П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2018 року м. Київ

Справа № 755/2248/17

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/2553/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар Лісовська А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієнко Ю.П. в інтересах Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Дніпровського районного суду від 13 грудня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Яровенко Н.О., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

В лютому 2017 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування заявлених вимог посилалось на те, що 29 травня 2008 року між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 59-20/08-А, відповідно до умов якого банк надав відповідачці кредит в сумі 28 632,00 грн. з оплатою по процентній ставці 12,5 відсотків річних строком до 29 травня 2015 року. Посилаючись на те, що відповідачка не виконала зобов'язання у повному обсязі, позивач просив стягнути з неї заборгованість станом на 31 грудня 2016 року в розмірі 38 920,05 грн. з яких: сума заборгованості по основному боргу кредиту - 231,67 долари США (гривневий еквівалент по курсу НБУ станом на 31 грудня 2016 року 1 долар США/ 27,190858 грн. 6 299,31 грн.); сума простроченої заборгованості по відсоткам - 48,73 долари США (гривневий еквівалент по курсу НБУ станом на 31 грудня 2016 року 1 долар США/ 27,190858 грн. 1 325,01 грн.); сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії 11 872,42 грн.; пеня 19 423,31 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року в задоволенні позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієнко Ю.П. в інтересах ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що списання сум для погашення кредитної заборгованості з поточного рахунку позичальника ОСОБА_2 та зарахування їх в погашення кредиту згідно з п. 3.4. кредитного договору є правом, а не обов'язком банку. Не вчинення банком відповідних дій не звільняє позичальника від виконання зобов'язань. На вказане суд уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову, пославшись на невиконання банком розпорядження ОСОБА_2 про списання коштів з її поточного рахунку, переведення її у валюту зобов'язань та погашення заборгованості.

В суді апеляційної інстанції Белінський В.А. в інтересах ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з наведених у ній підстав.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважала, що судом вирішений спір правильно. Представник ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу. Зазначив, що ОСОБА_2 виконала свої зобов'язання за кредитним договором належним чином, виникнення заборгованості пов'язане із помилкою банку. ОСОБА_2 внесла на свій поточний рахунок необхідну суму для купівлі валюти в розмірі 6458,80 грн., проте, банк не зміг купити валюту для перерахування її в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ (Прикінцеві та перехідні положення) Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до п. 8, ч. 1 Розділу ХІІІ (Прикінцеві та перехідні положення) ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ (Прикінцеві та перехідні положення) ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 29 травня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 59-20/08-А, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_2 кредит в сумі 28 632 долари США з оплатою по процентній ставці 12,5 відсотків річних, строком повернення до 29 травня 2015 року для придбання автомобіль «Опель Вектра», 2008 року випуску (т.1, а.с.4-8).

У відповідності до п. 3.3 кредитного договору, позичальник зобов'язався щомісяця, в термін з «1» до «10» число кожного місяця здійснювати погашення заборгованості за кредитними ресурсами в розмірі 341 долар США 00 центів та нарахованими процентами відповідно до графіку зниження розміру заборгованості, який є невід'ємною частиною цього договору. Останню сплату щомісячного платежу по зниженню позичкової заборгованості позичальник зобов'язується здійснити не пізніше 29 травня 2015 року.

Згідно п. 4.1 кредитного договору, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту, за процентною ставкою 12,5 процентів річних, позичальник сплачує проценти за користування кредитними ресурсами щомісяця в термін з «1» по «10» число кожного місяця згідно із графіком зниження розміру заборгованості.

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» посилалося на те, що ОСОБА_2 не виконала свої зобов'язання за кредитним договором. Відповідно до наданих ним розрахунків загальна сума заборгованості за кредитним договором № 59-20/08-А від 29 травня 2008 року становить 231,67 доларів США, заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом становить 48,73 долари США, заборгованість по сплаті нарахованої комісії за користуванням кредиту становить 11 872,42 грн., пеня - 19 423,31 грн., загальний розмір заборгованості згідно умов кредитного договору по курсу НБУ станом на 31 грудня 2016 року становить 38 920,05 грн. (т.1, а.с.11-17).

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

При цьому, суд виходив із того, що відповідачем в повному обсязі та в строки, встановлені кредитним договором сплачувалися кредитні ресурси, позивачем не доведено належними доказами розміру заборгованості за спірним кредитним договором.

Однак в повній мірі з такими висновками суду погодитись не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 613 ЦК України визначено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Відповідно до п. 3.4 кредитного договору позичальник уповноважує банк при настанні строків повернення кредиту списувати всі необхідні суми за умови їх наявності, з поточного та інших рахунків позичальника та зараховувати їх у погашення позичкової заборгованості та процентів. Зазначене положення не є обов'язком банку та не звільняє позичальника від відповідальності за несвоєчасне виконання своїх грошових зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи, 2 лютого 2015 року ОСОБА_2 внесла на поточний рахунок в банку суму 6 458,80 грн., що була необхідною для купівлі валюти в сумі 400 доларів США для погашення чергового платежу заборгованості за кредитом.

Факт внесення коштів в гривнях підтверджується квитанцією від 2 лютого 2015 року.

На підставі вказаної квитанції банком було підготовлено заяву на купівлю валюти, а також заяву для списання коштів в сумі 400 доларів США.

В той же час, банк припустився помилки в сумі на купівлю валюти, вказавши 5 600 грн. замість 6 458,80 грн.

11 лютого 2016 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» направило ОСОБА_2 лист №22.5-6/781/1, в якому повідомило, що банк повернув їй на її поточний рахунок кошти в сумі 5 600 грн. В листі банк зазначив, що він не зміг перерахувати, а також і купити валюту на МРВУ раніше 06 лютого 2015 року. За цей час відбулася зміна курсу валют та сплачених відповідачкою коштів 02 лютого 2015 року в сумі 5 600 грн. було недостатньо для купівлі валюти в тій кількості, що вказано в заяві від 02 лютого 2015 року. При цьому, ОСОБА_2 не надала банку письмової згоди купити іноземну валюту в меншій сумі або не перерахувала додаткові кошти в гривнях.

Таким чином, вбачається, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» прийняло заяву ОСОБА_2 на купівлю валюти та списання коштів, проте, не виконало її у зв'язку з помилкою, допущеною в зазначенні суми перерахованих відповідачкою коштів.

Тобто, в даному випадку має місце прострочення кредитора ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Колегія суддів відхиляє посилання представника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на те, що списання сум для погашення кредитної заборгованості з поточного рахунку позичальника та зарахування їх в погашення кредиту згідно з п. 3.4. кредитного договору є правом, а не обов'язком банку, а не вчинення банком відповідних дій не звільняє позичальника від виконання зобов'язань.

Як було зазначено, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» прийняло заяву ОСОБА_2 та кошти в національній валюті на купівлю валюти та списання коштів в сумі 400 доларів США, що було достатньо для погашення сум, передбачених кредитним договором, проте, допустило помилку при її виконанні, а тому настало прострочення кредитора.

ОСОБА_2 виконала всі прийняті на себе за кредитним договором зобов'язання у встановлені цим договором строки станом на 02 лютого 2015 року.

Заборгованість, яка заявлена до стягнення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» утворилася внаслідок неналежного виконання обов'язків працівниками банку.

Як установлено в ході апеляційного розгляду, кошти в національній валюті, перераховані ОСОБА_2, були повернуті банком на її поточний рахунок, а в подальшому, за її згодою, були знову направлені на погашення заборгованості, однак повного погашення не відбулось через зміну курсу валют. Суд вважає, що за збитки, які виникли через коливання курсу валют, не може відповідати боржник, який своєчасно виконав свої зобов'язання за договором, а їх слід віднести на рахунок позивача, внаслідок помилки якого настало прострочення кредитора.

Не вчинення позивачем дій у повній відповідності до умов укладеного між сторонами договору, призвело до штучного створення заборгованості, і як наслідок, подальшого безпідставного нарахування щомісячної комісії та пені.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом (ч. 3 ст. 263 ЦПК України).

Враховуючи те, що матеріалами справи встановлено, що заборгованість утворилася внаслідок невиконання працівниками ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» своїх обов'язків, підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по кредиту, процентам, а також комісії та пені, відсутні.

Оскільки суд першої інстанції, відмовляючи в позові, виходив з недоведеності розміру заборгованості, ухвалене рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієнко Ю.П. в інтересах Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду від 13 грудня 2017 рокускасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 07 березня 2018 року.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль