Справа № 473/512/18
РІШЕННЯ

іменем України

"03" квітня 2018 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Ротар М.М.

при секретарі Фінько О.П.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬФАКОММЕРСГРУП» про захист прав споживачів шляхом визнання договорів недійсними та стягнення коштів

В С Т А Н О В И В :

20 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги обґрунтовував тим, що в січні 2018 року він в мережі Інтернет на сайті avtobazar.ua знайшов оголошення щодо розпродажу автомобілів марки «DAEWOO» 2014 року випуску за 78 000,00 грн. 30.01.2018р. він звернувся до офісу відповідача в місті Суми, та уклав попередні договори купівлі-продажу транспортного засобу № 0054 та № 0055, за якими відповідач зобовязався придбати та передати йому у власність транспортні засоби.

На виконання умов договорів позивач того ж дня вніс на рахунок відповідача 46 000 грн. відповідно до умов договорів.

Після оплати, наданих відповідачем рахунків, позивач повернувся до офісу відповідача, де отримав свої примірники договорів. При цьому зясувалось, що працівники відповідача замінили перші сторінки договорів № 0054 та № 0055, змінивши загальну вартість автомобіля (пункт 1.6. кожного договору), та допустивши помилку в кольорі автомобілів. Зазначене підтверджується невідповідністю вищевказаних даних інформації викладеній в заяві додатку до договору.

Так, відповідно до умов попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу № 0054 від 30.01.2018р. позивач повинен був придбати автомобіль марки «DAEWOO» модель «GENTRA» 2014 року випуску чорного кольору за 230 000,00 грн., а відповідно до заяви-додатку до договору цього договору мова йшла про автомобіль марки «DAEWOO» модель «GENTRA» 2014 року випуску сріблястого кольору за 78 000,00 грн.

Також відповідно до умов попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу № 0055 від 30.01.2018р. позивач повинен був придбати автомобіль марки «DAEWOO» модель «GENTRA» 2014 року випуску сріблястого кольору за 230 000,00 грн., а відповідно до заяви-додатку до договору цього договору мова йшла про автомобіль марки «DAEWOO» модель «GENTRA» 2014 року випуску чорного кольору за 78 000,00 грн.

Також, позивачу стало відомо з примірників договорів, що кінцевим строком укладення основного договору визначено 31.12.2019р., хоча при укладенні вказаних договорів відповідач запевняв, що автомобілі вже є в наявності.

Згідно пункту 1.5 попередніх договорів купівлі-продажу транспортного засобу № 0054 та № 0055 від 30.01.2018р. сторони зобовязувались укласти основний договір 06.02.2018р., за умови повного виконання п.2. попереднього договору, тобто сплати 23 000,00 грн. по кожному договору.

Після підписання вищевказаних попередніх договорів працівники відповідача повідомили позивача, що для укладання основного договору йому обовязково потрібно буде звертатись до головного офісу відповідача в м.Харкові.

Однак коли 06.02.2018р. позивач приїхав до головного офісу відповідача в місто Харків для укладення основних договорів, то зясувалось, що за вказаною у попередніх договорах адресою, офісу відповідача немає. На телефонні дзвінки на номер зазначений у договорах ніхто не відповів. Позивач письмово звертався на адресу у відповідача з листами про розірвання вказаних договорів, однак відповіді на вищевказані заяви так і не отримав.

За вказаних обставин позивач вважає, що відповідач порушив його права, як споживача, що визначені нормами Закону України «Про захист прав споживачів». Просив визнати недійсними попередні договори №0054 та 0055 купівлі-продажу транспортного засобу, а також стягнути з відповідача на його користь грошові кошти, що були сплачені ним за вказаними договорами.

Ухвалою суду від 20 лютого 2018 року було відкрито провадження по справі та справа була призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав у повному обсязі.

Від відповідача до суду надійшов відзив, в якому він зазначив, що позивач, укладаючи договори, повністю усвідомлював всі їх умови. Крім того, ним не доведено порушення принципу добросовісності та всіх чинників, що необхідні для кваліфікування договорів як несправедливих. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідач ввів його в оману. Позивачем жодним чином не доведений та необгрунтований є факт того, що істотні умови договорів порушуються у розумінні ст. 651 ЦК України та того, що умови договору завдають якоїсь шкоди позивачу. Просив вважати всі вимоги позивача необґрунтованими та відмовити у повному обсязі у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого.

В судовому засіданні встановлено, що 30 січня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до адміністрації ТОВ «"АЛЬФАКОММЕРСГРУП» із заявами про надання йому автомобілів марки «DAEWOO GENTRA» 2014 року, сріблястого та чорного кольору випуску вартістю по 78000 грн. кожний (а. с. 7, 11).

30 січня 2018 року позивачем ОСОБА_1 на рахунок відповідача було внесено 23 000 грн., як оплата попереднього договору купівлі-продажу №0055 та 23 000 грн. як оплата попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу № 0054, що підтверджується відповідними квитанціями (а. с. 8).

30 січня 2018 року між ТОВ «АЛЬФАКОММЕРСГРУП» та позивачем ОСОБА_1 було укладено попередній договір №0054 купівлі-продажу транспортного засобу, предметом якого є придбання транспортного засобу марки «DAEWOO GENTRA» (а. с. 5-6).

30 січня 2018 року між ТОВ «АЛЬФАКОММЕРСГРУП» та позивачем ОСОБА_1 було укладено попередній договір №0055 купівлі-продажу транспортного засобу, предметом якого є придбання транспортного засобу марки «DAEWOO GENTRA» (а. с.9-10).

Предметом вказаних договорів є зобов'язання сторін у встановлений строк укласти Договір купівлі-продажу транспортного засобу на умовах, встановлених у попередньому договорі. Відповідно до п. 1.5 Попереднього договору сторони зобовязуються укласти основний договір до 06 лютого 2018 року за умови повного виконання п.2.1 попереднього договору.

Відповідно до п. 2.1 Попереднього договору на підтвердження дійсних намірів сторін на укладення основного договору в момент укладення попереднього договору покупець перераховує на поточний рахунок продавця грошові кошти в розмірі 23000 грн., а продавець своїм підписом під попереднім договором підтверджує отримання таких коштів.

Згідно з квитанціями № ПН8581 від 30.01.2018 року та № ПН5888 від 30.01.2018 року позивач ОСОБА_1 сплатив по 23000 грн., отримувач: ТОВ «АЛЬФАКОММЕРСГРУП», призначення платежу: сплата згідно попереднього договору від 30.01.2018 року № 0054 та від 30.01.2018 року №0055.

В судовому засіданні було встановлено, що до теперішнього часу основний договір купівлі-продажу не укладений.

Згідно з положеннями ст. ст. 526,527,530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав.

Згідно з ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про захист прав споживачів" за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів »передбачено визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Відповідно до ч. 2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Згідно п. 4, 6, 7 ч. 3 ст.18 Закону України Про захист прав споживачів несправедливими є, зокрема, умови договору про: надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника). Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним, відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України Про захист прав споживачів.

Згідно з приписами ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика забороняється. Відповідно до ч. 2 ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів" підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Пунктом 4 ч. 3 ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів", визначено, що забороняються як такі, що вводять в оману, зокрема, недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення. Згідно до ч. 6 ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

В судовому засіданні встановлено, що умови спірного договору не виконані з вини відповідача, чим позивачеві завдано збитків на загальну суму 46 000грн. При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 12,81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач в судове засідання не зявився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача.

Таким чином, суд приходить висновку, що позовні вимоги повністю підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню частково в розмірі стягнення з відповідача грошових коштів, що були сплачені на рахунок відповідача, як авансовий платіж за купівлю-продаж транспортних засобів.

В частині стягнення з відповідача банківської комісії, що була сплачена позивачем при перерахування коштів на рахунок відповідача в сумі 230 грн., то суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині, оскільки відповідач до вказаних платежів жодним чином відношення не має, це відносин між клієнтом та банком, що регулюються затвердженими відповідними банківськими установами тарифами.

Не підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача витрати на проїзд до м. Харкова 06.02.2018 року для укладення з відповідачем основного договору в сумі 531,71 грн., оскільки необхідність вказаних витрат жодним чином не підтверджена.

Проаналізувавши сукупність доказів, наданих сторонами, суд дійшов переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Також, у відповідності до ч. 1 ст. 144 підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 2 560 грн за дві вимоги немайнового характеру та дві вимоги майнового характеру, оскільки позивач від сплати судового збору за подання цього позову звільнено, з урахуванням правової позиції Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ України у справі № 405/7915/15-ц від 18 травня 2016 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2,3,19,23,76-89,141,258-268 ЦПК України , суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 0054, укладений 30 січня 2018 року між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «АЛЬФАКОММЕРСГРУП».

Визнати недійсним попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 0055, укладений 30 січня 2018 року між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «АЛЬФАКОММЕРСГРУП».

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬФАКОММЕРСГРУП» на користь ОСОБА_1 23 000 (двадцять три тисячі) гривень в рахунок повернення коштів, сплачених в рахунок авансового платежу за договором купівлі-продажу транспортного засобу за попереднім договором № 0054 від 30 січня 2018 року.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬФАКОММЕРСГРУП» на користь ОСОБА_1 23 000 (двадцять три тисячі) гривень в рахунок повернення коштів, сплачених в рахунок авансового платежу за договором купівлі-продажу транспортного засобу за попереднім договором № 0055 від 30 січня 2018 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬФАКОММЕРСГРУП» в дохід держави 2819 (дві тисячі вісімсот дев'ятнадцять ) гривень 20 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, зареєстрований проживаючим за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3

Відповідач: Товариство з обмеженою з обмеженою відповідальністю «АЛЬФАКОММЕРСГРУП», , юридична адреса 61143 Харківська область м. Харків Орджонікідзевський район бульвар Грицевця буд. 3-А.

Повний текст рішення виготовлено 04 квітня 2018 року.

Суддя М.М. Ротар