Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

23 лютого 2018 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі - Кияшко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, товариство з обмеженою відповідальністю «Жовтневе житлово експлуатаційне підприємство», виконавчий комітет Соборної районної у м. Дніпрі ради, Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року позивач звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, товариство з обмеженою відповідальністю «Жовтневе житлово експлуатаційне підприємство», виконавчий комітет Соборної районної у м. Дніпрі ради, Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В своєму позові та позивач посилалась на те, що ОСОБА_1 є основним наймачем квартири АДРЕСА_1.

У 1988 році сторони зареєстрували шлюб та проживали за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. З 2004 року відповідач не мешкає за вищезазначеною адресою, а проживає в іншому місці. У 2009 році шлюб між сторонами був розірваний. З того часу сторони не спілкуються, житловим приміщенням відповідач не користується, особистих речей у квартирі немає, комунальні рахунки не сплачує. Даний факт порушує права позивача, тому вона просила суд усунути перешкоди у користуванні власністю та зняти з реєстрації ОСОБА_2.

У судове засідання представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 не зявився, надав суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував.

Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Третя особа ВК Соборної районної у м. Дніпрі ради свого представника у судове засідання не направила, про час та дату судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Третя особа Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради представника у судове засідання не направила, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до ордера № 575 від 10 травня 1976 року ОСОБА_5 надано право на зайняття квартири АДРЕСА_2 у складі родини: ОСОБА_5, ОСОБА_6 чоловік, ОСОБА_7 донька.

24 жовтня 1996 року наймач ОСОБА_5 померла. 14 березня 2011 року помер ОСОБА_8

Відповідно до архівного витягу з рішення ВК Жовтневої районної ради народних депутатіва м. Дніпропетровська від 23.07.1997 № 457 «Про переоформлення особових рахунків по ЖЕД 9» було відкрито особовий рахунок на імя ОСОБА_1.

Згідно актів від 05 квітня 2017 року, 12 квітня 2017 року, 27 жовтня 2017 року, складених комісією у складі сусідів про те, що ОСОБА_2 за адресою: у квартирі № 23 в будинку № 9 у м. Дніпро з 2004 року не проживає, особистих речей у квартирі немає.

Також судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_2 /відповідач/ та ОСОБА_1 /позивач/ розірвано, про що Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 18.08.2009 року зроблено актовий запис № 312, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 5).

Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, приймаючи до уваги, що відповідач фактично не проживає з 2004 року в у квартирі АДРЕСА_3, що Дніпропетровську, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі, то на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 640 грн., сплата якого підтверджена квитанцією (а.с. 1).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу Української РСР, ст.ст. ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 280, 281 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, товариство з обмеженою відповідальністю «Жовтневе житлово експлуатаційне підприємство», виконавчий комітет Соборної районної у м. Дніпрі ради, Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1 у рахунок повернення судових витрат 640 (шістсот сорок) гривень.

На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.С. Федоріщев