Провадження №22-ц/772/459/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк К. П.
Доповідач :Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 рокуСправа № 127/2-2652/09м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

судді-доповідача: Оніщука В.В.

суддів: Медвецького С.К., Голоти Л.О.,

за участю секретаря Ліннік Я.С.,

учасники справи:

заявник: публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

відповідач: ОСОБА_4,

відповідач: ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №2 апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 21 грудня 2017 року, постановлену під головуванням судді Гуменюка К.П. в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області, -

в с т а н о в и в :

В листопаді 2017 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулось в суд із заявою про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Заява мотивована тим, що 03 серпня 2009 Ленінським районним судом м. Вінниці ухвалено рішення по цивільній справі №2-2562/09 за позовом АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке набрало законної сили 14 серпня 2009 року. 29 грудня 2009 року Ленінським районним судом м. Вінниці на виконання зазначеного рішення видано виконавчий лист №2-2562/09. В заяві зазначено, що зв'язку з тим, що позичальник добровільно виконував рішення суду та намагався врегулювати заборгованість за кредитним договором, заявник до 25 березня 2017 року виконавчі листи до виконання не пред'являв, у зв'язку із чим пропустив строк пред'явлення останніх до виконання, а тому просив визнати поважними причини пропуску строку для пред'явлення до виконання виконавчих листів про стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки та поновити пропущені строки пред'явлення зазначених виконавчих листів до виконання.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21 грудня 2017 року заяву задоволено.

Поновлено публічному акціонерному товариству «Райффайзен Банк Аваль» строк для пред'явлення виконавчого листа №2-2652/09, виданого Ленінським районним судом м. Вінниці 29 грудня 2009 року про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором від 11 липня 2007 року в сумі 65 848 (шістдесят п'ять тисяч вісімсот сорок вісім) доларів США 70 центів.

Поновлено публічному акціонерному товариству «Райффайзен Банк Аваль» строк для пред'явлення виконавчого листа №2-2652/09, виданого Ленінським районним судом м. Вінниці 29 грудня 2009 року про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_5, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 11 липня 2007 року на загальну суму 65 848 (шістдесят п'ять тисяч вісімсот сорок вісім) доларів США 70 центів, а також стягнення судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 1 700 грн. та витрат на ІТЗ в сумі 30 грн..

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив того, що наявні підстави для задоволення заяви, оскільки судове рішення не є виконаним, при цьому врахував принцип обов'язковості судових рішень передбачений нормами цивільного процесуального законодавства України, а також судом звернуто увагу на те, що законом змінено строк пред'явлення виконавчих документів до виконання.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, мотивовану тим, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09 вересня 2015 року визнано неправомірною та скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження від 23 липня 2015 року при примусовому виконанні виконавчого листа №2-2562/09 у зв'язку із пропуском річного строку пред'явлення такого листа до виконання, крім того у виконавчому листі №2-2652/09 є відмітки державних виконавців від 17.03.2014 року та 27.06.2014 року про те, що виконавче провадження завершено та виконавчий лист повернуто стягувачеві, а тому просив ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні заяви відмовити, при цьому зроблено посилання на порушення норм матеріального і процесуального права.

У відзиві, поданому представником ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», на апеляційну скаргу зазначено, що боржник ОСОБА_4 не виконує своїх зобов'язань по кредитному договору, у зв'язку з чим подана ним апеляційна скарга є способом уникнення відповідальності за невиконання кредитних зобов'язань та рішення суду, при цьому виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та завершальною і невід'ємною частиною судового провадження.

В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки не повідомили, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 8 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу (пункт 9 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України).

Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вимогами ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом першої інстанції встановлено і сторонами не оспорено, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Вінниця від 03 серпня 2009 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» борг за договором кредиту від 11 липня 2007 року в сумі 65 848,70 доларів США, в рахунок погашення заборгованості та відповідно до договору іпотеки від 11 липня 2007 року звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_5, стягнуто солідарно з відповідачів судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1 700,00 грн. та витрати на ІТЗ в сумі 30,00 грн..

Ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниця від 19 листопада 2009 року заява ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

29 грудня 2009 року Ленінським районним судом м. Вінниця видано виконавчий лист №2-2652/09 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу за договором кредиту від 11 липня 2007 року в сумі 65 848,70 доларів США. Виконавчий лист містить відмітку про те, що рішення суду набрало законної сили 14 серпня 2009 року. Зазначений виконавчий лист містить відмітки про його повернення, зокрема, 31 травня 2013 року виконавчий лист повернуто стягувачу (стягнення не проводилось), 30 вересня 2013 року провадження закінчено за п. 10 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» (стягнення не проводилось), 17 березня 2014 року за п. 10 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», 22 травня 2014 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження за п. 8 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження», 27 червня 2014 року п. 2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», 30 грудня 2015 року відмовлено за п. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження».

29 грудня 2009 року Ленінським районним судом м. Вінниця видано виконавчий лист №2-2652/09 про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_5, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 11 липня 2007 року на загальну суму 65 848 (шістдесят п'ять тисяч вісімсот сорок вісім) доларів США 70 центів, а також солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 1 700,00 грн. та витрат на ІТЗ в сумі 30 грн.. Зазначений виконавчий лист містить відмітки про його повернення, зокрема, 20 червня 2011 року за п. 2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», 30 травня 2012 року п. в ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», 27 лютого 2014 року ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», 24 грудня 2014 року ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», 25 березня 2016 року п. 2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження».

З матеріалів справи видно, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09 вересня 2015 року задоволена скарга ОСОБА_4 на дії державного виконавця та скасована постанова про відкриття виконавчого провадження від 23 липня 2015 року з примусового виконання виконавчого листа №2-2652/09 від 29 грудня 2009 року. Суд дійшов висновку про те, що стягувачем пропущено річний строк пред'явлення виконавчого листа до виконання, адже останній день для його подання припав на 15 липня 2015 року.

Крім того, з матеріалів справи видно, що виконавчий лист №2-2652/09 від 29 грудня 2009 року про стягнення заборгованості за кредитним договором пред'являвся заявником до виконання в грудні 2015 року, при цьому державним виконавцем 30 грудня 2015 року було відмовлено у відкритті виконавчого провадження за п. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження», тобто у зв'язку із пропуском строку пред'явлення документа до виконання (в редакції Закону чинному станом на 30 грудня 2015 року).

Виконавчий лист №2-2652/09 від 29 грудня 2009 року про звернення стягнення на квартиру пред'являвся заявником до виконання в березні 2016 року, при цьому виконавчий лист повернуто заявникові 25 березня 2016 року на підставі п. 2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», тобто у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (в редакції Закону чинному станом на 25 березня 2016 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Частиною 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно із ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на грудень 2015 року) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання становить один рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону №1404-VIII) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання становить три роки.

Положеннями ч. 5 розділу XІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Крім того, вимогами ст. 18 ЦПК України та ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання, при цьому доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тобто постановлена ухвала відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 21 грудня 2017 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.К. Медвецький

/підпис/ Л.О. Голота

Згідно з оригіналом:

Суддя-доповідач В.В. Оніщук