Справа № 263/5141/17
Провадження № 2-п/263/30/2018
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2018 року Жовтневий районній суд м. Маріуполя Донецької області у складі: судді Шевченко О.А.., при секретарі Лапоног Т.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25.09.2017 року по цивільній справі за позовом Обєднання співвласників житлового будинку «Орбита» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25.09.2017 року позовні вимоги Обєднання співвласників житлового будинку «Орбита» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволені у повному обсязі.

14.03.2018 року відповідач подала до суду заяву про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що з вказаним рішенням суду не згодна, оскільки судом не вірно застосовано норми матеріального права та невірно встановлено фактичні обставини справи. Щодо причини неявки у судові засідання, в заяві про перегляд заочного рішення зазначено, що за адресою зазначеною у позові та на яку відправлялись судові повістки вона не проживає. Також зазначила, що суд не застосував строк позовної давності.

Відповідач у судовому засіданні заяву про перегляд заочного рішення підтримала, просила скасувати заочне рішення та переглянути справу.

Представник позивача у судовому засіданні проти задоволення заяви про перегляд заочного рішення заперечувала. Мотивувала тим, що відповідно норм ЦПК України позову подаються за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Вважала, що причини неявки відповідача у судові засідання не поважними, оскільки до подання позову, вони звертались про видачу судового наказу і відповідач знала, що позивач вчиняє дії щодо стягнення з неї суми заборгованості. Також вказала, що позов подано в межах строку позовної давності, оскільки подача заяви про видачу судового наказу перериває цей строк.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення сторін, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи № 263/5141/17, позовні вимоги Обєднання співвласників житлового будинку «Орбита» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволені у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Обєднання співвласників житлового будинку «Орбита» заборгованість з оплати за опалення за період 07.12.2013 року по 01.08.2014 року у сумі 1497, 86 грн.; заборгованість зі сплати послуг за утримання будинку та прибудинкової території за період 01.01.2014 року по 01.12.2016 року у сумі 4179,45 грн.; заборгованість зі сплати внеску на ремонти за період 01.01.2014 по 01.01.2016 року у сумі 142,83 грн.; заборгованість зі сплати внеску на заміну тепломіру за період жовтень 2015 року у сумі 37,99 грн.; а всього заборгованість у сумі 5858,13 грн., а також витрати зі сплати судового збору, сплачені Позивачем за подання позовної заяви та заяви про видачу судового наказу у розмірі 1600 грн.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач неодноразово викликався в судове засідання шляхом направлення судових повісток з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за адресою реєстрації відповідача. Таким чином, судом дотримано норм ЦПК України, щодо повідомлення відповідача про дату та час проведення судового засідання.

Водночас, з'ясування причин неявки не може бути підставою для скасування заочного рішення. Для цього відповідач має вказати докази, які мають значення для справи, та можуть привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення.

Наявність вищенаведених обставин повинна бути у їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них, заочне рішення скасуванню не підлягає.

У відповідності до ч. 3 ст. 287 ЦПК України, суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення залишити заяву без задоволення або скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідачем при поданні заяви про перегляд заочного рішення не надано доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи, і не були враховані судом при винесенні спірного заочного рішення від 25.09.2017 року.

З урахуванням того, що заявник не надав жодних доказів поважності неможливості прибуття в судові засідання, не надав доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи і вплинули б на рішення суду, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення заяви.

У відповідність до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов'язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п.1 ст.6 конвенції, а також ст.1 Першого протоколу до неї, оскільки в позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

У звязку з наведеним, суд не вбачає посилань відповідача на будь-які докази, які мають істотне значення для справи та не були досліджені судом, оскільки обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення є непогодження з винесеним рішенням по суті та обґрунтуванням для апеляційної скарги, а тому в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення слід відмовити.

Частиною 4 ст. 287 ЦПК України передбачено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 284-288 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25.09.2017 року по цивільній справі за позовом Обєднання співвласників житлового будинку «Орбита» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Роз'яснити заявнику, що відповідно до пункту 4 статті 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: О.А. Шевченко