Постанова

Іменем України

14 березня 2018 року

м. Київ

справа № 295/16014/15-ц

провадження № 61-2427св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого: Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідачі - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 квітня 2016 року у складі судді: Перекупки І. Г. та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 23 червня 2016 року у складі суддів: Заполовського В. Й., Талько О. Б., Шевчук А. М.,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 8 листопада 2017 року справу № 295/16014/15-ц призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК справа № 295/16014/15-ц передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») подало до суду позовну заяву про відшкодування матеріальної шкоди. Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_3, ОСОБА_4 працювали у ПАТ КБ «ПриватБанк» на посадах касирів каси перерахунку, з кожною з них було укладено трудовий договір. Після проведення службової перевірки каси перерахунку Житомирського районного управління ПАТ КБ «ПриватБанк» та ревізії цінностей, 2 травня 2015 року була виявлена недостача грошових коштів у розмірі 50 000 грн, про що складено акт виявлення недостачі. Зокрема, цією перевіркою було встановлено, що в період з 11 квітня по 2 травня 2015 року серед працюючих членів колективу робочих змін були і відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4

Загальна сума заборгованості у рівних частках була внесена на рахунок дебіторської заборгованості касирів каси перерахунку та частково погашена членами колективу робочих змін, крім ОСОБА_3 та ОСОБА_4

ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути на його користь суму спричиненої майнової шкоди з ОСОБА_3 у сумі 1 992 грн 78 коп. та з ОСОБА_4 у сумі 1 918 грн 45 коп., а також понесені судові витрати.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 23 червня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено. При ухваленні рішення суди зробили висновок, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не доведено обставин, на які воно посилалося як на підставу своїх вимог.

У липні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало касаційну скаргу у якій просило скасувати рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 23 червня 2016 року, та ухвалити нове рішення про задоволення позову. ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалося на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. На обґрунтування касаційної скарги вказувало, що законодавством на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків. Касир, посаду яку займали відповідачі, несе повну матеріальну відповідальність за збереження всіх прийнятих ним цінностей.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Тлумачення статті 134 КЗпП дозволяє констатувати, що матеріальна відповідальність працівника настає тільки за наявності його вини в заподіянні юридичній особі майнової шкоди.

У постанові Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року у справі № 6-139цс14 вказано, що «вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: чи укладено між сторонами трудовий договір, яка підстава покладання на працівника відповідальності за майнову шкоду, чи спричинена шкода діями працівника, в якому обсязі майнової шкоди несе відповідальність працівник за встановлених фактичних обставин, яка ступінь вини працівника за заподіяну шкоду (за виключенням прямої дійсної шкоди), за яких обставин заподіяна шкода, чи спричинена шкода з корисних мотивів та чи є підстави для зменшення розміру покриття шкоди залежно від майнового стану працівника».

Судами встановлено, що згідно трудового договору від 22 лютого 2013 року ОСОБА_3 працювала у ПАТ КБ «ПриватБанк» на посаді касира каси перерахунку до 17 липня 2015 року та з нею був укладений договір про повну матеріальну відповідальність. ОСОБА_4 з 25 липня 2011 року до 3 серпня 2015 року працювала у ПАТ КБ «ПриватБанк» на посаді касира каси перерахунку. Згідно акту про виявлення недостачі, 2 травня 2015 року при формуванні пачок коштів для відправки в НБУ номіналом 500 грн касиром ОСОБА_5 було виявлено недостачу коштів у пачці у розмірі 50 000 грн за 11 квітня 2015 року.

Відповідно до статті 60 ЦПК (у редакції, чинній на час ухвалення оскаржених рішень) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ПАТ КБ «ПриватБанк» не довів, якими неправомірними діями відповідачів заподіяно шкоду і чи входили до функцій відповідачів обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди, в чому полягала їх вина, в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду, чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними.

Тому колегія суддів погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що недоведеність ПАТ КБ «ПриватБанк» цих обставин виключає можливість покладення на відповідачів обов'язку по відшкодуванню шкоди, заподіяної нестачею коштів.

Таким чином, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржені рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з наведеним, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки оскаржене судове рішення суду залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 23 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат

В.П. Курило