Ухвала

Іменем України

22 березня 2018 року

м. Київ

справа № 629/3460/16-ц

провадження № 61-13091ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Хопти С.Ф.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_5,на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 липня 2017 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 16 січня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

07 вересня 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 25 травня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого останньою отримано кредит в розмірі 6 600 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 умов кредитного договору, станом на 15 червня 2016 року виникла заборгованість в розмірі 13 181 грн 80 коп., яка складається: заборгованість за тілом кредиту становить - 8 479 грн 32 коп.; заборгованість по відсотках за користування кредитом - 2 022 грн 54 коп.; заборгованість за пенею за прострочення виконання зобов'язання - 3 203 грн 92 коп.; заборгованість за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн - 750 грн.; штрафи - 500 грн (фіксована складова), 603 грн 90 коп. (процентна складова).

Із урахуванням зазначеного, позивач просив позов задовольнити, стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 13 181 грн 80 коп.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 липня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 13 181 грн 80 коп. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Поставною апеляційного суду Харківської області від 16 січня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн - у розмірі 750 грн, штрафів в розмірі 500 грн -фіксована складова та 603 грн 90 коп. - процентна складова. У задоволенні вказаної частини позовних вимог відмовлено.

Зменшено розмір заборгованості за кредитом, яка підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з 8 479 грн 32 коп. до 6 596 грн 27 коп., процентів за користування кредитом з 2 022 грн 54 коп. до 1 573 грн 37 коп., пені з 3 203 грн 92 коп. до 363 грн 54 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 8 533 грн 18 коп., де заборгованість за кредитом становить 6 596 грн 27 коп., заборгованість по процентах 1 573 грн 37 коп., пеня 363 грн 54 коп. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В іншій частині рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 липня 2017 року - залишино без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_5,просить скасувати рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 липня 2017 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 16 січня 2018 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що за невідомих обставин, невідомими особами з карткових рахунків відповідача були списані грошові кошти. 12 вересня 2015 року ОСОБА_4 звернулася до органів поліції із заявою про те, 09 вересня 2015 року невідома особа шляхом зловживання довірою заволоділа коштами відповідача із картки ПАТ КБ «ПриватБанк», чим спричинила їй матеріальну шкоду на суму 7 100 грн. За даним фактом порушено кримінальне провадження, однак суди на дану обставину увагу не звернули та безпідставно стягнули із відповідача заборгованість за кредитним договором.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини першої статті 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу, які регулюють відносини позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.

Частиною першою статі 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 549 ЦК України передбачено обов'язок боржника сплатити кредитору неустойку (штраф, пеню) в разі порушення ним зобов'язання. Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно частини другої статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого в незмінній частині погодився й апеляційний суд, виходив із того, що між позивачем та відповідачем 25 травня 2010 року було укладено кредитний договір, згідно якого ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 6 600 грн. У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_4 зобов'язання за кредитним договором, утворилася заборгованість, яка в силу вказаних норм матеріального права підлягає стягненню у розмірі 13 181 грн 80 коп.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Частково скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд із урахуванням вказаних норм матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, правильно виходив із того, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором є порушення прав боржника.

Оскільки позивачем було неправильно визначено розмір заборгованості, апеляційний суд, перевіривши правильність нарахування боргу, процентів за користування кредитними коштами та пені, дійшов обґрунтованого висновку щодо зменшення розміру стягнутої заборгованості.

Апеляційним судом зроблено правильний висновок про те, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження того, що грошовими коштами у розмірі 6 600 грн заволоділи невідомі особи шляхом шахрайських дій. Наданий ОСОБА_4 витяг з кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 12 вересня 2015 року за № 0002251 визнаний апеляційним судом недопустимим доказом, який може не свідчити про факт злочинного заволодіння грошовими коштами, які знаходилися на картковому рахунку відповідача. Крім того, ОСОБА_4 не було проінформовано банк щодо незаконного використання картки.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваної постанови апеляційного суду і рішення суду першої інстанції в незмінній частині не вбачається неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а також порушення норм процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддівдійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_5,на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 липня 2017 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 16 січня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О.В. Білоконь

С. Ф. Хопта