Справа № 347/1646/16
Провадження № 22-ц/779/139/2018
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М.І. М. І.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Максюти І.О., Томин О.О.

секретарів Турів О.М., Капущак С.В.

з участю апелянта ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Косівського районного суду від 17 листопада 2017 року у складі судді Крилюк М.І. по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в :

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про визнання нечинним заповіту.

Позовні вимоги мотивувала тим, що проживаючи в шлюбі з своїм чоловіком ОСОБА_5 у період з травня 1961 року по серпень 2016 року, вони на праві спільної сумісної власності володіли будинковолодінням що знаходиться в с. Старий Косів, Косівського району, яке за спільною згодою вирішили залишити сусідам Перегінським, які постійно надавали та надають допомогу по веденню та утриманню їхнього господарства, а також використовують частину їхньої земельної ділянки під приміщення аптеки.

В зв»язку з поганим самопочуттям у серпні 2016 року чоловік позивачки ОСОБА_5 потрапив до лікарні, де йому була проведена операція, а після погіршення стану здоров»я був переведений в реанімаційне відділення.

06 серпня 2016 року її чоловіку помер, а 10 серпня 2016 року вона дізналася від лікаря ОСОБА_6 про те, що 06.08.2016 року біля 05.30 год. від імені її чоловіка було складено заповіт.

Позивач вказала, що на час складення заповіту ОСОБА_5 не мав жодних документів, які б посвідчували його особу, значення своїх дій не розумів, не говорив та дихав за рахунок кисневої маски, тому вважає, що відповідач скористався безпорадним станом її чоловіка, та з порушенням вимог закону від імені її чоловіка було складено заповіт.

Посилаючись на зазначені обставини позивач просила визнати недійсним та скасувати заповіт вчинений від імені її покійного чоловіка ОСОБА_5

Рішенням Косівського районного суду від 17 листопада 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсним та скасовано заповіт від 06 серпня 2016 року складений о 07 год. 30 хв. від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1, що посвідчений заступником головного лікаря по лікувальній частині Косівської центральної районної лікарні ОСОБА_7 08.08.2016 року та зареєстрований в журналі реєстрації заповітів № 2/2016, зареєстрований у спадковому реєстрі в Івано-Франківському обласному державному нотаріальному архіві, як поступлений з Косівської центральної районної лікарні 10.08.2016 року вхідний № 419/02-06, за № серпня 2016 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати по оплаті судового збору в сумі 551,20 грн. та 6000 грн. витрат по наданню юридичної допомоги.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_1 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначив, що заповіт складений з дотриманням вимог закону, передбачених ст. 203 ЦК України. Заповіт складений у письмовій формі, у зв»язку з хворобою заповідача за нього, за його дорученням текст заповіту підписали двоє свідків, підпис яких засвідчено посадовою особою лікарем ОСОБА_6, який має право вчиняти такі дії згідно ст.1252 ЦК України, (заступник головного лікаря з медичної частини) ОСОБА_7

Свідки зачитали заповідачу заповіт вголос та поставили свої підписи на ньому. Відомості про свідків внесено у текст заповіту, вказано місце та час його складання.

Позивач посилався на те, що при складанні заповіту було порушено інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що свідчить про незаконність оспорюваного заповіту, однак заповіт був складений у лікарні при свідках і посвідчений заступником з лікувальної частини КЦРЛ, а тому інструкція для нотаріусів на медичних працівників не поширюється.

Апелянт вважає, що рішення суду не відповідає встановленим обставинам справи та вимогам матеріального права, оскільки при складенні заповіту дотримано передбачених законом вимог при його складанні, заповіт має всі необхідні реквізити та відповідає закону.

Суд не взяв до уваги пояснення свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, оскільки їх свідчення спростовують підставу та обґрунтування позову.

Посилаючись на зазначені обставини апелянт просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

У судовому засідання апелянт ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги, за наведених у ній підстав.

Представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 заперечив вимоги апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Постановляючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що оспорюваний заповіт складений із порушенням норм чинного законодавства, а тому вимоги позивача про визнання заповіту недійсним є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 з 20.05.1961 року по 06.08.2016 року, (по день смерті чоловіка) проживала в шлюбі із ОСОБА_5 в с. Старий Косів Косівського району. Їм, як подружжю, на праві спільної сумісної власності належало будинковолодіння в с. Старий Косів, Косівського району Івано-Франківської області.

06 серпня 2016 року ОСОБА_5 помер.

Із матеріалів справи вбачається, що 06 серпня 1916 року у відділенні анестезіології з ліжками інтенсивної терапії Косівської ЦРЛ о 7 год. 30 хв. складено заповіт, згідно якого ОСОБА_5 все своє майно, немайнові права та обов»язки, які належать йому на момент складення заповіту, а також майно та майнові права які належать йому у майбутньому, а також грошові заощадження, які знаходяться в банках та грошових установах заповів ОСОБА_1

У зв»язку з хворобою ОСОБА_5, неможливістю писати, за його дорученням, у його присутності заповіт записаний, прочитаний вголос та підписаний черговим лікарем Косівської ЦРЛ ОСОБА_6 та свідками ОСОБА_10, ОСОБА_11

08 серпня 2016 року заповіт посвідчено заступником головного лікаря В.М. ОСОБА_7М.(а.с.8).

Відповідно до положень ст.ст. 1217, 1223, 1233, 1234 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Загальні вимоги до форми заповіту визначені у ст. 1247 ЦК України, згідно з якою заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251 - 1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою ст. 1252 ЦК України передбачено, що заповіт особи, яка перебуває на лікуванні у лікарні, госпіталі, іншому стаціонарному закладі охорони здоров'я, а також особи, яка проживає в будинку для осіб похилого віку та інвалідів, може бути посвідчений головним лікарем, його заступником з медичної частини або черговим лікарем цієї лікарні, госпіталю, іншого стаціонарного закладу охорони здоров'я, а також начальником госпіталю, директором або головним лікарем будинку для осіб похилого віку та інвалідів.

Відповідно до положень ч.1,2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до п.1 Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюється до нотаріально посвідчених, затвердженого Постановою КМ України, від 15.06.1994, № 4191 (далі Порядку) посвідчувати заповіти і довіреності, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, відповідно до статей 245 і 1252 Цивільного кодексу України та статті 40 Закону України "Про нотаріат", мають право такі посадові, службові особи: начальники госпіталів, санаторіїв, інших військово-лікувальних закладів, їх заступники з медичної частини, старші або чергові лікарі - довіреності військовослужбовців або інших осіб, що перебувають на лікуванні в таких закладах.

Положеннями ч.2 ст.1248, ст.1253 ЦК України передбачено, що якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках. Свідки при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому, у тексті заповіту заносяться відомості про особу свідків.

Пунктами 7, 9,10 Порядку передбачено, що заповіти підписуються заповідачем у присутності посадової особи, у разі коли фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати заповіт, за її дорученням в її присутності та в присутності посадової, службової особи такий документ може підписати інша фізична особа. Про причини, з яких особа, від імені якої посвідчується заповіт, не підписала документ, позначається у посвідчу вальному написі. Для посвідчення заповіту посадовими, службовими особами на відповідних документах вчиняються посвідчу вальні написи за формами, затвердженими Мін»юстом. Посвідчувальний напис вчиняється у день посвідчення заповіту. Посвідчені заповіти реєструються посадовими, службовими особами в реєстрі для реєстрації заповітів, що прирівнюються до нотаріально посвідчених.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_5 у зв»язку з хворобою не міг писати, а тому заповіт від імені ОСОБА_5 записано черговим лікарем Косівської ЦРЛ ОСОБА_6 у присутності свідків. Разом з тим, із матеріалів справи вбачається що черговим лікарем Косівської ЦРЛ ОСОБА_6 заповіт було складено на 5-ти аркушах в письмовій формі кульковою ручкою синього кольору в 2-х примірниках (а.с.155-157), натомість заступником головного лікаря Косівської ЦРЛ ОСОБА_7 посвідчено заповіт 08 серпня 2016 року, а текст заповіту надрукований у трьох примірниках на одному аркуші (а.с.8).

Згідно витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі Івано-Франківським обласним державним нотаріальним архівом до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис 10.08.2016 року.

Таким чином, наявні фактично два тексти заповіту складеного від імені ОСОБА_5

Не зважаючи на те, що заступник головного лікаря Косівської ЦРЛ ОСОБА_7 посвідчив заповіт 08 серпня 2016 року, тобто через два дні після смерті ОСОБА_5 він зазначає про те, що особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено, а також встановлено особи свідків як підписали заповіт перевірено їх дієздатність та справжність їх підписів.

Таким чином, заповіт від імені ОСОБА_5 посвідчено не 06 серпня 2016 року, а 08 серпня 2016 року (після смерті ОСОБА_5М.) службовою особою - заступником головного лікаря Косівської ЦРЛ ОСОБА_7 який не був присутнім при складанні заповіту а засвідчив заповіт складений черговим лікарем ОСОБА_6, що суперечить положенням Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюється до нотаріально посвідчених, затвердженого Постановою КМ України, від 15.06.1994.

Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а тому обґрунтовано дійшов висновку про визнання такого заповіту недійсним.

З огляду на зазначене не заслуговують на увагу посилання апелянта ОСОБА_1 на те, що посвідченні заповіту дотримано передбачених законом вимог при його складанні та посвідченні.

Доводи апелянта про те, що суд не взяв до уваги пояснення свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 не заслуговують на увагу, оскільки пояснення зазначених свідків не спростовують висновків суду щодо порушень, що мали місце при складанні та посвідченні оспорюваного заповіту, які стали підставою для визнання заповіту недійсним.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку зібраним доказам по справі, постановив рішення з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Косівського районного суду від 17 листопада 2017 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 березня 2018 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді І.О. Максюта

ОСОБА_12

Згідно з оригіналом

Суддя: О.В. Пнівчук