувати рішення суду першої інстанції, а по справі прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення є незаконним і необґрунтованим, оскільки в ході судового розгляду справи були неправильно та неповно встановлені обставини, які мають значення для справи.

Особа, яка подала апеляційну скаргу вказує, що в ході розгляду взагалі не було встановлено, що за ОСОБА_6 зареєстровано право власності за адресою м.Новгород-Сіверський, вул.Козацька, 13, відповідач не вказав на якій підставі він проживає за даною адресою та користується спірним сараєм. Зазначає, що відсутність даних про реєстрацію її права власності на будинок №15 по вул.Козацькій у м.Новгород-Сіверський з надвірними будівлями та спорудами не свідчить про те, що ОСОБА_3 не являється власником вказаного майна.

ОСОБА_3 вказує, що поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що ОСОБА_6 вказує у своєму запереченні свою адресу м.Новогород-Сіверський, вул.Козацька, 13, а зі слів ОСОБА_4 вона має у власності лише 31/50 частку будинку №13-а.

Особа, яка подає апеляційну скаргу звертає увагу на той факт, що у листопаді 2017 року до проведення інвентаризації МБТІ ОСОБА_6 було зроблено перегородку у сараї, що належить до будинку №15, розміром 8,7 кв.м., що і було зафіксовано МБТІ. Внаслідок такого переобладнання вийшло шість секцій сараю замість пяти, які існували з 1974-1975 років. Секція №1 була виготовлена незаконно, вона відповідає двом квадратним метрам. Перегородження сараю секції №2 розміром 8,7 кв.м. призвело до того, що суд вирішив, що сарай будинку №15 зменшився на 8,7 кв.м.

Крім того, підтвердженням формального підходу судом першої інстанції до розгляду даної справи ОСОБА_3 вважає також той факт, що вказав розміри сараю: 3,2 м х 7,8 м = 21,4 м, хоча якщо перевірити цю дію, то результат буде 24,96 м.

У наданий судом строк ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу та просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити за безпідставністю, рішення суду першої інстанції залишити без змін, розгляд справи проводити без його участі з урахуванням позиції викладеної в відзиві. Зазначає, що позивачем не надано суду будь-якого доказу в підтвердження того, що вона є власником або ж співвласником спірного сараю, а отже і не має право на захист свого права власності на нього шляхом предявлення позову про витребування частини сараю з незаконного володіння. Вказує, що матеріалами інвентарної справи і відповіддю Новгород-Сіверської міськради від 07 жовтня 2016 року підтверджується належність спірного сараю мешканцям будинку №13 по вул.Козацькій, будь-яких правовстановлюючих документів, які б підтверджували належність спірного сараю до будинку №15 (що належить позивачу) не знайдено.

Третя особа ОСОБА_4 у відзиві на апеляційну скаргу зазначила, що спірний сарай у складі частини жилого будинку належить їй на підставі договору дарування від 15.05.2004 р. При цьому вона просить суд відмовити у задоволенні позову до ОСОБА_6 про витребування майна із чужого володіння. Вважає, що ОСОБА_6, з її згоди, законно фактично володіє сараєм, позивачка не має ніякого відношення до спірного сараю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів на апеляційну скаргу, перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведена незаконність володіння відповідачем спірною господарською будівлею (сараєм), а твердження позивачки про належність їй вказаної будівлі, зокрема секції №2, повністю спростовані дослідженими судом доказами. Суд зазначив, що секції №3 площею 7 м.кв. та №4 площею 9,1 м.кв. зазначеної вище господарської будівлі (сараю) належать до будинку №15. Їх площа є меншою ніж площа сараю, зазначеного в інвентаризаційній справі будинку №15, а саме в ескізі (а.с. 85). Водночас суду не надано жодних доказів того, що зменшення площі секцій сараю, належних до будинку №15, відбулося внаслідок самозахоплення частини даного сараю відповідачем і такі припущення позивачки повністю спростовані дослідженими у судовому засіданні доказами.

З таким висновком колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується.

Судом встановлено, що 31 грудня 1991 року матір позивачки ОСОБА_7, яка бере участь у справі в якості її представника, придбала за договором купівлі-продажу у Новгород-Сіверського міського виконавчого комітету право власності на 7/10 часток житлового будинку №15 з надвірними будівлями, розташованих по вул.Козацька (Свердлова) у м.Новгороді-Сіверському Чернігівської області (а.с.90-92).

24 січня 1992 року за договором купівлі продажу ОСОБА_7 було набуто у власність решта 3/10 часток зазначеного будинку (а.с.93).

Згідно договору дарування від 09 лютого 1993 року ОСОБА_7 подарувала належний їй житловий будинок №15, розташований по вул.Козацькій (Свердлова) у м.Новгороді-Сіверському разом з гаражем, літера Г-1 та льохом своїм донькам ОСОБА_8 та ОСОБА_3 (а.с.4-5, 94-96).

КП Новгород-Сіверське міжміське бюро технічної інвентаризації 03 березня 2017 року надало відповідь на адвокатський запит, з якого вбачається, що в інвентаризаційній справі №315, розпочатій 15 грудня 1945 року по будинку №15 по вул.Козацькій, у м.Новгород-Сіверському, згідно технічної документації значиться будинок деревяний та сарай деревяний (а.с.6).

Водночас, згідно відповіді Новгород-Сіверської міської ради від 07 жовтня 2016 року вбачається, що спірний сарай розташований на земельній ділянці будинку №13, на плані від 1974 року він позначений літерою Б-1, площею 21,4 кв.м., який згідно до договорів про купівлю квартир в будинку №13 належить її власникам (а.с.7).

На генеральному плані будинку домогосподарства по вул..Свердлова, 15 вбачається, що на даній земельні ділянці є нежиле приміщення Б1 площею 30,0 (а.с.8, 64). В технічному описі Б-1 значиться як сарай деревяний, дах залізо, площа 32,2 кв.м. (а.с.9).

Відповідач надав копію будівельного паспорту на забудівлю земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику в АДРЕСА_1 з якого вбачається, що рішенням виконавчого комітету від 24 жовтня 1991 року №206 його батьку, ОСОБА_9, відведено земельну ділянку загальною площею 4 кв.м. В експлікації до Генерального плану значиться, що на даній земельні ділянці знаходиться жилий будинок, сарай, хоздвір, санвузол, сад і ягідник, городні грядки, квітник, тротуари та вуличні зелені насадження. (а.с.29-32). В подальшому, рішенням від 21 лютого 1991 року ОСОБА_9 надано дозвіл на будівництво веранди (а.с.33-37).

З Договору дарування частки домоволодіння від 15 травня 2004 року вбачається, що ОСОБА_10 подарував ОСОБА_4 31/50 часток жилого будинку та відповідною часткою надвірних будівель та споруд, що знаходиться по вул.Козацька, 13-а у м.Новгород-Сіверському Чернігівської обл. На земельній ділянці міської Ради розташований жилий будинок А-1, ракушник/цегла, жилою площею 57,4 кв.м. всього будинку, сарай Б-1 дощаний, Г-1 гараж цегляний, сарай В-1 цегляний, розміром 3,2 х 6,7 м та площею 21,4 кв.м. Дані приміщення перераховані також у викопіровці на будівельний квартал №35 дільниці №13-а, зведеному оціночному акту по домоволодінню №13-а від 27 вересня 1974 року, Оціночному акті (а.с.44, 45, 46, 49, 50, 51).

Суду першої інстанції було надано також Технічний паспорт на господарські будівлі (сараї) №13-а, вул. Козацька, м.Новгород-Сіверський складений станом на 06 листопада 2017 року. В даному паспорті від руки дописано «15» та «дописаному вірити» і підпис (а.с.65-69). Вбачається, що на земельній ділянці №13-а, та дописаному від руки №15, під літерою «Б-1» значаться шість сараїв. Сарай І площею 11,1 кв.м., сарай ІІ площею 8,7 кв.м., сарай ІІІ площею 7,0 кв.м., сарай ІV площею 9,1 кв.м., сарай V площею 8,4 кв.м., сарай VІ площею 7,9 кв.м., а разом 52,2 кв.м. По технічній характеристиці сарай Б-1 площею 56,3 кв.м.

