Постанова

Іменем України

06 березня 2018 року

м. Київ

справа № 552/1196/16-ц

провадження № 61-2544 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_3,
відповідачі представник відповідача - - -Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк», філія «Полтавське головне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Київського районного суду м. Полтави у складі судді Кузіної Ж. В. від 10 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області у складі суддів: Кривчун Т. О., Карнауха П. М., Чумак О. В., від 21 червня 2016 року.

Встановив:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до філії «Полтавське головне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - Філія), Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ «КБ «ПриватБанк») про зобов'язання ПАТ «КБ «ПриватБанк» розблокувати банківські платіжні картки: «Універсальна» НОМЕР_1, «Золота картка для виплат» НОМЕР_2, «GOLD» НОМЕР_3, зобов'язання ПАТ «КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 10 939,76 грн, які знаходяться на карткових рахунках НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 в ПАТ «КБ «ПриватБанк», а також стягнення з ПАТ «КБ «ПриватБанк» компенсації за моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 20 червня 2015 року позивачу стало відомо, що його банківські платіжні картки «Універсальна» НОМЕР_1, «Золота картка для виплат» НОМЕР_2 та картка «GOLD» НОМЕР_3, на яких знаходяться його власні грошові кошти, заблоковані ПАТ «КБ «ПриватБанк». З приводу причини блокування банківських карток в усній формі позивач звернувся до працівників Філії з вимогою пояснити ситуацію та розблокувати карткові рахунки, проте працівники не надали йому вичерпної інформації щодо причин блокування банківських карток та неможливості отримання належних позивачу грошових коштів у сумі 10 939, 76 грн із зазначених карткових рахунків. Листом від 10 листопада 2015 року ОСОБА_3 звернувся до ПАТ «КБ «ПриватБанк» для надання пояснень щодо блокування його карткових рахунків, проте ПАТ КБ «Приватбанк» листом від 18 листопада 2015 року № 20.1.0.0.0./7-20151110/2494 надано відповідь про відмову в наданні запитуваної інформації. В подальшому під час усного звернення до відділення ПАТ КБ «Приватбанк» позивачу повідомили, що на картку «GOLD» НОМЕР_3 перераховано грошові кошти, які нібито мічені синьою фарбою «ДНР», проте не надано жодного підтвердження надходження мічених грошових коштів на цей картковий рахунок.

Позивач зазначає, що посилання відповідача на вчинення ним шахрайських дій при здійсненні фінансових операцій є безпідставними, оскільки з цього приводу будь-яких кримінальних проваджень стосовно позивача не порушено, підозр не оголошувалось, в установленому порядку арешт на кошти не накладався, крім того, до ПАТ «КБ «ПриватБанк» не було жодного звернення від ДФС України щодо блокування карткових рахунків.

Враховуючи, що банком не надано жодних доказів на підтвердження правомірності обмеження прав, визначених нормами законодавства України, позивач вважає, що дії ПАТ «КБ «ПриватБанк», спрямовані на блокування його карткових рахунків, є незаконними.

Крім того, позивач зазначає, що діями відповідача йому завдано не лише матеріальну, а й моральну шкоду, яка полягає в моральних та психічних стражданнях, що виникли у зв'язку з відсутністю грошових коштів, які на період непрацездатності позивача були єдиним засобом для існування, у переживаннях щодо порушення його права власності, оскільки позивач не мав змоги користуватись та розпоряджатися належними йому грошовими коштами, а також моральних та психічних переживаннях, пов'язаних з пошуком додаткового часу та додаткових фізичних і психологічних зусиль для збору та подання до суду відповідних документів, з метою відшкодування завданої шкоди в порядку цивільного судочинства.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 10 травня 2016 року позовні вимоги задоволено частково, зобов'язано ПАТ «КБ «ПриватБанк» розблокувати банківські платіжні картки «Універсальна» НОМЕР_1, «Золота картка для виплат» НОМЕР_2 та картка «GOLD» НОМЕР_3, видані на ім'я ОСОБА_3; зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 10 939,76 грн, які знаходяться на карткових рахунках НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3; стягнуто з ПАТ «КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 551, 20 грн судового збору; у задоволенні інших позовним вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не надав суду жодних доказів наявності законних підстав для блокування карток позивача, а саме: звернення до уповноваженого органу щодо порушення кримінального провадження з приводу незаконних дій позивача та порушення останнім вимог чинного законодавства.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд виходив з того, що не надано доказів, що договорами, які укладені між сторонами про відкриття карткових рахунків, передбачений такий вид відповідальності, як відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 21 червня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» відхилено, а рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 травня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов законних та обґрунтованих висновків про часткове задоволення позову, оскільки Банком не надано суду жодних доказів наявності законних підстав для блокування банківських платіжних карток позивача.

У касаційній скарзі, поданій 11 липня 2016 року, ПАТ «КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 21 червня 2016 року в частині задоволених позовних вимог та направити у цій частині справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, відповідач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зазначає, що, по-перше, суди не врахували, що при розблокуванні карток позивач матиме можливість користуватися грошовими коштами, що розміщені на цих картках, а тому в додатковій вимозі про зобов'язання повернути грошові кошти немає необхідності, адже вказане може призвести до подвійного стягнення, крім того, зазначена вимога заявлена в порушення частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), в якій вказаний вичерпний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, по-друге, ОСОБА_3 допустив порушення Умов та правил надання банківських послуг, оскільки 17 червня 2015 року у терміналі самообслуговування TS 212723 відбулося поповнення картки клієнта ОСОБА_5 неплатіжними (зафарбованими) купюрами номіналом 200 грн. При цьому, авторизація у терміналі TS 212723 проводилася за банківською карткою НОМЕР_3 клієнта ОСОБА_3, що підтверджується витягом із журналу транзакцій терміналів і звітів ДМПТ.

За таких обставин відповідач вважає, що дії ОСОБА_3 призвели до збитків банку, а тому дії банку щодо встановлення обмежень за карткою позивача повністю відповідають положенням Умов та правил надання банківських послуг.

Також ПАТ «КБ «ПриватБанк» зазначає, що, задовольняючи позов ОСОБА_3, суди попередніх інстанцій не перевірили відомості щодо поповнення картки неплатіжними купюрами, що свідчить про однобічність та неповноту судового розгляду.

15 липня 2016 року ПАТ «КБ «ПриватБанк» надало письмові пояснення до касаційної скарги, до яких долучені описи банкнот, які були вилучені з терміналу TS 212723 та направлені на дослідження до Національного банку України (далі - НБУ), а також акти НБУ, які додатково підтверджують порушення норм чинного законодавства зі сторони ОСОБА_3

Позивач не скористався правом на подання заперечень (відзиву) на касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

17 січня 2018 року справа передана на розгляд Верховного Суду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Частина третя статті 3 ЦПК України визначає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

В частині вирішення спору про відмову в задоволенні позову про стягнення моральної шкоди рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 травня 2016 року та ухвала Апеляційного суду Полтавської області від 21 червня 2016 року не оскаржуються, а тому відповідно до вимог статті 400 ЦПК України Верховним Судом не переглядаються.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_3 та ПАТ «КБ «ПриватБанк» перебувають у договірних відносинах, на ім'я ОСОБА_3 відкриті карткові рахунки та видані такі картки: «Універсальна» НОМЕР_1, «Золота картка для виплат» НОМЕР_2, картка «GOLD» НОМЕР_3, які, починаючи з 07 березня 2016 року і на час розгляду справи судами заблоковані відповідачем, строк дії зазначених банківських карток до 2018 року.

Позивач звертався з листом до ПАТ «КБ «ПриватБанк» для надання пояснень щодо блокування зазначених карткових рахунків та з вимогою їх подальшого розблокування, повернення належних йому грошових коштів, які знаходяться на цих карткових рахунках.

18 листопада 2015 року ПАТ «КБ «ПриватБанк» надіслав позивачу лист № 20.1.0.0.0/7-20151110/2494 (у відповідь на лист ОСОБА_3 від 10 листопада 2015 року № 426712, а. с. 18-19), в якому з посиланням на норми Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Правила зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затверджені постановою Правління НБУ від 14 липня 2006 року № 267, в яких передбачено, що Банки зобов'язані забезпечувати зберігання та захист інформації, яка містить банківську таємницю, з метою недопущення її незаконного розкриття, зазначив про неможливість виконання вимог ОСОБА_3 та неможливість надати йому запитувану інформацію, оскільки під час отримання звернень клієнтів банку засобами поштового зв'язку банк позбавлений можливості здійснити ідентифікацію особи, що підписала запит, а отже, не може бути впевнений у тому, що інформація, яка становить банківську таємницю, надана особі, яка має право на її отримання, оскільки нормами законодавства, яке регулює питання з надання послуг операторами поштового зв'язку, також не передбачено здійснення ідентифікації та перевірки повноважень осіб, що відправляють кореспонденцію. Також банк роз'яснив ОСОБА_3 можливі варіанти вирішення його питання та порядок звернення до банку - з використанням перелічених авторизованих каналів зв'язку або особисто подати письмовий запит до ПАТ «КБ «ПриватБанк», чим позивач не скористався.

Відповідно до роздруківки з електронної системи Приват24 ПАТ «КБ «ПриватБанк» картки позивача мають позначку як неактивні (заблоковані або прострочені), при цьому станом на 07 березня 2016 року на картці НОМЕР_1 залишок коштів становив - 1510,18 грн, на картці «Золота картка для виплат» НОМЕР_2 - 9 375,58 грн, на картці «GOLD» НОМЕР_3 - 54 грн, а всього коштів на загальну суму 10 939,76 грн (а. с. 16-17).

Судами встановлено, що під час оформлення карткових рахунків ОСОБА_3 був ознайомлений та погодився приєднатися до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ «КБ «ПриватБанк».

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що дії ПАТ «КБ «ПриватБанк», які обмежили права клієнта банку (позивача) щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на його рахунках, є неправомірними та порушують право останнього, при цьому в процесі розгляду справи Банк не надав суду першої та апеляційної інстанцій належних і допустимих доказів, які свідчили б про наявність законних підстав для блокування карток позивача, а саме звернення до уповноваженого органу щодо порушення кримінального провадження з приводу незаконних дій позивача та порушення останнім вимог чинного законодавства.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Відповідно до статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрямки використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно зі статтею 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Таким чином, дії ПАТ «КБ «ПриватБанк» щодо зупинення фінансових операцій за рахунком клієнта мають, зокрема, відповідати усім вимогам спеціального Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1702-VII «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (далі - Закон № 1702-VII).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 5 Закону № 1702-VII банки є суб'єктами первинного фінансового моніторингу.

Згідно з частинами першою-третьою статті 17 Закону № 1702-VII суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, та зобов'язаний зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо її учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, пов'язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій), і в день зупинення повідомити спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку (такі) фінансову (фінансові) операцію (операції), її (їх) учасників та про залишок коштів на рахунку (рахунках) клієнта, відкритому (відкритих) суб'єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), та у разі зарахування коштів на транзитні рахунки суб'єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочі дні з дня зупинення (включно).

Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до п'яти робочих днів, про що зобов'язаний негайно повідомити суб'єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Спеціально уповноважений орган у разі виникнення підозр може прийняти рішення про зупинення видаткових фінансових операцій на строк до п'яти робочих днів, про що зобов'язаний негайно повідомити суб'єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. У такому разі суб'єкт первинного фінансового моніторингу зобов'язаний в день отримання, але не пізніше 11 години наступного робочого дня після отримання відповідного рішення повідомити спеціально уповноваженому органу про залишок коштів на рахунку клієнта, фінансові операції (кошти) за яким були зупинені, та у разі зупинення фінансових операцій на транзитних рахунках суб'єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум.

Частиною 5 статті 17 Закону № 1702-VII передбачено, що в разі прийняття рішення відповідно до частин другої і третьої цієї статті спеціально уповноважений орган протягом строку подальшого зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) або зупинення видаткових фінансових операцій проводить аналітичну роботу, збирає необхідну додаткову інформацію, обробляє, перевіряє, аналізує її та у разі, якщо за результатами перевірки: ознаки легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, або вчинення іншого злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, не підтверджуються, спеціально уповноважений орган зобов'язаний негайно скасувати своє рішення про подальше зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) або зупинення видаткових фінансових операцій та повідомити про це суб'єкту первинного фінансового моніторингу; є мотивовані підозри, - спеціально уповноважений орган приймає рішення про продовження зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) (видаткових фінансових операцій), готує і подає відповідний узагальнений матеріал або додатковий узагальнений матеріал правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, та в день прийняття такого рішення інформує відповідного суб'єкта первинного фінансового моніторингу про дату закінчення строку зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції). Строк зупинення відповідних фінансових (фінансової) операцій (операції) продовжується спеціально уповноваженим органом з наступного робочого дня після подання відповідного узагальненого матеріалу або додаткового узагальненого матеріалу за умови, що загальний строк такого зупинення не перевищуватиме 30 робочих днів.

Строки зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій) суб'єктами первинного фінансового моніторингу та спеціально уповноваженим органом, зазначені у частинах першій - п'ятій цієї статті, є остаточними та продовженню не підлягають.

Відповідно до пункту 91 постанови Правління Національного банку України від 26 червня 2015 року № 417 «Про затвердження Положення про здійснення банками фінансового моніторингу» банк зобов'язаний інформувати визначені законодавством України правоохоронні органи за місцем розташування банку про фінансові операції, стосовно яких є підстави підозрювати, що вони пов'язані, стосуються або призначені для фінансування тероризму чи фінансування розповсюдження зброї масового знищення, та їх учасників у день виявлення, але не пізніше наступного робочого дня з дня реєстрації таких фінансових операцій.

Згідно із статтею 60 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судами встановлено, що ПАТ «КБ «ПриватБанк» належним чином не обґрунтувало правомірність блокування карткових рахунків, відкритих на ім'я позивача, також ПАТ «КБ «ПриватБанк не надало належних та допустимих доказів звернення із заявою до правоохоронних органів про незаконні, на думку банку, дії клієнта, не довело порушення позивачем вимог законодавства, за наслідками порушення яких було заблоковано його карткові рахунки. Рахунки заблоковано без повідомлення та згоди останнього. Кошти позивача досі заблоковані.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, установивши, що дії відповідача щодо обмеження права користування та розпорядження спірними картковими рахунками шляхом їх блокування не відповідали вимогам законодавства, зокрема, Закону № 1702, суди дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у частині зобов'язання ПАТ «КБ «ПриватБанк» розблокувати банківські платіжні картки «Універсальна» НОМЕР_1, «Золота картка для виплат» НОМЕР_2 та картка «GOLD» НОМЕР_3, видані на ім'я ОСОБА_3, оскільки задоволення саме такої позовної вимоги призводить до ефективного поновлення порушеного права позивача шляхом забезпечення вільного доступу до належних йому грошових коштів у розмірі 10 939,76 грн, якими він матиме можливість безперешкодно користуватися та розпоряджатися на власний розсуд. Водночас судами помилково задоволено додаткову (похідну) позовну вимогу про зобов'язання ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 10 939,76 грн, які знаходяться на зазначених карткових рахунках, оскільки задоволення позовної вимоги про зобов'язання Банку розблокувати банківські платіжні картки забезпечить позивачу повний доступ до грошових коштів, які знаходяться на цих карткових рахунках, що, у свою чергу, виключає необхідність стягнення таких грошових коштів з Банку.

Надані ПАТ «КБ «ПриватБанк» суду касаційної інстанції письмові пояснення до касаційної скарги і долучені описи банкнот, які були вилучені з терміналу TS 212723 та направлені на дослідження до НБУ, а також акти НБУ, які додатково підтверджують порушення норм законодавства зі сторони ОСОБА_3, Верховний Суд не оцінює та до уваги не бере з огляду на положення частини першої статті 400 ЦПК України.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

У зв'язку з наведеним, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції в частині задоволення позову про зобов'язання ПАТ «КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 10 939,76 грн, які знаходяться на його карткових рахунках НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 підлягають скасуванню з ухваленням у скасованій частині нового рішення про відмову в позові.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в іншій (не скасованій) частині щодо зобов'язання ПАТ «КБ «ПриватБанк» розблокувати банківські платіжні картки «Універсальна» НОМЕР_1, «Золота картка для виплат» НОМЕР_2, «GOLD» НОМЕР_3 є правильними та обґрунтованими, а тому підлягають залишенню без змін.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції слід частково скасувати, суду касаційної інстанції необхідно змінити розподіл судових витрат пропорційно розміру задоволених вимог касаційної скарги. Судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на відповідача та позивача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 419 та підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 21 червня 2016 року скасувати в частині зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» повернути ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 10 939,76 грн, які знаходяться на карткових рахунках НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3. Ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 21 червня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» 330 грн 72 коп. судового збору за подання касаційної скарги, 303 грн 16 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Здійснити поворот виконання рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 травня 2016 року в справі № 552/1196/16-ц в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» 275 грн 60 коп. судового збору за подання позовної заяви.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В.В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик