ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1308/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2018 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Леонтьєва В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» про визнання договору про надання житлово-комунальних послуг недійсним, суд -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за квартирну плату та житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції, трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. Посилаючи на те, що відповідач ОСОБА_2 - є власником квартири АДРЕСА_1 отримує житлово-комунальні послуги, при цьому не виконує зобов»язання по їх оплаті, чим спричинив позивачу, який є балансоутримувачем даного будинку, матеріальні збитки у вигляді недоотримання у повному обсязі плати, загальна сума заборгованості якої станом на 01 червня 2017 року становить 11 342 грн. 35 коп. Крім того, вважає, що у разі несвоєчасного та не у повному обсязі сплати коштів на рахунок позивача, останній має право стягнути ці кошти з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за весь час заборгованості, а саме: загальна заборгованість складає - 1 1 342 грн. 35 коп., інфляційні витрати - 5 158 грн. 81 коп., 3% річних - 757 грн. 18 коп., а всього - 17 258 грн. 34 коп.

В свою чергу ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» про визнання договору про надання житлово-комунальних послуг недійсним з підстав недодержання в момент його укладення вимог ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та інших актів законодавства, що регулюють відносини в сфері надання житлово-комунальних послуг. Вважає, що при укладенні між ним як споживачем та ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» як надавачем послуг комплексного договору від 12 липня 2007 року про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, надання комунальних послуг та додаткових послуг, не дотримані істотні умови договору: предмет, вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові, загальна вартість послуг, строки виконання умов договору тощо, а тому згідно ч.1 ст. 203 ЦК України на підставі ч.1 ст. 215 ЦК України має бути визнаний недійсним.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3, діючий на підставі довіреності від 21 квітня 2016 року (а.с.67), позовні вимоги підтримав з тих же підстав, просив їх задовольнити у повному обсязі: стягнути з відповідача 17 258 грн. 34 коп. - заборгованості за квартирну плату та житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції, трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити за необгрутнованість та безпідставністю позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4, діючий на пвдсьаві довіреності від 13 грудня 2017 року (а.с.47), в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом не визнали, просили відмовити у їх задоволенні, посилаючись на відсутність якості наданих позивачем послуг, зустрічний позов просили задовольнити.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є власником та мешканцем квартири АДРЕСА_1 отримує житлово-комунальні послуги, при цьому не виконує зобов»язання по їх оплаті, чим спричинив позивачу, який є балансоутримувачем даного будинку, матеріальні збитки у вигляді недоотримання у повному обсязі плати, загальна сума заборгованості якої станом на 01 червня 2017 року за період з вересня 2013 року по травень 2017 року становить 11 342 грн. 35 коп. (а.с. 3-5, 6, 7, 8).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2009 року, яке набуло чинності, позовні вимоги ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» 3 552 грн. 14 коп. - заборгованості за надані житлово-комунальні послуги (а.с.41).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 жовтня 2013 року, яке набуло чинності, позовні вимоги ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, задоволено й стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» 16 703 грн. 77 коп. - заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, та 229 грн. 40 коп. - судового збору, а всього - 16 933 грн. 17 коп. (а.с. 42-43).

Положення ст.ст. 66-68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і положення підзаконних актів у сфері житлово-комунальних послуг покладають на користувачів житла (власників) обов»язок щомісяця вносити плату за житлово-комунальні послуги (теплопостачання, газ, водопостачання, каналізація тощо) та витрати на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі.

Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, власник та наймач квартири зобов»язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, визначені законом або договором.

За період проживання відповідача у вказаній квартирі позивачем, як обслуговуючою організацією, в указаний період щоденно надавались житлово-комунвльні послуги.

Відповідач щомісяця отримував від позивача рахунки на оплату вказаних комунальних послуг із зазначенням суми, однак платежі здійснювалися не регулярно, що призвело до утворення заборгованості за вказаний період в загальній сумі 11 342 грн. 35 коп. (а.с. 4-5, 6).

Відповідно до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов»язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання.

Відповідно до ст.162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін.

Власність, згідно ч.4 ст. 319 ЦК України, зобов"язує.

Зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Окрім того, позивачем ставиться вимога про стягнення інфляційних витрат - 5 158 грн. 81 коп., 3% річних - 757 грн. 18 коп., а всього - 17 258 грн. 34 коп., яка підлягає задоволенню із таких правових підстав (а.с.6).

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача за первісним поховом є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 1 600 грн. 00 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Судом, вирішуючи спір за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» про визнання договору про надання житлово-комунальних послуг недійсним, встановлено, що ОСОБА_2 - є власником та мешканцем квартири АДРЕСА_1 отримує житлово-комунальні послуги, при цьому не виконує зобов»язання про надані ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» житлово-комунальні послуги, що підтверджуються двома рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2009 року та 23 жовтня 2013 року, які набули чинності, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» заборгованості за надані житлово-комунальні послуги (а.с.41, 42-43).

Так, між ОСОБА_2 ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» укладено комплексний договір від 12 липня 2007 року про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, надання комунальних послуг та додаткових послуг (а.с. 3-5).

ОСОБА_2 вважає, що при укладенні оспорюваного договору не дотримані його істотні умови: предмет, вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові, загальна вартість послуг, строки виконання умов договору тощо, а тому згідно ч.1 ст. 203 ЦК України на підставі ч.1 ст. 215 ЦК України має бути визнаний недійсним.

Якістю послуг, які надаються ТОВ «Ковальська-Житлосервіс», він не задоволений уцілому.

Так, відповідно до ст.ст. 6, 627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно ст. 628 цього Кодексу.

ОСОБА_2 відповідно до оспорюваного договору засвідчив, що всі його умови йому зрозумілі й він вважає їх справедливими по відношенню до себе та підтвердив свою здатність виконувати умови договору вцілому.

Позивач, посилаючись на ч.1 ст. 203, ст.ст. 215, 216 ЦК України про визнання оспорюваного договорору недійсним, суд вважає дані вимоги безпідставними.

Так, відповідно до ч.1 ст. 203 ЦПК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

В ході розгляду справи судом встановлено, що укладена сторонами договірних відносин угода (договір) не суперечить цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особи, які її вчиняли мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі, договір містить усі істотні умови, а тому немає правових підстав для застосування наслідків, передбачених для недійсних угод (ст.216 ЦК України).

Будь-яких доказів про те, що оспорюваний договір не містить істотних умов договору й містить несправедливі умови позивач не надав, а його доводи будуються лише на припущеннях, не підтвердженими жодним доказом й спростовується цим же договором. Так, договір містить визначені істотні умови договору: предмет, вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові, загальна вартість послуг, строки виконання умов договору тощо, і доступні до сприйняття, й ці умови договору обумовлені сторонами в оспорюваному договорі та погоджені ними, що підтверджується їх підписами.

Аналізуючи зібрані в ході розгляду справи докази, суд приходить до висновку, що укладений сторонами договір не суперечить законові, іншим актам законодавства, особи, які її вчиняли мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі, форма договору відповідає вимогам ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме останній містить його всі істотні умови, а тому немає правових підстав для застосування наслідків, передбачених для недійсних угод.

За наслідками розгляду зустрічного позову суд вважає за необхідне застосувати ч.6 ст. 141 ЦПК України.

Так, позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору на підставі Закон України «Про судовий збір», ч.2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», тому він має бути компенсований за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі вищевикладеного та, керуючись, ст.ст. 64, 66-68, 162 ЖК України, ст.ст. 526, 610, 625, ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215, ст. 216, ч.4 ст. 319 ЦК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», керуючись п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_1, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс», код ЄДПРОУ - 32912720, 17 258 грн. 34 коп. - заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, 1 600 грн. 00 коп. - судового збору, а всього - 18 858 (вісімнадцять тисяч вісімсот п»ятдесят вісім) грн. 34 (тридцять чотири) коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» про визнання договору про надання житлово-комунальних послуг недійсним, - відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п»ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судомому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Однак відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Отже, строки оскарження судових рішень в апеляційному порядку складають 30 календарних днів - для рішень і 15 календарних днів - для ухвал, однак апеляційна скарга подається за старими правилами - через суд першої інстанції.

СУДДЯ: Коренюк А.М.