Провадження № 2/752/1834/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 лютого 2018 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Мирошниченко О.В.

за участю секретаря Мархотко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки та піклування Голосіївської районної адміністрації у м.Києві, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив про те, що 04.08.1981 року виконавчим комітетом Печерської районної ради народних депутатів м.Києва ОСОБА_4 видано ордер № 87896 серія Б на право зайняття квартири АДРЕСА_1.

До складу сім'ї ОСОБА_4, зазначені в ордері, належали: дружина -ОСОБА_5, син - ОСОБА_4, син - ОСОБА_6, дочка - ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_3 народився позивач - ОСОБА_1, місце проживання якого зареєстровано в квартирі з 19.05.1988 року.

Батьки відповідачів померли.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4

Відповідно до довідки про склад сім'ї № 1827 від 12.04.2017р. виданої Центром комунального сервісу № 32 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані три особи _ ОСОБА_1 (позивач), ОСОБА_2 (відповідач), ОСОБА_3 (відповідач).

Позивач зазначає, що квартира не є та ніколи не була постійним місцем проживанням відповідачів , вони не вели з позивачем та іншими наймачами спільного господарства, не сплачували комунальні платежі та плату за користування житлом, починаючи з 2001 року без поважних причин не проживають у зазначеній квартирі.

Відповідно до актів від 20.01.2017 р., від 21.02.2017р., від 22.03.2017 р., від 19.04.2017 р., вд 17.05.2017 р. та від 26.06.2017 р., підписаних сусідами та засвідчених майстром ЖЕД № 10, відповідачі не проживають в квартирі з 2001 року по дату складання актів.

18.08.2017 р. відповідачі за участю третіх осіб в період відсутності в квартирі позивача, зламали замки вхідних дверей вквартирі та без згоди позивача вселилися в квартиру. Позивачем по даному факту 18.08.2017 р. до Голосіївського управління поліції ГУ НП в м.Києві подано заяву про кримінальне правопорушення.

Позивач зазначає, що відповідачі не є членами сімї наймача та позивача,були відсутні в квартирі понад 6 місяців без поважних причин, вселилися в квартиру всупереч волі позивача.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

У судовому засіданні відповідачі заперечували проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи - Орган опіки та піклування Голосіївської районної адміністрації у м.Києві з перечував проти задоволення позовних вимог.

Заслухавши пояснення та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне.

04.08.1981 року виконавчим комітетом Печерської районної ради народних депутатів м.Києва ОСОБА_4 у складі сім'ї, яка складається з дружини - ОСОБА_5, сина - ОСОБА_4, сина - ОСОБА_6, дочки - ОСОБА_7 видано ордер № 87896 серії Б на право зайняття квартири АДРЕСА_1 (а.с. 5).

ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Обухівсьвського районного управління юстиції Київської області.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 виданим відділом реєстрації смерті у м.Києві 23.12.2006 р.

Згідно розпорядження № 330 від 26.03.2007 року Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації призначено ОСОБА_9 опікуном над онукою ОСОБА_2, яка мешкає разом з нею за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно розпорядження № 66 від 06.02.2012 року Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації призначено ОСОБА_10 опікуном над малолітнім ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, що підтверджується даними свідоцтва про смерть НОМЕР_3 виданого виконавчим комітетом Деревянської сільської ради Обухівського району Київської області 06.12.2016 р. (а.с.7).

Відповідно до довідки про склад сім'ї № 1827 від 12.04.2017р. виданої Центром комунального сервісу № 32 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані три особи _ ОСОБА_1 (позивач), ОСОБА_2 (відповідач), ОСОБА_3 (відповідач) (а.с. 6).

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (стаття 10 ЦПК України). Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК. Обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1ст.61 ЦПК України).

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Серед основних прав і свобод людини і громадянина Конституція України проголошує право на житло. Тобто право на житло - це одне із найважливіших соціально-економічних прав громадян України, оскільки воно стосується основ життя людини. Відповідно до ст. 25 Загальної декларації прав людини «Кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров'я й добробуту її самої та її родини». Невід'ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (ст. 10). При цьому, як вбачається із п. 1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання. Повага до права людини на житло закріплена також у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людиниі основоположних свобод. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Фізична особа може мати кілька місць проживання ( ч.6 ст.29 ЦК України).

Згідно ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно ст. 116 ЖК Української РСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно роз'яснень, наданих у п.17 Постанови Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року, вирішуючи спір про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Зі змісту ст. 405 ЦК України вбачається, що підставою для втрати права на користування житлом є відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік.

Відповідно 2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла 14 років вільно обирає собі місце проживання. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновителів) або одного з них, з ким вона проживає.

Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що за виходячи з зазначеним норм законодавства враховуючи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не могли самостійно визначати своє місце проживання, а тому така підстава для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщення як проживання без поважних на то причин взагалі не може мати місце.

В ході даного судового розгляду позивачем та його представником в обґрунтування поданого позову не було доведено належним чином та підтвердження протиправної, винної поведінки відповідачів, які б мали місце до звернення позивача до суду з даним позовом за захистом порушеного права.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення (ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За змістом положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За таких обставин, а також враховуючи те, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 іншим житлом не забезпечені, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Так як, в задоволенні позову відмовлено, то підстави для відшкодування судових витрат відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України відсутні.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 430 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя