ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/431/17
Провадження № 2/362/187/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2018 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Корнієнко С.В., за участю секретаря судового засідання Лагути І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ІННОВАЦІЙНА КОМПАНІЯ» (ПАТ «УКР/ІН/КОМ») та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичної особи на ліквідацію ПАТ «Укрінбанк», про звільнення, стягнення заробітної плати, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та вихідної допомоги,-

В С Т А Н О В И В:

В січні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість в сумі 46 738,85 грн. по: заробітній платі за період з 13 липня 2016 року по 31 серпня 2016 року; індексації заробітної плати; компенсації за невикористані дні щорічної відпустки; вихідної допомоги в розмірі її тримісячного середнього заробітку відповідно до статті 44 КЗпП України.

22 березня 2017 року позивач звернулась до суду з Заявою про зміну предмету позову. В якій просила зобовязати ПАТ «УКРІНКОМ» звільнити її з роботи з 31 серпня 2016 року на підставі ч. 3 ст. 38 Кодексу законів про працю України та стягнути з Відповідача на її користь заборгованість в сумі 46 738,85 грн.; стягнути з відповідача судові витрати по справі.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 21 березня 2016 року її було прийнято на посаду начальника відділу по роботі з кредиторами юридичних осіб регіональних підрозділів Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк», про що був укладений строковий трудовий договір №55 від 21.03.2016 року. Відповідно до п. 1.5 Договору, строк його дії визначений з 21.03.2016 року по 27.07.2016 року. Після закінчення визначеного в Договорі строку дії, її не звільнили, не розрахували та не видали трудової книжки, тобто трудові відносини фактично продовжились, а Договір, згідно зі ст.. 39 КЗпП, став безстроковим. Враховуючи тривале порушення відповідачем законодавства про працю, 09 вересня 2016 року ОСОБА_1 на імя уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «УКРІНБАНК» ОСОБА_2А.(який був призначений уповноваженою особою Фонду, якій делегуються повноваження ліквідатора ПАТ «УКРІНБАНК» з 02 вересня 2016 року, на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду №1705 від 01 вересня 2016 року) була подана заява про звільнення та проведення повного розрахунку (отримана банком 12 вересня 2016 року, про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення). Однак, до теперішнього часу її заява залишається без реагування (розрахунок не проведений, трудова книжка з відповідною відміткою не видана), а тому вона вимушена звернутись до суду з вказаним позовом.

Позивач в судове засідання не зявилась, до суду надіслала заяву про слухання справи за її відсутності, в якій вимоги позову підтримала, просила їх задовольнити.

Представник ПАТ «УКР/ІН/КОМ» в судове засідання не зявився, надіславши до суду письмові заперечення проти позову та додаткові пояснення, вимоги позову не визнає, просить відмовити в задоволенні позову.

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не зявився, надіславши до суду письмові заперечення проти позову, в яких просять відмовити в задоволенні позову.

Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не зявились, відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з положеннями ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Положення ст. 12 ЦПК України регламентують, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За положеннями ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 43 Конституції України, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до положень ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Положеннями ч.5 ст.97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Згідно із положеннями ч.1 ст.115 КЗпП України та ст.24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Розглядаючи вимоги про суми, які підлягають стягненню з банку суд зазначає.

Відповідно до положень ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Положеннями ч.2 ст.233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно із положеннями ст.48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди; відомості про стягнення не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабміном України.

Інструкцією «Про ведення трудових книжок», затвердженою Постановою Мінпраці №58 від 29.07.1993р. зі змінами від 8.06.2001р. , зокрема, передбачено: п.1.1. - Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві усіх форм власності або у фізичної особи понад п'ять днів. п.2.4. - Усі записи в трудовій книжці вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу , записи завіряються печаткою. п. 2.21-1. Трудові книжки працівників, які працюють на умовах трудового договору у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, зберігаються безпосередньо у працівників. п. 4.1. У разі звільнення працівника всі записи про роботу засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

За змістом ст.38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. У разі, якщо вказані працівником причини звільнення порушення роботодавцем трудового законодавства (частина третя статті 38 КЗпП України) не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не має права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на звільнення за власним бажанням без посилання на частину третю статті 38 КЗпП України.

Відповідно до постанови Верховного суду України справа № 6-34цс/13 від 22 травня 2013 року для визначення правової підстави розірвання трудового договору за ч.3 ст.38 КЗпП України значення має сам лише факт порушення роботодавцем законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причини такого порушення та його істотність.

Якщо ж працівник усе-таки вимагає розірвання трудового договору, адміністрація не має права утримувати його, затримуючи розрахунок та видачу трудової книжки. Статтею 117 КЗпП України за затримку розрахунку при звільненні передбачено відповідальність: у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у визначені строки, за відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про відпустки», за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Згідно з названою статтею, датою звільнення у цьому разі є останній день відпустки.

Судом встановлено, що 15 березня 2016 року Наказом №544-к тимчасової адміністрації ПАТ «УКР/ІН/БАНК» про звільнення та зміни штатного розпису, ОСОБА_1, начальника Управління кредитування клієнтів регіональних підрозділів Департаменту кредитування корпоративних клієнтів, 18 березня 2016 року у звязку зі змінами в організації виробництва і праці, скороченням чисельності та штату працівників ПАТ «УКРІНБАНК», відповідно до п. 1 ст . 40 КЗпП України (а.с. 131), на підставі наказу від 11.01.2016 №54-к (а.с. 130).

21 березня 2016 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду начальника відділу по роботі з кредиторами юридичних осіб регіональних підрозділів Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк», про що був укладений строковий трудовий договір №55 від 21.03.2016 року.

Наказом тимчасової адміністрації ПАТ «УКР/ІН/БАНК» про прийняття на роботу та зміни до штатного розпису №683-к від 18 березня 2016 року внесено зміни до штатного розпису ПАТ «УКРІНБАНК», а саме з 21 березня 2016 року введено посади до штатного розпису Банку, згідно Додатку №1, прийнято на роботу працівників з 21 березня 2016 року за строковим трудовими договорами згідно Додатку №2 з оплатою праці відповідно до штатного розпису (а.с. 133).

Наказом №319-к від 31 серпня 2016 року ОСОБА_1 прийнято на посаду заступника начальника управління супроводження корпоративного кредитування Департаменту супроводження кредитних операцій з 01 вересня 2016 року з посадовим окладом згідно штатного розпису та встановлено їй іспитовий строк три місяці (а.с. 136).

Своєю Заявою від 09.09.2016 року ОСОБА_1 звернулась до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «УКРІНБАНК» ОСОБА_2 з проханням розірвати трудовий договір та звільнити її за власним бажанням з 12.09.2016 року, відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України, повернути їй трудову книжку, виплатити всі належні їй нарахування по заробітній платі згідно чинного законодавства (а.с. 5). Вказана Заява ОСОБА_1 була отримана ОСОБА_3» 12.09.2016 року, про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 8).

Відповідно до розрахунку заборгованості по заробітній платі за період з 13 липня 2016 року по 31 серпня 2016 року ОСОБА_1 - заборгованість становить 46 738 грн. 85 коп. з яких: всього заробітної плати 18 285,72 грн., всього індексації 101,50 грн., компенсації за невикористану відпустку (9 днів) 3 673, 47 грн., вихідна допомога в розмірі тримісячного середнього заробітку 36 000, 00 грн. ( утримано 18% ПДФО 10 450,92 грн., 1,50% військового збору 870,91 грн.) (а.с. 9).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань назву відповідача було змінено на Публічне акціонерне товариство (ПАТ «УКР/ІН/КОМ») (а.с. 79-81, 82-86).

Отже, наведеними вище доказами підтверджено факт трудових відносин позивача з відповідачем ПАТ «Укрінбанк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКА ІННОВАЦІЙНА КОМПАНІЯ».

Таким чином, суд вважає встановленим та підтвердженим судовою преюдицією факт того, що відповідачем було допущено порушення умов трудового законодавства щодо своєчасного проведення оплати праці, що є порушенням ст.94,96 КЗпП України.

У день звільнення працівнику за нормами трудового законодавства має бути видана заробітна плата, включаючи плату за останній день роботи та компенсація за невикористані дні відпустки та вихідна допомога.

Визначаючи розмір заборгованості із заробітної плати, яка підлягала виплаті позивачу при звільненні, суд враховує наступне.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості із заробітної плати починаючи з 13.07.2016 року, тому з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу стягненню підлягає заборгованість із заробітної плати за період з 13.07.2016 року по 31.08.2016 року включно.

Так,згідно з ч. 6 ст. 95 КЗпП заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку, а тому розмір індексації за липень та серпень 2016 року становить 101,50 грн.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткових відпусток працівникам, що мають дітей.

Нарахування компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки здійснюється у відповідності з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, від так позивачем вірно нарахована компенсація за невикористану відпустку (9 днів) в сумі 3 673,47 грн. (9*408,16).

Що стосується виплати вихідної допомоги, то статтею 44 КЗпП України визначено, що при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Згідно з п. 2 розділу 2 Порядку для виплати вихідної допомоги середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Пунктом 8 розділу 4 Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (24 000/42=571,43 грн.). Середньомісячне число робочих днів 21. Тому обчислений у відповідності з Порядком тримісячний середній заробіток позивача складає 571,43*21*3 = 36000 грн.

Саме така сума коштів підлягає стягненню з відповідача на користь позивача як вихідна допомога при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору, передбачена ст. 44 КЗпП України.

Таким чином, суд прийшов до висновку про порушення саме банком прав позивача на працю у звязку із не проведенням своєчасного звільнення на підставі поданої позивачем заяви та не здійснення розрахунку і виплати, належних при звільненні, а тому, вважає наявними підстави для притягнення банку до цивільної відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, з відновленням прав заявниці шляхом відновлення її цивільних прав та інтересів.

Згідно із положеннями ст.141 ЦПК України, при задоволенні позовних вимог підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сплачені позивачем по платіжному дорученню при зверненні до суду з даним позовом 640 гривень 00 копійок судового збору. (а.с. 59)

На підставі ст.ст. 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 38, 44, 75, 95, 113, 116, 117 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про відпустки»,ст. 33 Закону України «Про оплату праці», ст.ст.1, 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Зобовязати Публічне акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКА ІННОВАЦІЙНА КОМПАНІЯ» (ПАТ «УКР/ІН/КОМ») звільнити ОСОБА_1 з роботи шляхом видачі наказу про звільнення на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України з 31 серпня 2016 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ІННОВАЦІЙНА КОМПАНІЯ» (ПАТ «УКР/ІН/КОМ», код ЄДРПОУ 0583988, 93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Сметаніна, буд. 3-А) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: 08623, АДРЕСА_1) заборгованість в сумі 46 738 (сорок шість тисяч сімсот тридцять вісім) грн. 85 коп. з яких: всього заробітної плати 18 285,72 грн., всього індексації 101,50 грн., компенсації за невикористану відпустку (9 днів) 3 673, 47 грн., вихідна допомога в розмірі тримісячного середнього заробітку 36 000, 00 грн. ( утримано 18% ПДФО 10 450,92 грн., 1,50% військового збору 870,91 грн.).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ІННОВАЦІЙНА КОМПАНІЯ» (ПАТ «УКР/ІН/КОМ») на користь ОСОБА_1 640 грн. сплаченого судового збору.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ІННОВАЦІЙНА КОМПАНІЯ» (ПАТ «УКР/ІН/КОМ») на користь держави 467,38 грн. судового збору.

З повним текстом рішення сторони можуть ознайомитись 14.03.2018 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги або по закінченню апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Крім того, у відповідності до Розділу ХІІ Перехідних положень п. 15.5) апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до Апеляційного суду Київської області або через Васильківський міськрайонний суд Київської області, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Корнієнко С.В.