Провадження № 2/727/4/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2018 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Чебан В.М.

при секретарі Меренчук Р.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В :

ПозивачОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, мотивуючи позовні вимоги тим, що 29.09.2010 року між ним та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений договір дарування частки житлового будинку, відповідно до якого дарувальник передав безоплатно у власність обдарованого 46/100 ідеальних часток житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами під АДРЕСА_1.

16.12.2016 року Шевченківським районним судом м. Чернівці було винесено рішення, яким визнано недійсним договір дарування від 29.09.2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Кривцовою К.Т., зареєстрований в реєстрі за № 7992.

Позивач зазначає, що після укладення договору дарування частки будинковолодіння, земельна ділянка, на якій знаходиться будинок АДРЕСА_1, була приватизована. 02.07.2014 року було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме: на земельну ділянку площею 0,1 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до вказаного свідоцтва на праві спільної сумісної власності співвласниками земельної ділянки є відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Після визнання договору дарування недійсним, відповідачка ОСОБА_2 втратила своє право власності на частку житлового будинку, а він набув статусу власника частки нерухомого майна, тобто, на даний час один із співвласників нерухомого майна не є співвласником земельної ділянки, на якій це майно розташовано.

Позивач стверджує, що він є власником 46/100 часток будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_1, тому відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України за ним має бути визнано право власності на 46/100 часток земельної ділянки, на якій розташовано належне йому нерухоме майно.

На основі викладеного просить суд визнати за ним право власності на 46/100 часток земельної ділянки площею 0,1000 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2.

Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, однак від представника позивача до суду надійшла заява, згідно якої позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити та розглянути справу у їх відсутність.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Від відповідача ОСОБА_3 до суду надійшла заява, згідно якої остання просить справу розглянути у її відсутність та не заперечує щодо задоволення позову.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.04.1990 року між виконкомом Ленінської районної Ради народних депутатів м. Чернівці та позивачем ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу (а.с.6-7), відповідно до якого ОСОБА_1 купив 46/100 частин жилого будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд по АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 400 кв.м.

29.09.2010 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений договір дарування частки житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Кривцовою К.Т. та зареєстрований в реєстрі № 7992, відповідно до якого дарувальник передав безоплатно у власність обдарованого 46/100 ідеальних часток житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами під № АДРЕСА_1.

Після укладення договору дарування частки будинковолодіння, земельна ділянка, на якій знаходиться будинок АДРЕСА_1, була приватизована.

Як вбачається з свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.07.2014 року (а.с.8) співвласниками земельної ділянки площею 0,1 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою АДРЕСА_1 є відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16.12.2016 року (а.с.12-13) було задоволено позов ОСОБА_1 та визнано недійсним договір дарування 46/100 ідеальних часток житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами під АДРЕСА_1, укладений 29.09.2010 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2

Як встановлено судом, на даний час один із співвласників нерухомого майна не є співвласником земельної ділянки, на якій це майно розташовано, оскільки після визнання договору дарування недійсним, відповідачка ОСОБА_2 втратила своє право власності на частку житлового будинку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.9), а позивач набув статусу власника частки нерухомого майна.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності житлового будинку, будівлі або споруди.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права.

Таким чином, суд вважає, що оскільки позивач ОСОБА_1 є власником 46/100 часток будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_1, тому відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України за ним необхідно визнати право власності на 46/100 часток земельної ділянки, площею 0,1000 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2, задовольнивши позовні вимоги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.15, 16, 377 ЦК України, ст.ст.120 ЗК України, ст.ст.12, 13, 89, 259, 264, 265, 268, 273, 282, 284 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Винести заочне рішення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на 46/100 часток земельної ділянки, площею 0,1000 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану в АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

З повним текстом рішення суду учасники справи можуть ознайомитись 16 березня 2018 року.

СУДДЯ: