Постанова

Іменем України

7 березня 2018 року

м. Київ

справа № 492/1702/15-ц

провадження № 61-4343 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С.Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

треті особи: орган опіки та піклування Арцизької районної державної адміністрації Одеської області, Арцизька районна державна адміністрація Одеської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Арцизького районного суду Одеської області у складі судді Крутової О. М., від 19 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області у складі суддів: Процик М. В., Дрішлюка А. І., Заїкіна А. П., від 18 жовтня 2016 року,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та піклування Арцизької районної державної адміністрації Одеської області, про визначення місця проживання дитини.

Позовна заява мотивована тим, що в період перебування в шлюбі з ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася дочка ОСОБА_6. Після розірвання шлюбу сторони не можуть досягти згоди щодо місця проживання дитини, а тому позивач, для найкращого забезпечення інтересів дитини, просила визначити її місце проживання разом із матір'ю.

У березні 2016 року ОСОБА_5 подав зустрічний позов, в обґрунтування якого зазначав, що він займається навчанням, вихованням та розвитком дочки, у дитини є всі належні умови для проживання, навчання та розвитку. Наголошував на тому, що має постійний дохід, спиртними напоями не зловживає та вважає, що дитина повинна проживати разом з батьком.

Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 19 травня

2016 року, з урахуванням додаткового рішення цього ж суду від 8 червня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_7 разом із матір'ю ОСОБА_4

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що мати дитини має постійне місце проживання, місце роботи та джерело існування, вона створила всі умови для проживання, виховання та розвитку дочки, а виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір'ю не встановлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що визначення місця проживання дитини разом із матір'ю в повній мірі відповідає її інтересам.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач веде аморальний спосіб життя, проживає у однокімнатній квартирі, яка їй не належить, разом із співмешканцем. На відміну від позивача, у нього є всі належні умови для проживання, навчання та розвитку дитини, він перебуває у зареєстрованому шлюбі та демонструє дитині приклад стабільної сімейної моделі життя, а також любові та взаємоповаги всіх членів родини одне до одного. Крім того, суди залишили поза увагою особисте бажання дитини проживати з батьком.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 19 січня 2008 року по

25 березня 2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі за період якого у них народилася дочка - ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_1. На час розгляду справи дитина проживає разом із батьком у будинку АДРЕСА_1

Мати та батько малолітньої дитини проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дочка.

Згідно з актом обстеження умов проживання дитини від 20 січня 2016 року за адресою її батька, у будинку створені умови для проживання малолітньої ОСОБА_7, зокрема, вона мешкає в кімнаті разом з двома малолітніми дітьми співмешканки її батька. У дитини є окреме ліжко, шафа для речей, комод з особистими речами, письмовий стіл, стіл під телевізор, ноутбук (а. с. 32, 80). ОСОБА_8 утримує домашнє господарство у

АДРЕСА_2, має власну земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 1 га, трактор МТЗ -80 для обробки землі і супутні агрегати (а. с. 50).

Відповідно до копії паспорту громадянина України, мати дитини - ОСОБА_4 народилася в селі Долинівка Арцизького району Одеської області (а. с. 4).

Відповідно до довідки від 20 жовтня 2015 року № 2041, виданої виконавчим комітетом Арцизької міської ради Одеської області, ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 7). Власного житла у ОСОБА_4 немає, мешкає разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_9 у цивільному шлюбі за вищевказаною адресою та є наймачем вищевказаної однокімнатної квартири загальною площею 29,7 кв. м, житловою 15,73 кв. м (а. с.195-196).

За складеним Службою у справах дітей Арцизької районної державної адміністрації актом обстеження умов проживання матері дитини

від 9 листопада 2015 року вбачається, що ОСОБА_4 проживає в однокімнатній квартирі за вказаною адресою зі співмешканцем

ОСОБА_9, для дитини виділено окреме ліжко, місто для власних речей. Дорослі бажають проживати з дитиною - ОСОБА_7 сумісно, як одна родина (а. с. 8, 33).

ОСОБА_4 має вищу педагогічну освіту, працює вчителем початкових класів з 1 вересня 2013 року в загальноосвітній школі I - III ступенів, характеризується за місцем роботи позитивно, дохід за 6 місяців (1 травня 2015 року по 31 жовтня 2015 року) склав 18 960 грн 30 коп., на обліку у психіатра чи нарколога не перебуває. Робочий час позивача триває

з 9 до 13 год.

Батько дитини ОСОБА_5 має середню освіту, працює у ТОВ «ФЕРКО» кранівником, з місячним окладом згідно штатного розпису 1 378 грн

(а. с. 53); за місцем роботи та за місцем проживання характеризується позитивно, його майновий стан задовільний, має підсобне господарство, на обліку у психіатра чи нарколога не перебуває; знаходиться у шлюбі з ОСОБА_10 з 1 березня 2016 року (а. с. 132). Робочий час відповідача триває з 9 до 17 год.

Малолітня дитина сторін у справі - ОСОБА_7 навчається в першому класі загальноосвітньої школи, характеризується як старанна, працелюбна учениця. Завжди охайно одягнена, мати і батько цікавляться навчанням і вихованням дитини, відвідують батьківські збори (а. с. 11).

27 та 28 січня 2016 року під час бесіди працівниками служби у справах дітей з малолітньою ОСОБА_7 у присутності батьків, остання виявила бажання мешкати як разом з батьком, так і разом з батьком і матір'ю (а. с. 34, 35).

За висновком служби у справах дітей Арцизької районної державної адміністрації Одеської області від 29 січня 2016 року доцільним визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_7, як з батьком так і з матір'ю (а. с. 27). Цей висновок наданий на розгляд комісії з питань захисту прав дитини.

Членами комісії з питань захисту прав дитини прийнято рішення

від 29 січня 2016 року № 2 про доцільність визначення місця проживання дитини разом з батьком (а. с. 30, 31).

11 лютого 2016 року орган опіки та піклування Арцизької районної державної адміністрації Одеської області надав висновок про доцільність визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_7 разом з батьком (а. с. 28).

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Стаття 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей зобов'язує суд надати можливість дитині висловити свою думку при вирішенні питань, які її стосуються, і приділяти цій думці належну увагу.

У вітчизняному законодавстві також закріплено відповідні положення щодо забезпечення права дитини на власну думку.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року «Савіни проти України» (заява 39948/06). У параграфі 59 цього рішення вказано, що суд також зауважує, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей.

Судами попередніх інстанцій врахували встановили, що 27 та 28 січня

2016 року під час бесіди працівниками служби у справах дітей з малолітньою ОСОБА_7 у присутності батьків, остання виявила бажання мешкати як разом з батьком, так і разом з батьком і матір'ю (а. с. 34, 35).

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що мати дитини має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерело існування, вона створила всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини.

Крім того, ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, встановивши, що висновки органу опіки та піклування Арцизької районної державної адміністрації Одеської області 11 лютого 2016 року та служби у справах дітей Арцизької районної державної адміністрації Одеської області

від 29 січня 2016 року не містять виняткових обставин, які б давали підстави для розлучення дітей з матір'ю відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, а також той факт, що мати в найбільшій мірі може сприяти гармонійному розвитку малолітніх дітей, не встановивши під час розгляду справи виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання дітей разом з матір'ю, та врахувавши думку дитини і її інтереси, дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визначення місця проживання дитини разом з матір'ю.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач веде аморальний спосіб життя не ґрунтуються на матеріалах справи.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не взяли до уваги бажання дитини залишиться проживати разом із батьком є необґрунтованими, оскільки судами була врахована думка дитини, яка вказала на те, що вона любить обох своїх батьків та виявила бажання мешкати як разом з батьком, так і разом з батьком і матір'ю.

Посилання в касаційній скарзі на те, що позивача в будь-який час можуть виселити із орендованої квартири та суди не врахували гірші житлово-побутові умови матері порівняно з батьковими є необґрунтованими, оскільки суди при визначенні місця проживання дитини перш за все беруть до уваги інші критерії, зокрема ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, у тому числі обов'язків по вихованню дитини, особисту прихильність дитини до кожного з ник, вік дитини та повинні виходити із якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Натомість матеріально-побутове забезпечення батьків судами враховується, але не є визначальним. Гірші житлово-побутові умови не можуть вважатися законною підставою для розлучення матері з дитиною.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Арцизького районного суду Одеської області від 19 травня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня

2016 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк