Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2018 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді САВЛУК Т.В.

секретаря Бурячек О.В.,

за участі учасників справи:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - не з'явився,

представника третьої особи - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа Гаражно-будівельний кооператив №1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просила визнати за собою право власності на Гаражний бокс НОМЕР_1, загальною площею 29,80 кв.м., гараж 15,30 кв.м., підвал 6,30 кв.м., 8,20 кв.м., по вул. Гната Хоткевича, 36, в Гаражно-будівельному кооперативі №1, Дніпровського району м. Києва, як спадщину за законом після смерті ОСОБА_5.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 лютого 2018 року, за клопотанням позивача, замінено відповідача Гаражно-будівельний кооператив №1 на належного відповідача Київську міську раду.

06 лютого 2018 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про залучення до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог Гаражно-будівельний кооператив №1.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, пояснила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, батько позивача, після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить Гаражний бокс НОМЕР_1, розташований по вул. Гната Хоткевича, 36, в Гаражно-будівельному кооперативі №1, Дніпровського району м. Києва. За життя батько не залишив заповіт, єдиним спадкоємцем першої черги за законом майна спадкодавця є позивач, яка в межах шестимісячного строку заявила про намір прийняти спадщину, подала відповідну заяву до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори, однак нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки за життя спадкодавець, будучи членом Гаражно-будівельного кооперативу №1 та сплативши в повному обсязі пай за гаражний бокс, не зареєстрував право власності на цей гараж у встановленому законом порядку, тому позивач вимушена звернутись до суду з позовом про визнання права власності на гаражний бокс, що є предметом спадкування, оскільки в інший спосіб відновити свої порушені права не виявляється за можливе.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та пояснень, які надавались позивачем в судовому засіданні.

Представник відповідача - Київської міської ради, в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, про причини неявки представник відповідача суд не повідомив, процесуальним правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався.

Представник третьої особи - Гаражно-будівельного кооперативу №1, в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до положень ст.7 Закону СРСР „Про власність в СРСР", що набрав чинності з 1 липня 1990 року, ст.ст. 15, 16 Закону України „Про власність", що набрав чинності з 15 квітня 1991 року та втратив чинність з 20 червня 2007 року, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть. (а.с.5).

За життя ОСОБА_5 набув права власності на Гаражний бокс НОМЕР_1, загальною площею 29,8 кв.м., який розташований в Гаражно-будівельному кооперативі №1 по вулиці Гната Хоткевича в місті Києві, що підтверджується довідкою від 12 травня 2017 року ( вих. №110), видана Гаражно-будівельним кооперативом №1. (а.с. 8)

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

За нормою частини першої статті 1258 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Зазначені дії, що свідчать про намір спадкоємця прийняти спадщину, повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. (ст.1270 Цивільного кодексу України)

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини.

11 березня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі заяви спадкоємця першої черги за законом, державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори заведена спадкова справа №189/2016 щодо майна ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, яка в ксерокопії долучена до матеріалів справи. (а.с. 31-51)

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов'язок спадкоємців, а їх право.

Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Як передбачено у п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

15 лютого 2017 року (вих. №687/02-3/) державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Бочковою Н.Г. винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, на підставі якої відмовлено спадкоємцю ОСОБА_1 у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом на гаражний бокс НОМЕР_1, що знаходиться в «ГБК №1» по вул. Червоногвардійській у м. Києві, у зв'язку з тим, що за життя спадкодавець ОСОБА_5 не зареєстрував право власності на гаражний бокс у органі, який здійснює державну реєстрацію об'єкту нерухомого майна. (а.с.51)

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до ст.19-1 Закону України «Про кооперацію» член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - розпорядження квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. В разі викупу квартири, дачі, гаража споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність», який розповсюджувався на правовідносини, що виникли між ОСОБА_5 та Гаражно-будівельним кооперативом №1, знайшли законодавче закріплення з прийняттям Закону УРСР «Про власність» у 07.02.1991 року, яким передбачено, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно, і підлягає застосуванню до правовідносин, які виникли на час відкриття спадщини.

