Справа № 405/3891/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2018 рокуЛенінський районний суд м. Кіровограда в складі

головуючої судді: Шевченко І.М.

при секретарі : Фришко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за позовом КП «Теплоенергетик» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за використану теплову енергію,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, КП «Теплоенергетик», звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за використану теплову енергію в сумі 18 231, 56 грн. Позов обґрунтовано тим, що відповідач є власником квартири № 61, що знаходиться за адресою: вул. Карабінерна, 30/79, м. Кропивницький. На адресу відповідача надаються послуги теплопостачання. Шляхом взяття на баланс особового абонентського рахунку № 412000887 та видачі абонентської книжки сторони вступили в договірні правовідносини. Однак, в порушення вимог ст. 526 ЦК України, відповідач надані послуги не оплачує. Заборгованість за спожиту теплову енергію за період з жовтня 2013 року по 01.05.2017 року заборгованість складає 13 105,20 грн.

Крім того, відповідно до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних, що відповідно до розрахунку складає 643,10 грн. 3% річних та 4 483,35 грн. інфляційні витрати, а всього заборгованість складає 15 264, 37 грн.

Посилаючись на вимоги діючого законодавства та обставини, викладені в позовній заяві, просить суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просить стягнути з відповідача борг та судові витрати.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що договору між нею та позивачем не укладено, позивач не надав доказів правомірності нарахованого боргу, послуги теплопостачання позивачем фактично не надавались, вимоги про сплату боргу позивачем також не надано, її неодноразові звернення на адресу позивача щодо обстеження вузлів приладів обліку залишились проігнорованими, доказів надання фактично отриманої нею, як споживачем, теплової енергії також не надано, розрахунків отриманих послуг не надано, а тому у зв»язку з недоведеністю вимог просить відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що відповідно до довідки № НОМЕР_1 « ЖЕО № 2 КМР» від 24.05.2017 року ОСОБА_1 є власником квартири № 61, що знаходиться за адресою: вул. Карабінерна, 30/79, м. Кропивницький. В даній квартирі ніхто не зареєстрований.

Згідно вимог ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов»язується надавати другій стороні (споживачеві. абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов»язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобовязаний щомісячно сплачувати комунальні послуги, у тому числі і за послуги теплопостачання.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-ІУ містить визначення поняття споживача як фізичної особи чи юридичної особи, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу, особа стає споживачем житлово-комунальних послуг при умові якщо вона фактично користується (чи має намір користуватись) цими послугами. Обовязок оплачувати житлово-комунальні послуги виникає у споживача з моменту початку користування цими послугами.

Відповідно до ч.1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, п.3 ч.2 ст. 21 вказаного закону передбачає обов»язок по підготовці та укладенню із споживачем письмового договору на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотриманням його умов згідно з типовим договором на виконавця послуг.

Статтями 20, 21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачений обов»язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, виконавець зобов»язаний підготувати і укласти із споживачем договір про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, обов»язок укласти договір про надання житлово-комунальних послуг лежить як на споживачеві так і на виконавцеві, тобто є двостороннім.

Як пояснила в судовому засіданні представник позивача, договір про надання послуг теплопостачання з відповідачем не укладався. Від підприємства не надходило пропозицій на адресу відповідача щодо укладення такого договору.

Нарахування споживачам КП «Теплоенергетик» проводить відповідно «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, а саме, розмір щомісячної плати за послуги з централізованого опалення (у разі відсутності засобів обліку) визначається згідно з нормативами (нормами) споживання з розрахунку за 1 кв. метр опалюваної площі квартири та затвердженими тарифами.

Згідно з п.13 вищезазначених Правил у разі коли опалювальні пристрої в квартирі обладнано приладами-розподілювачами теплової енергії або потужність приладів опалення (радіаторів) не відповідає розрахунковій, споживач оплачує послуги за результатами розрахунків витрат тепла, які здійснюються виконавцем за методикою, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Для встановлення фактичної потужності приладів опалення в зазначеній квартирівідповідач зверталась до КП «ЖЕО № 2 КМР» із заявою щодо неотримання послуг теплопостачання, так як підприємством не належно обслуговуються мережі центрального опалення (заява від 15.12.2017 року а.с. 43).

Для встановлення фактичної потужності приладів опалення в квартирі відповідача і в судовому засіданні нею надавались зобов»язання щодо допуску представників відповідача до квартири АДРЕСА_1 за домовленістю.

Відповідно до ч.6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно ст. 162 Житлового кодексу України, власник квартири зобовязаний оплачувати всі комунальні платежі вчасно, в тому числі за послуги теплопостачання.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доказуванню підлягають ті обставини, які мають для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

За клопотанням відповідача суд витребовував докази від КП «Теплоенергетик», а саме: законності постачання теплової енергії відповідачу протягом періоду з 01.10.2013 року до 01.04.2017 року, якщо договір відсутній, а також вжиття заходів для припинення постачання теплової енергії; забезпечення вузлами обліку теплопостачання будинку за адресою: вулиця Карабінерна, 30; розрахунки потужності приладів опалення (радіаторів) квартири 61 за адресою: вулиця Карабінерна, 30 м. Кропивницький; відповідності або невідповідності розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) фактичній; результати розрахунків витрат тепла за адресою відповідача, які здійснені виконавцем за методикою, що затверджена центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства, якщо фактична потужність приладів опалення (радіаторів) не відповідає розрахунковій.

Вказані докази представником позивача суду не надані, при наданні розрахунку позивач посилається на постанови НКРЕКП № 1802 від 14.12.2010 року (тариф склав 7,51 грн. за кв.м), № 146 від 17.10.2014 року (тариф 12,35 кв.м), № 710 від 28.11.2015 року (тариф 11,66 кв.м), № 1171 від 31.03.2015 року (тариф 19,92 кв.м), № 1034 від 09.06.2016 року (тариф 38,59 кв.м) щодо затвердження розміру тарифу, зазначаючи лише одне рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 28.12.2010 року № 1152, який встановлений тариф для населення за постачання теплової енергії з 28.01.2011 року 7,51 грн. за кв.м опалювальної площі, а інших рішеня органів виконавчої влади не вказано, що не відповідає «Правилам надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 щодо затвердження відповідних тарифів центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

З огляду на зазначені положення цивільно-процесуального закону суд вважає, що представник позивача не надав доказів та не підтвердив об»єктивність нарахування заборгованості за надані послуги відповідачу, а відтак позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд відносить судові витрати позивача по даній справі за його рахунок.

Керуючись ст. ст. ст.ст. 7, 12, 17, 18, 76, 141, 259, 263-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову КП «Теплоенергетик» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за використану теплову енергію відмовити.

Судові витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ленінського районного

суду м. Кіровограда І. М. Шевченко