Справа № 473/416/18
РІШЕННЯ

іменем України

"26" березня 2018 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання - Багрін І.А.,

за участю: представника позивача - Тичинської Ж.П.,

відповідача - ОСОБА_2,

представника третьої особи без самостійних вимог - Нікітченко Н.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Вознесенської міської ради Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав, стягнення коштів (аліментів) на утримання неповнолітньої дитини, -

встановив:

В лютому 2018 року Орган опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення останньої батьківських прав, стягнення коштів (аліментів) на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач ОСОБА_2, яка є матір'ю неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо доньки, жорстоко поводиться з нею, в зв'язку з чим дитина була влаштована до Центру соціально-психологічної реабілітації служби у справах дітей, в якому перебуває й на час звернення до суду.

Враховуючи вказані обставини, позивач просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо вказаної дитини, передавши останню органу опіки та піклування для подальшого влаштування, що необхідне в якнайкращих інтересах дитини, а також стягнути з відповідача кошти (аліменти) аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу).

Ухвалою суду від 16.02.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі.

05.03.2018 року по справі проведено підготовче судове засідання та ухвалою суду від 05.03.2018 року призначено її до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. При цьому пояснила, що відповідач не піклується про стан здоров'я своєї доньки, яка за медичними показаннями потребує постійного лікування, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не займається вихованням. Відповідач неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов'язків (ст. 184 КпАП України), а також до кримінальної відповідальності в зв'язку з заподіянням неповнолітній дитині тілесних ушкоджень (ч.1 ст. 125 КК України). Проте профілактична робота компетентних органів, що проводилася з ОСОБА_2 з метою зміни її ставлення до дитини, позитивних результатів не принесла.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі.

Представник третьої особи без самостійних вимог у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, вважала їх обґрунтованими, та такими, що відповідають інтересам дитини.

Заслухавши показання свідка ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до наступного.

Так, відповідно до ст.ст. 150, 155, 180 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, забезпечити здобуття нею освіти, що є найважливішими обов'язками матері і батька, а також повинні матеріально утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4 ст. 155 СК України).

При цьому, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Так, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 є матір'ю неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відомості про батька дитини записані згідно ч. 1 ст. 135 СК України.

Відповідач є дієздатною та працездатною особою, але не працює, за місцем мешкання характеризується як особа, що періодично зловживає спиртними напоями.

Проте, матеріали справи не містять конкретних фактів відсутності піклування, незабезпечення дитини необхідним харчуванням, медичним доглядом, не створення умов для отримання освіти тощо, що за законом може бути розцінено як свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків. Не надано доказів на підтвердження обумовлених фактів.

При цьому сама по собі констатація факту про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 184 КпАП України, без дослідження відповідних доказів на підтвердження зазначеного, не може бути прийнята судом до уваги.

Разом з тим судом встановлено, що неповнолітня ОСОБА_4 01.08.2017 року на підставі її особистої заяви була влаштована до Центру соціально-психологічної реабілітації служби в справах дітей, в зв'язку з тим, що зазнала фізичного насилля від своєї матері. За наявними у справі матеріалами неповнолітня дитина зазнавала насилля від відповідача неодноразово.

Зокрема, за фактом заподіяння ОСОБА_4 тілесних ушкоджень в листопаді 2016 року відповідач була притягнута до кримінальної відповідальності за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03.01.2017 року обумовлене кримінальне провадження було закрито в зв'язку з відмовою неповнолітньої потерпілої ОСОБА_4 від обвинувачення.

Також відповідач ОСОБА_2 була притягнута до кримінальної відповідальності та була визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України за фактом заподіяння своїй доньці тілесних ушкоджень, що мало місце 01.08.2017 року, відповідно до вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27.11.2017 року.

На час розгляду справи в суді неповнолітня ОСОБА_4 продовжує перебувати в Центрі соціально-психологічної реабілітації служби в справах дітей. Відповідач відносини з дитиною не налагодила. Остання в судовому засіданні висловила своє небажання повертатися в сім'ю внаслідок обґрунтованого побоювання щодо подальшого застосування до неї фізичного насильства з боку матері, в зв'язку з чим вона не відчуває себе в безпеці, перебуваючи в сім'ї.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він жорстоко поводяться з дитиною.

При цьому, поняття «жорстоке поводження» включає, зокрема, такі дії як фізичне насилля над дитиною (побої, побиття, неповнолітнього, заподіяння йому фізичних страждань,болю у будь - який спосіб); психічне насильство над дитиною (пригнічення її волі, погрози, вселяння почуття страху). Жорстоке поводження з дитиною може виявитися у фізичному чи психічному насильстві, застосуванні неприпустимих прийомів виховання, приниження людської гідності дитини.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Під час розгляду судом справ, що стосуються дитини та визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення Європейського Суду з прав людини «М.С. проти України» від 11.07.2017 року).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги думку дитини, яка в судовому засіданні не заперечувала проти позбавлення її матері батьківських прав відносно неї, та письмовий висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області від 01.02.2018 року щодо позитивного вирішення зазначеного питання, суд прийшов до висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо її доньки, оскільки це буде відповідати інтересам останньої.

Відповідно до вимог ч.ч. 4-5 ст. 167 СК України в разі ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини, мають за їхньою заявою баба, дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим.

Оскільки, жодний з названих осіб не виявив такого бажання на час розгляду обумовленої справи, суд передає неповнолітню дитину Органу опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області з метою її подальшого влаштування.

Разом з тим, згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Положення ч. 2 ст. 166 СК України передбачають, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Тому одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Ст.ст. 181 та 183 СК України передбачають, що за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дитини присуджується в частині від доходу її батька, матері або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) батька, матері, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність на утриманні платника інших осіб, тощо (ст. 182 СК України).

Враховуючи вимоги ст. 182 СК України, а також відсутність в матеріалах справи жодних доказів, що б вказували на неможливість відповідача матеріально утримувати дітей або могли вплинути на розмір аліментів в сторону їх зменшення, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_2 має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 409 грн. 60 коп. (704 грн. 80 коп. (вимоги немайнового характеру) + 704 грн. 80 коп. (вимоги майнового характеру)).

Керуючись ст.ст. 12,13, 76-83, 141, 259, 263 - 265, 272, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Органу опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Вознесенської міської ради Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав, стягнення коштів (аліментів) на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженку с. Новопристань Вознесенського району Миколаївської області, батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Неповнолітню ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, передати органу опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області для подальшого влаштування.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки с. Новопристань Вознесенського району Миколаївської області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, на користь органів опіки та піклування, державних установ та інших осіб на утриманні яких буде перебувати неповнолітня дитина: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно кошти (аліменти) в розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не меньше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.02.2018 року та до досягнення нею повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки с. Новопристань Вознесенського району Миколаївської області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, на користь держави судовий збір у розмірі 1 409 (одна тисяча чотириста дев'ять) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 28.03.2018 року.

Суддя Л.В. Лузан