Провадження № 2/752/1251/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
23.02.2018 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді Колдіної О.О.
з участю секретаря - Якушко Т.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщення за адресою:АДРЕСА_2.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач з червня 2005 р. не проживає в спірній квартирі, має інше місце проживання і до помешкання не повертався.
Оскільки ОСОБА_2 відсутній в квартирі понад 1 рік без поважних причин, мешкає за іншою адресою на підставі положень ст.405 ЦК України позивач просить визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням.
Представник позивача подала заяву про розгляд справи у її відсутність та надала згоду на ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з»явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся за місцем реєстрації належним чином.
Відповідно до вимог ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує праву на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 223, 280 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_1
На момент розгляду справи, згідно з Довідкою форми № 3, в квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_1, її син ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2
Позивач та відповідач перебували у шлюбі і відповідач був вселений до квартири як член сім'ї власника житла.
Підставами звернення позивача до суду з даним позовом є порушення її права власності без позбавлення права користування і володіння майном.
Відповідно до роз'яснень, викладених в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.
Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Судом встановлено, що протягом 10 років сторони не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства, з червня 2005 р. відповідач не проживає в спірній квартирі і виїхав добровільно, участі в утриманні житла не приймає.
Судом встановлено, що будь-яких перешкод ОСОБА_2 у користуванні квартирою 176 по вул. Заболотного в м. Києві відповідачу не створює.
Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, беручи до уваги всі зібрані і досліджені судом докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, доведеним і таким, що підлягає задоволенню.
Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 82, 133, 141, 258, 259, 263-265, 266, 280, 281 ЦПК України, суд, -
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_4.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_5) на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі в розмірі 640 гривень.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя