Провадження №: 2/752/301/18
У Х В А Л А

14.03.2018 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Мирошниченко О.В.

з участю секретаря Мархотко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсною додаткової угоди до договору, -

в с т а н о в и в:

30.12.2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила постановити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за додатковою угодою до договору про надання правової допомоги від 15.01.2015 року у розмірі 248 000 грн.

ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просила визнати недійсною додаткову угоду від 15.01.2015 року до угоди про надання правової допомоги від 15.01.2015 року.

У судовому засіданні представником ОСОБА_1 заявлено клопотання про тимчасове вилучення у ОСОБА_2 оригіналу доказу - оригіналу додаткової угоди від 15.01.2015 року до угоди про надання правової допомоги від 15.01.2015 року, що укладена між сторонами спору.

Суд, заслухавши представника ОСОБА_1, дослідивши матеріали цивільної справи, надходить до наступного.

Судом встановлено, що предметом позовних вимог ОСОБА_1 є визнання недійсною додаткової угоди від 15.01.2015 року до угоди про надання правової допомоги від 15.01.2015 року на тій підставі, що відповідач вказану додаткову угоду не підписувала.

05.04.2016 року у судовому засіданні у присутності позивача ОСОБА_2 ухвалою суду, занесеною до журналу судового засідання, позивача ОСОБА_2 зобов'язано надати в розпорядження суду оригінал додаткової угоди від 15.01.2015 року до угоди про надання правової допомоги від 15.01.2015 року.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.02.2017 року у цивільній справі призначено судову почеркознавчу експертизу, також вказаною ухвалою зобов'язано позивача ОСОБА_2 надати в розпорядження суду оригінал додаткової угоди від 15.01.2015 року до угоди про надання правової допомоги від 15.01.2015 року. Копія ухвали суду від 23.02.2017 року отримано позивачем ОСОБА_2 23.02.2017 року.

23.03.2017 року на адресу позивача ОСОБА_2 направлено клопотання експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз щодо необхідності надання оригіналу додаткової угоди від 15.01.2015 року до угоди про надання правової допомоги від 15.01.2015 року.

07.04.2017 року на адресу позивача ОСОБА_2 судом повторно направлено копію ухвали суду від 23.02.2017 року в частині виконання останньою вимогу про надання суду оригіналу додаткової угоди від 15.01.2015 року до угоди про надання правової допомоги від 15.01.2015 року.

10.07.2017 року на адресу ОСОБА_2 втретє направлено копію ухвали суду від 23.02.2017 року в частині виконання останньою вимогу про надання суду оригіналу додаткової угоди від 15.01.2015 року до угоди про надання правової допомоги від 15.01.2015 року. Згідно повідомлення про вручення рекомендованого поштового направлення вказаний лист ОСОБА_2 отримано особисто 01.08.2017 року.

19.02.2018 року у судовому засіданні ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, зобов'язано позивача вчергове надати в розпорядження суду оригінал додаткової угоди від 15.01.2015 року до угоди про надання правової допомоги від 15.01.2015 року.

У судове засідання 14.03.2018 року позивач ОСОБА_2 не з'явилась, надавши заяву про проведення судового засідання у її відсутність.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.03.2018 року первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без розгляду на підставі п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Відповідно до ст. 143 ЦПК України, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов'язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Одним із заходів процесуального примусу є тимчасове вилучення доказів для дослідження судом (п. 3 ч. 1 ст. 144 ЦПК України).

За змістом положень ст. 143 ЦПК України у разі неподання письмових, речових чи електронних доказів, що витребувані судом, без поважних причин або без повідомлення причин їх неподання суд може постановити ухвалу про тимчасове вилучення цих доказів державним виконавцем для дослідження судом.

Слід зазначити, що станом на 14.03.2018 року оригінал додаткової угоди від 15.01.2015 року до угоди про надання правової допомоги від 15.01.2015 року ОСОБА_2 в розпорядження суду не надано, а так само не надано жодного обґрунтування причин неподання суду доказу та документів, які б підтверджували такі причини.

За вказаних обставин, суд надходить до висновку, що існують передбачені ст. 143 ЦПК України підстави для тимчасового вилучення у ОСОБА_2 доказу у справі - оригіналу додаткової угоди від 15.01.2015 року до угоди про надання правової допомоги від 15.01.2015 року, у зв'язку із неподанням ОСОБА_2 без поважних причин витребуваного судом доказу, необхідного для вирішення спору.

З огляду на викладене, керуючись ст. 143 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Клопотання - задовольнити.

Тимчасово вилучити у ОСОБА_2 (АДРЕСА_1; АДРЕСА_2; засоби зв'язку НОМЕР_1) доказ у справі - оригінал додаткової угоди від 15.01.2015 року до угоди про надання правової допомоги від 15.01.2015 року, укладеної між адвокатом ОСОБА_2 та ОСОБА_1, для дослідження його судом.

Проведення тимчасового вилучення доказу у ОСОБА_2 доручити державним виконавцям Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві (м. Київ, проспект Георгія Гонгадзе, 5-Б).

Ухвала про тимчасове вилучення доказів для дослідження судом є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню.

Стягувачем є ОСОБА_1 (АДРЕСА_3).

Боржником є ОСОБА_2 (АДРЕСА_1; АДРЕСА_2).

Строк пред'явлення до виконання становить три роки.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя