Справа № 444/2590/13-ц
Провадження № 6/444/3/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року Жовківський районний суд Львівської області у складі :

головуючого судді Мартинишин Я. М.

секретар судового засідання Луців І.І.,

представник боржника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовква подання державного виконавця ВДВС Жовківського РУЮ ОСОБА_2 про визначення частки майна боржника ,

в с т а н о в и в :

29 лютого 2015 року державний виконавець Відділу ДВС Жовківського РУЮ ОСОБА_2 за погодженням з начальником відділення звернувся до суду із поданням, у якому просить з метою подальшого виконання рішення суду визначити 1/2 частку квартири № 5, що належить ОСОБА_3, як набута подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в 2009 році, є об"яєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними та знаходиться за адресою, будинок № 10 по вул. Плугова у м. Львові

Подання обґрунтоване тим, що на виконанні у Відділі ДВС Жовківського РУЮ Львівської області перебуває виконавчий лист № 444/2590/І3-ц виданий 14.11.2013р. Жовківським районним судом Львівської області у справі про стягнення з ОСОБА_3, на користь ОСОБА_5 суму в розмірі 230879.92 грн. боргу. На даний час боржником загальна сума боргу за виконавчими документами не сплачена, в зв»язку з чим державним виконавцем у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» було розпочате примусове виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на майно боржника. Відповідно до частини 6 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» статті 366 ЦК України, у випадках, коли боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23233227 від 08.07.2009 р. відомо, що за гр.ОСОБА_4, зареєстровано 1/1 частка квартири № 5, що знаходиться за адресою, м.Львів вул. Плугова, 10, а так як квартира набута подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в 2009 році є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. 10.09.2013 року був накладений арешт на майно боржника та оголошено заборону на відчуження належної боржнику 1/2 долі квартири № 5, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Враховуючи відсутність коштів та іншого майна, зареєстрованого за боржником, що унеможливлює виконання судового рішення, стягнення має бути звернутим на майно боржника, тобто 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

10.03.2016 року Жовківським районним судом було постановлено ухвалу , якою подання було задоволено . Визначено 1/2 частку квартири № 5, що належить ОСОБА_3, як набуту подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в 2009 році є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя та знаходиться за адресою АДРЕСА_3.

В подальшому 09.11.2017 року Апеляційним судом Львівської області ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 10.03.2016 року у справі за поданням державного виконавця ВДВС Жовківського РУЮ ОСОБА_2 про визначення частки майна боржника - скасовано.

Сторони в судове засідання не прибули, хоча про час та місце розгляду даного питання повідомленні належним чином.

Представник відповідача (боржника) в судовому засіданні , щодо заявленого подання заперечив, мотивуючи таке тим, що із даним поданням державний виконавець повинен був звернутися до виконавчої служби за місцем знаходження майна. Окрім того вважає що дане подання подано передчасно.

Представник Жовківського РВ ДВС РУЮ у Львівській області, відповідач ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в жодне судове засідання не прибули, хоча про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, з жодним клопотаннями до суду не зверталися, а тому суд, відповідно до вимог ст.443 ч. 2 ЦПК України вважає за можливе вирішити дане подання у їх відсутності , так як неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Дослідивши фактичні обставини справи заслухавши думку представника відповідача (боржника) суд приходить до наступних висновків.

Відповідно п.9 до "Прикінцевих та перехідних положень" ЦПК України (в редакції станом на 15.12.2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, - кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.1 ст.443 ЦПК України , питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Відповідно до ст.52 ч. 6 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до ст. 370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду.

При цьому, виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, відповідно до зазначених норм, означає отримання власником, що виділяється, своєї частки в натурі в приватну власність або при неможливості поділу майна відповідно до часток на отримання грошової або іншої компенсації за свою частку від інших співвласників, до яких переходить право власності на цю частку.

Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Як вбачається із рішення Апеляційного суду Львівської області від 26.02.2015 року яке залишено без змін ухвалою вищого спеціалізованого суду від 12.08.2015 року , квартира АДРЕСА_4 була набута подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в 2009 році і відповідно до ч.2 ст.60 та ч.1 ст.70 СК України є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя та у разі поділу майна,що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Із свідоцтва на квартиру від 01.07.2009 року вбачається, що квартира в АДРЕСА_3 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 Свідоцтво видане на підставі наказу управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради від 01.07.2009 року № 1437-Ж-Ш.

Із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що право власності на квартиру в АДРЕСА_5 зареєтровано на ОСОБА_4

Із оглянутої цивільної справи № 444/1146/14-ц провадження 2/444/518/2014 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання недійсними угод про відчуження майна, а саме заяви ОСОБА_3 поданої до нотаріальної контори, копія якої долучена до матеріалів даної справи, вбачається, що такою він дав свою згоду дружині ОСОБА_4 на відчуження будь-яким способом квартири АДРЕСА_6, набутої ними під час перебування в зареєстрованому 02.09.1978 р. шлюбі.

Щодо твердження представника відповідача (боржника) про те, що вищевказане подання слід подавати до суду за місцем знаходження майна , суд приходить до висновку що у зв"язку із тим , що відповідно до ст.443 ЦПК України не визначено конкретний суд, який має вирішувати це питання, а на ці правовідносини положення ст.30 ЦПК України , котра регулює правила виключної підсудності у позовному провадженні , не поширюються . Тому, належним судом у даному випадку слід вважати суд, який ухвалив рішення, у зв"язку із виконанням даного рішення державний виконавець підставно звернувся до суду із вказаним поданням. Окрім того твердження представника відповідача (борждника) про те, що дане подання подано передчасно є безпідставним, оскільки таке подання розглядається судом у 2018 році , хоча таке було подано до суду 29.02.2015 року та таке тривалий час розглядалося судами першої та апеляційної інстанції .

Таким чином, враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання, що подання слід задовольнити та визначити ? частку квартири № 5, що належить ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності.

Керуючись ст.ст.353, 443 ЦПК України, ч.3 ст.5, ст.55,57,58,61,62 Закону України «Про виконавче провадження» суд ,

п о с т а н о в и в :

Подання задовольнити.

Визначити 1/2 частку квартири № 5, що належить ОСОБА_3, як набуту подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в 2009 році є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається Апеляційному суду Львівської області через Жовківський районний суд Львівської області з врахуванням п.15.5 «Прикінцевих та Перехідних положень» ЦПК України (в редакції станом на 15.12.2017 року).

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили з дня прийняття рішення апеляційною інстанцією.

Суддя Мартинишин Я. М.