Таким чином, у разі смерті члена гаражного кооперативу, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, але свідоцтво про право власності не отримав, гаражний бокс в гаражному кооперативі входить до складу спадщини.

Як роз'яснено в пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 28.06.1991 року «Про практику розгляду судами цивільних справ пов'язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів», у справах про право на пай і на гараж судам належить виходити з того, що член ГБК, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває права власності на це майно і в праві розпоряджатися ним на свій розсуд.

Пункт 9 цієї Постанови передбачено, що оскільки визначення розміру пайових внесків віднесено до виключної компетенції загальних зборів членів ГБК, судам необхідно виходити з цих даних кооперативу.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що за життя ОСОБА_5 набув права власності на Гаражний бокс НОМЕР_1, який розташований в Гаражно-будівельному кооперативі №1 по вул. Гната Хоткевича, 36 в м. Києві, факт набуття права власності підтверджується Довідкою від 12 травня 2017 року за №110, видана Гаражно-будівельним кооперативом №1, про сплату ОСОБА_5 суми пайового внеску за гаражний бокс в розмірі 50 карб. в 1961 році.

Відповідно до положень частини першої статті 1278 Цивільного кодексу України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкоємець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Після смерті спадкодавця право власності на вищезазначене нерухоме майно перейшло в порядку спадкування за законом спадкоємцю першої черги за законом - доньці - ОСОБА_1, яка фактично вступили у володіння спадковим майном, у встановленому порядку заявила про намір прийняти спадкове майно, однак не отримала свідоцтво про право власності на спадкове майно, у зв'язку з тим, що за життя спадкодавець не зареєстрував у відповідних державних органах право власності на об'єкт нерухомого майна.

В той же час обставин, які б вказували, що спадкодавець ОСОБА_5 за життя набув або володів нерухомим майном, що входить до спадкової маси, неправомірно, або на вказане майно, окрім позивача, яка є спадкоємцем першої черги за законом, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, судом не встановлено.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

За змістом цієї норми цивільне право підлягає захисту в разі, коли сторони не перебувають між собою в зобов'язальних відносинах, і при цьому має місце його реальне оспорювання учасником цивільних відносин, унаслідок чого власник майна (у цьому випадку позивач) не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з існуванням сумнівів або претензій щодо спірного майна з боку третіх осіб.

Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно.

Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права.

Як вбачається з обставин справи, в цьому випадку, воля особи (позивача у даній справі) щодо вільного використання свого права, тобто володіння, користування та розпорядження майном, - зв'язана волею сторонніх осіб (відповідача у справі), що суперечить вищевказаній презумпції.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що відповідно до вимог закону позивач належним чином прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5, у зв'язку з відсутністю у спадкоємця правовстановлюючих документів на спадкове майно не може оформити на це майно право власності, що унеможливлює в повній мірі володіти та користуватись ним, а також виходячи з положень ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», за яким рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно є правовстановлюючим документом, що підтверджує право власності на вказане майно, тому у сукупності встановлених обставин є підстави для задоволення позову про визнання за позивачем ОСОБА_1 право власності на Гаражний бокс НОМЕР_1, загальною площею 29,80 кв.м, який розташований в Гаражно-будівельному кооперативі №1, по вул. Гната Хоткевича, 36, в місті Києві.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України)

Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа Гаражно-будівельний кооператив №1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, ухвалюючи рішення суд визнає за ОСОБА_1, як спадкоємцем першої черги за законом щодо майна спадкодавця ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на Гаражний бокс НОМЕР_1, загальною площею 29,80 кв.м., який розташований в Гаражно-будівельному кооперативі №1, за адресою: м. Київ, вул. Хоткевича Гната, 36.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 392, 1216, 1217, 1218, 1258, 1268, 1270, 1297 Цивільного кодексу України, ст. 67 Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, ст.ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 273, 280, 284, 288, 354,355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа Гаражно-будівельний кооператив №1 про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, як спадкоємцем першої черги за законом щодо майна спадкодавця ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на Гаражний бокс НОМЕР_1, загальною площею 29,80 кв.м., який розташований в Гаражно-будівельному кооперативі №1, за адресою: м. Київ, вул. Хоткевича Гната, 36.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення складено 07 березня 2018 року.

С у д д я