З інвентаризаційної справи №315 на домоволодіння №15 по вул.Свердлова, квартал 35, по опису вбачається, що до житлового будинку належав сарай, позначений літера Б-1, площею 32,2 м.кв. з відсотком зносу - 80% (а.с.83-85).

Судом першої інстанції встановлено було, що в подальшому вказаний вище сарай, позначений літерою Б-1, було знесено і на його місці збудовано сарай за розмірами 3,2 м. х 7,8 м., площею 21,4 м.кв., який обліковується починаючи з 1974 року (а.с.7, 28, 85-86).

Також вбачається, що будинки №13а та №15 по вул.Козацькій у м.Новгороді-Сіверському межують між собою та мали спільне подвіря на якому розташовані належні до них господарські будівлі.

Однак, матеріали справи не містять будь-яких даних, що сарай Б-1 був подарований ОСОБА_3

Вбачається, що судом першої інстанції достовірно встановлені фактичні обставини справи, інших доказів апеляційному суду надано не було.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, що передбачено ст.387 ЦК України.

В пункті 19 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення ст.387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування на підставі ст.387 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених в цій статті, а саме підтвердження право власності позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. За змістом вказаної статті право на витребування майна належить лише власнику та лише у особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, і може мати місце лише за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза його волею. Наявність у діях власника майна волі на передачу майна виключає можливість його витребування і незаконність володіння майном відповідачем повинна бути доведена позивачем у суді, оскільки законодавство презюмує добросовісне (правомірне) володіння чужим майном, якщо інше не випливає з закону або не встановлене рішенням суду ( ч.3 ст.397 ЦК України).

Згідно розяснень викладених в абз.1 п.23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до ст.387 ЦК України та ч.3 ст.10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

За таких обставин, ОСОБА_3, звертаючись із позовом до суду про витребування майна, повинна була підтвердити відповідними доказами наявність у неї права на витребування як його власника.

Враховуючи, що позивач належними та допустимими доказами право власності на сарай Б-1 не довела, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позову. Зокрема, право власності ОСОБА_3 на домоволодіння №15 по вул.Козацька (колишня Свердлова) в м.Новогород-Сіверському підтверджується лише Договором дарування від лютого 1993 року та саме в цьому Договорі зазначено, що ОСОБА_7 подарила їй та ОСОБА_8 жилий будинок з усіма надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться на земельній ділянці 313,3 кв.м., на якому розташований жилий будинок А-1 деревяний, жила площа 52,5 кв.м., веранда а-І дощата, сіни а цегляні, гараж Г-1 напівблочний, льох цегляний. Будь-яких інших споруд, які знаходяться на подарованій частині ОСОБА_3 не зазначено, тому у суду першої інстанції не було підстав витребувати сарай Б-1 у ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги, що заперечуючи проти позову ОСОБА_4 фактично визнала, що ОСОБА_6 володіє сараєм є надуманими та зводяться до субєктивного тлумачення ОСОБА_3 пояснень третьої особи.

Посилання апелянта на те, що за ОСОБА_6 взагалі не зареєстровано право власності за адресою м.Новгород-Сіверський, вул.Козацька, 13, не впливають на вирішення справи про витребування майна з чужого незаконного володіння. Також не є підставою для скасування вірного по суті рішення доводи ОСОБА_3, що відсутність у реєстрах даних про реєстрацію її права власності на будинок №15 по вул.Козацькій у м.Новгород-Сіверський з надвірними будівлями та спорудами не свідчить про те, що вона не являється власником вказаного майна, адже ніхто не оспорює право власності позивача на будинок №15 по вул.Козацькій.

Зазначення ОСОБА_6 у своїх запереченнях адреси м.Новогород-Сіверський, вул.Козацька, 13, на що звертає увагу особа, яка подає апеляційну скаргу, не стосується суті спору та не може бути підставою для скасування рішення.

Оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують вірного по суті рішення.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у звязку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 23 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Постанова складена повністю 30.03.2018 року.

Головуючий:Судді: