АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/487/18Головуючий по 1 інстанції Середа Л.В. Доповідач в апеляційній інстанції Пономаренко В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

суддів Гончар Н.І., Пономаренка В.В., Ювшина В.І

секретар Попова М.В.

за участю:

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03 січня 2018 року, ухваленого суддею Середою Л. В.(повний текст рішення складено 09 січня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна , -

:

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_5 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона є онукою ОСОБА_6, а оскільки її батько ОСОБА_7 помер ще ІНФОРМАЦІЯ_1 року, то саме позивач здійснювала догляд за ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 померла, а тому відкрилася спадщина на її майно. Позивач вважає себе спадкоємцем першої черги, а іншим спадкоємцем після померлої ОСОБА_6 є її син, відповідач по справі ОСОБА_4, з яким позивач не досягла згоди щодо розподілу спадкового майна померлої ОСОБА_6 Позивач за первісним позовом вважає, що відповідач має бути усунутий від права на спадкування після померлої ОСОБА_6, оскільки він не надавав допомогу своїй матері, яка внаслідок тяжкої хвороби та похилого віку потребувала такої допомоги з боку сина, проте відповідач умисно, знаючи про ці обставини, ухилявся від виконання своїх обов'язків та уникав надання такої допомоги, хоча мав відповідну можливість. За таких обставин ОСОБА_5, посилаючись на норми ч. 5 ст. 1224 ЦК України, звернулася до суду із вказаним позовом та просила усунути останнього від права на спадкування за законом після матері ОСОБА_6.

ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про визнання права власності на 1/2 спадкового майна.

Свої вимоги позивач за зустрічним позовом мотивував тим, що він є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_6 та подав заяву про прийняття спадщини. Державним нотаріусом Золотоніської районної державної нотаріальної контори йому було повідомлено, що для оформлення належної йому за законом частки спадкового майна, він має надати оригінали правовстановлюючих документів, які необхідні нотаріусу для видачі свідоцтва на частину спадкового майна.

ОСОБА_4 зазначав, що оригінали вказаних документів знаходяться у ОСОБА_5, яка правовстановлюючих документів йому не надає, що на думку позивача за зустрічним позовом є перешкоджанням ОСОБА_4 зі сторони відповідача за зустрічним позовом на реалізацію його спадкових прав. За таких обставин позивач за зустрічним позовом не може реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину через невизнання цього права відповідачем, а тому ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03 січня 2018 року відмовлено ОСОБА_5 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування.

Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна.

Не погоджуючись із рішенням суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судом першої інстанції порушено вимоги матеріального та процесуального права, вважає його незаконним, необґрунтованим і просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічного позову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічні позовні вимоги.

Зокрема апелянт зазначив, що ним надано достатньо доказів того, що у нього є перешкоди, які спричинені ОСОБА_5, для оформлення нотаріусом права на спадщину. А саме - відсутність у нього правовстановлюючих документів на спадкове майно і неможливість їх подання, саме із за дій ОСОБА_5

На думку апелянта, суд першої інстанції поставив у пряму залежність задоволення зустрічного позову від наявності відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, не звернув увагу на те, що відсутність відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину вирішального значення при вирішені спору немає і сама по собі не може бути підставою для відмови у позові. У вищезазначених положення, зокрема Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року №7, мова йде про те, коли такі умови наявні. У ОСОБА_4. такі умови відсутні, адже при їх наявності, зокрема наявності у нього правовстановлюючих документів, останні здійснив би дії з отримання свідоцтва на нерухоме майно. Навпаки, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_4 не вжито всіх відповідних заходів, які визначені чинним законодавством та спрямовані на оформлення своїх спадкових прав.

Апелянтом направлено до суду апеляційної інстанції також письмове пояснення з обґрунтуваннями своєї позиції, аналогічними в апеляційній скарзі.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Згідно до п.8 Перехідних Положень ЦПК України, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до п.9 Перехідних Положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

У відповідності до вимог ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування, ОСОБА_5 не оскаржувалось, а толму колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення лише в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, що в діях ОСОБА_4 вбачається невірний спосіб захисту своїх прав і такий спосіб захисту прав особи, як звернення до суду із позовом про визнання права власності на частку спадкового майна є передчасним, а тому не може бути задоволеним.

Колегією за матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_7, а ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_6 після смерті якої відкрилася спадщина на її майно. (а.с.12,13).

Звертаючись до суду із зустрічним позовом ОСОБА_4 у своїх позовних вимогах наполягав на тому, що він не зміг оформити своє спадкове право, у зв'язку із тим, що у ОСОБА_5- позивача за первісним позовом, перебувають оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, які вона відмовляється йому надавати, тим самим не визнаючи його права на спадщину та унеможливлює йому належним чином оформити свої спадкові права.

Розглядаючи дану справи, суд першої інстанції зазначив, що Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду Цивільних і кримінальних справ у п.3.1. Інформаційного листа № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», звернув увагу судів, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, якій засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). За змістом ст.392 ЦК України належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема житловий будинок, земельну ділянку. Відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Позивач за зустрічним позовом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії по питанню оформлення спадщини після смерті ОСОБА_6, суду не надав, про причини її неотримання суду не повідомив, зазначивши лише про відсутність у нього оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно та вчинення дій відповідачем за зустрічним позовом, які свідчать про невизнання за ним права на частку спадкового майна .

Так, за змістом п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Якщо документи , що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосування підлягає ст. 392 ЦПК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в даній справі вбачається, що ОСОБА_4 відповідну постанову про відмову від вчинення відповідної нотаріальної дії суду не надав, та взагалі не повідомив суд про її отримання, що дало районному суду підстави для висновку, що ним не вжито всіх відповідних заходів, які визначені чинним законодавством та спрямовані на оформлення своїх спадкових прав.

Посилання позивача за зустрічним позовом на те, що відповідач ОСОБА_5 не надала йому правовстановлюючі документи на спадкове майно, як підставу для визнання за ним права власності на частину спадкового майна, суд не може сприймати як достатньою підставою для задоволення позову, оскільки доказів наявності таких документів у останньої суду не надано, тим більше, що провадження по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод та зобов'язання вчинити дії, який перебуває в провадженні Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області та предметом якого є зокрема вимога надати оригінали документів необхідних нотаріусу для видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, зупинено, що стверджується відповідною ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 31.05.2016 року, до набрання чинності судового рішення по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування.

Колегія суддів погоджується із думкою районного суду, що за таких обставин, враховуючи вказані вище висновки Верховного Суду України в діях ОСОБА_4 вбачається невірний спосіб захисту своїх прав, оскільки до винесення відповідної постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії та визначення чітких причин такої відмови, такий спосіб захисту прав особи, як звернення до суду із позовом про визнання права власності на частку спадкового майна є передчасним, а тому не може бути задоволеним.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що, встановивши дійсні обставини справи, суд дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалив у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, колегія суддів не вбачає.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Трактування апелянтом положень ст.ст.392,1218,1268,1296-1299 ЦК України, постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" - є помилковим і спростовується вищенаведеними висновками суду першої та апеляційної інстанції.

Колегія суддів не вбачає порушень прав апелянта на справедливий судовий розгляд, передбачений ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод на ефективний захист порушених прав.

За таких обставин, колегія суддів апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишає без задоволення, а рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03 січня 2018 року у даній справі - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну ОСОБА_4 - залишити без задоволення

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03 січня 2018 року, ухваленого суддею Середою Л. В.( повний текст рішення складено 09 січня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено ¬¬¬14 березня 2018 року.

Судді Гончар Н. І.

Пономаренко В.В.

Ювшин В.І.