П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2018 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 761/618/17

апеляційне провадження № 22-ц/796/69/2018

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І. М., суддів: Головачова Я. В., Шахової О. В.,

при секретарі - Іваницькій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Національної академії державного управління при Президентові України, підписану Президентом Національної академії Куйбідою Василем Степановичем, на рішення Шевченківського районного суду міста Києва, ухвалене під головуванням судді Макаренко І.О. 15 листопада 2017 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до Національної академії державного управління при Президентові України про поновлення на роботі, скасування наказів та стягнення грошових коштів в якості компенсації за вимушений прогул,

в с т а н о в и в :

Згідно п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (зі змінами від 15 грудня 2017 року) апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Виходячи зі змісту пунктів 8,9 ч.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України (в редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. Справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовною заявою до Національної академії державного управління при Президентові України про визнання неправомірним та скасування наказу № 39-в від 07 грудня 2016 року «Про застосування дисциплінарного стягнення», визнання незаконним та скасування наказу № 799-ос від 19 грудня 2016 року «З особового складу» в частині звільнення ОСОБА_3 з посади завідувача кафедри управління національним господарством та економічної політики, поновлення ОСОБА_3 на посаді завідувача кафедри управління національним господарством та економічної політики, стягнення з Національної академії державного управління при Президентові України сплачений судовий збір у розмірі 551 грн. 21 коп., а також, з урахуванням подальших уточнень, стягнення компенсації за час вимушеного прогулу у зв'язку із незаконним звільненням у розмірі 88 288 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 15 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково, визнано незаконним наказ №39-в від 07 грудня 2016 року «Про застосування дисциплінарного стягнення», визнано незаконним наказ № 799-ос від 19 грудня 2016 року «З особового складу» в частині звільнення ОСОБА_3 з посади завідувача кафедри управління національним господарством та економічної політики, поновлено ОСОБА_3 на посаді завідувача кафедри управління національним господарством та економічної політики, стягнуто з Національної академії державного управління при Президентові України на користь ОСОБА_3 грошові кошти в якості компенсації за час вимушеного прогулу у зв'язку із незаконним звільненням у розмірі 88 288 грн., крім того, стягнуто з Національної академії державного управління при Президентові України на користь держави судовий збір у розмірі 2 560 грн. (а.с.154-159).

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, Куйбіда В. С. в інтересах Національної академії державного управління при Президентові України подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 листопада 2017 року в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивував, зокрема, тим, що судом було неповністю з'ясовано обставини, що мають значення для справи, крім того, судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, оскільки згідно ч.1 ст.652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає з суті зобов'язання.

Так, на підставі наказу від 26 серпня 2015 року №469-к ОСОБА_3 було звільнено 31 серпня 2015 року з посади у зв'язку із закінченням строкового трудового договору, що не було оскаржено останнім, а його подальше призначення відбулося на підставі письмової заяви від 27 серпня 2015 року та виданого наказу від 31 серпня 2015 року №474-к на строк з 01 вересня 2015 по 31 серпня 2016 року.

Суд першої інстанції вважав встановленою обставиною наявність контракту, що є недоведеним, оскільки жодна із сторін не надала та не могла надати контракт, у зв'язку з його відсутністю. Трудовий договір, за яким позивача прийнято на роботу, був укладений на підставі наказу від 30 листопада 2011 року №815-к на строк з 01 грудня 2011 по 30 листопада 2018 року, який було змінено за погодженням сторін, про що вказано вище. Позивача було звільнено на підставі наказу від 19 грудня 2016 року №799-ос з датою звільнення - 31 грудня 2016 року, що було зазначено в наказі від 31 серпня 2016 року №452-ос та заяві про призначення від 30 серпня 2016 року, у зв'язку із закінченням строкового трудового договору.

Крім того, ОСОБА_3 відмовився від дачі пояснень в присутності свідків щодо дисциплінарного стягнення. Стосовно цього факту було складено акт від 07 грудня 2016 року. Службовим розслідуванням встановлено, що аспірант ОСОБА_4 був відсутній на кафедрі управління національним господарством та економічної політики під час звітування та під час проведення його атестації. Відсутність аспіранта ОСОБА_4 підтверджується також листом Служби безпеки від 17 жовтня 2016 року № 2-3-1-34416, оскільки останній перебував на території Російської Федерації. Вказані обставини становлять склад дисциплінарного проступку.

В суді апеляційної інстанції представник Національної академії державного управління при Президентові України - Лапоша Д.Ю., підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у ній. Зазначив, зокрема, що звільнення ОСОБА_3 було правомірним, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

ОСОБА_3 та його представник - ОСОБА_6 заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили її відхилити. Крім того, підтримали заперечення, викладені в письмовому відзиві на апеляційну скаргу, згідно яких, зокрема, на момент укладення трудових відносин між позивачем та відповідачем діяв Закон України «Про вищу освіту» в редакції від 17 січня 2002 року, згідно якого, крім іншого, визначено, що із завідувачем кафедри укладається контракт. Так, на виконання вимог статті 30 Закону України «Про вищу освіту» в редакції від 17 січня 2002 року між Національною академією та позивачем був укладений відповідний контракт, істотними умовами якого є строк, на який він укладається. У зв'язку зі змінами у штатному розкладі Національної академії державного управління при Президентові України в 2014 році, відповідачем передбачалось внесення відповідних змін до контракту з позивачем, на виконання якого у позивача був витребуваний його екземпляр контракту. Проте, в подальшому та до часу звільнення позивача з посади завідувача кафедри управління національним господарством та економічної політики згідно наказу №799-ос від 19 грудня 2016 року, відповідач так і не повернув ОСОБА_3 його екземпляр контракту. Разом з тим, відповідач не надав суду відповідні накази щодо зміни штатного розкладу Національної академії, які мали створити відповідні наслідки у трудових відносинах між сторонами. Крім того, відповідач за час з 2014 року по день звільнення ОСОБА_3 не проводив відповідних конкурсів щодо обрання завідуючого відповідної кафедри, як визначено у наказах в частині заміщення вакантних посад.

Що стосується дисциплінарного стягнення, то як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 не був наділений повноваженнями щодо контролю за присутністю аспірантів під час розгляду та складення документів відносно них. В контракті між відповідачем та позивачем також відсутні вказані норми в якості трудових обов'язків позивача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи та заперечення учасників справи та їх представників, які з'явились в судове засідання, з'ясувавши фактичні обставини даної справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності та співставленні, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, зокрема, трудової книжки позивача, з 01 вересня 2004 року ОСОБА_3 працював в Національній академії державного управління при Президентові України.

Так, 01 вересня 2004 року позивач був прийнятий на посаду завідувача кафедри економічної теорії та історії економіки як обраний за конкурсом по 31 серпня 2011 року за контрактом (наказ №490-к від 01 вересня 2004 року).

31 серпня 2011 року позивач звільнений у зв'язку із закінченням строкового трудового договору за п.2 ст.36 КЗпП України (наказ №500-к від 25 серпня 2011 року).

01 вересня 2011 року позивач призначений на посаду завідувача кафедри економічної теорії та історії економіки по 31 серпня 2018 року по строковому трудовому договору, як обраний за конкурсом (наказ №542-к від 31 серпня 2011 року).

01 грудня 2011 року позивач призначений на посаду завідувача кафедри управління національним господарством у порядку переведення з посади завідувача кафедри економічної теорії та історії економіки, відповідно до ст.32 КЗпП України, за його згодою, по 30 листопада 2018 року, за строковим трудовим договором, на умовах контракту, як обраний за конкурсом (наказ №815-к від 30 листопада 2011 року).

З 27 червня 2014 року внесено зміни до структури Національної академії, згідно яких, зокрема, ліквідовано кафедру управління національним господарством та включено до структури Національної академії кафедру управління національним господарством та економічної політики (наказ №185 від 27 червня 2014 року).

02 вересня 2014 року позивач призначений на посаду завідувача кафедри управління національним господарством та економічної політики за строковим трудовим договором до 31 серпня 2015 року, в порядку переведення з посади завідувача кафедри управління національним господарством згідно ст.32 КЗпП України, за його згодою (наказ №505-к від 02 вересня 2014 року).

31 серпня 2015 року позивача звільнено у зв'язку із закінченням строкового трудового договору на підставі п.2 ст.36 КЗпП України (наказ №496-к від 26 серпня 2015 року).

01 вересня 2015 року позивач призначений на посаду завідувача кафедри управління національним господарством та економічної політики за строковим трудовим договором по 31 серпня 2016 року (наказ №474-к від 31 серпня 2015 року).

З 01 вересня по 31 грудня 2016 року ОСОБА_3 продовжено строк трудового договору на посаді завідувача кафедри управління національним господарством та економічної політики (наказ №452-ос від 31 серпня 2016 року).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Розпорядженням Президента Національної академії державного управління при Президентові України Куйбіди В. С. № 11-р від 05 жовтня 2016 року створено Комісію з проведення службового розслідування (а. с. 130). Актом комісії щодо проведення службового розслідування відповідно до вищезазначеного розпорядження від 10 жовтня 2016 року встановлено факт незбігу підписів аспіранта ОСОБА_4 на 4 із 5 звітів про виконання індивідуального плану роботи аспіранта за час навчання в Національній академії, а також в атестаційному висновку про виконання індивідуального плану роботи а 2014-2015 роки; відсутність аспіранта ОСОБА_4 під час розгляду питання стосовно нього 01 квітня 2015 року, 16 вересня 2015 року, 06 квітня 2016 року згідно з витягами протоколів засідань кафедри управління національним господарством та економічної політики; відсутність у реєстраційних картках відвідування аудиторних занять аспірантами ІІІ року навчання від 8-12 квітня 2015 року у графі «присутні» підпису аспіранта ОСОБА_4; відсутність прізвища ОСОБА_4 у реєстраційних картках учасників науково-комунікативних заходів та наукових праць у наукових фахових виданнях Національної академії, а також факт не проходження ним педагогічної практики (а. с. 124). Згідно з листом Служби безпеки України № 2/3/1-34416 від 17 жовтня 2016 року ОСОБА_4 був відсутній на засіданнях кафедри 01 квітня 2015 року, 16 вересня 2015 року та 06 квітня 2016 року, оскільки перебував у цей час на території Російської Федерації (а. с. 86).

Наказом Національної академії держаного управління при Президентові України № 39-в від 07 грудня 2016 року «Про застосування дисциплінарного стягнення» ОСОБА_3 оголошено догану за порушення трудової дисципліни, пов'язаною з відсутністю контролю за організацією звітування ОСОБА_4, аспіранта кафедри управління національним господарством та економічної політики Національної академії державного управління при Президентові України, який в дні проведення засідань кафедри 01 квітня 2015 року, 16 вересня 2015 року та 06 квітня 2016 року перебував за межами України (а. с. 6).

31 грудня 2016 року позивача звільнено у зв'язку із закінченням строкового трудового договору на підставі п.2 ст.36 КЗпП України (наказ №799-ос від 19 грудня 2016 року) (а. с. 12).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, зокрема, обґрунтовував його тим, що підставою його звільнення за положеннями п.2 ст.36 КЗпП України стало те, що факт притягнення його до дисциплінарної відповідальності відповідно до наказу №39-в від 07 грудня 2016 року унеможливив продовження в подальшому трудових відносин за критеріями, передбаченими вимогами для відповідної категорії науково-педагогічних працівників Національної академії державного управління при Президентові України. Крім того, з наказом №39-в від 07 грудня 2016 року «Про застосування дисциплінарного стягнення» він не згоден та вважає його таким, що прийнятий в порушення встановлених процедур проведення службового розслідування, його зміст не відповідає дійсним обставинам справи.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наказ №799-ос від 19 грудня 2016 року «З особового складу» в частині звільнення ОСОБА_3 з посади завідувача кафедри управління національним господарством та економічної політики є незаконним, оскільки звільнення відбулось без достатніх правових підстав, а тому позивач підлягає поновленню на роботі. Наказ №39-в від 07 грудня 2016 року «Про застосування дисциплінарного стягнення» також є незаконним, оскільки оголошення догани ОСОБА_3 відбулося із порушенням встановленої процедури дослідження дисциплінарного проступку, крім того, стороною відповідача не доведено, що ОСОБА_3 взагалі є відповідальною особою за встановлені порушення. Також, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 88 288 грн.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Так, відповідно до Положення про Національну академію державного управління при Президентові України, затвердженого Указом Президента України від 21 вересня 2001 року № 850/2001, Національна академія є головним державним вищим навчальним закладом у загальнонаціональній системі підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації державних службовців, посадових осіб органів місцевого самоврядування, підзвітним Президентові України.

За умовами ч.ч. 1, 2 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно вимог ст. 23 КЗпП України трудовий договiр може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторiн; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Відповідно до ст.24 КЗпП України укладення трудового договору з працівником оформляється наказом або розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, також трудовий договір вважається укладений і тоді коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично допустили до роботи.

Так, згідно п.2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України пiдставами припинення трудового договору є: 2) закiнчення строку (пункти 2 i 3 статтi 23), крiм випадкiв, коли трудовi вiдносини фактично тривають i жодна з сторiн не поставила вимогу про їх припинення.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для застосування дисциплінарного стягнення до позивача зазначено службову записку першого віце-президента та лист Служби безпеки України № 2-3-1-34416 від 17 жовтня 2016 року. Разом з тим, в ході розгляду справи відповідачем не надано належних доказів покладення на позивача обов'язків щодо контролю присутності аспірантів під час розгляду та складення документів, і що їх присутність є обов'язковою, а також щодо відповідальності позивача за їх неналежне виконання.

Тобто, рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани відбулося виключно на підстав службової записки першого віце-президента та листа Служби безпеки України № 2-3-1-34416 від 17 жовтня 2016 року, при цьому відповідні пояснення від порушника трудової дисципліни відібрані не були.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для визнання наказу №39-в від 07 грудня 2016 року «Про застосування дисциплінарного стягнення» незаконним, оскільки, оголошення догани позивачу відбулося із порушенням встановленої процедури дослідження дисциплінарного проступку, а також стороною відповідача не доведено, що позивач взагалі є відповідальною особою за встановлені порушення.

Таким чином, доводи апелянта про те, що відсутність аспіранта ОСОБА_4 на кафедрі управління національним господарством та економічної політики під час звітування та проведення його атестації становлять склад дисциплінарного проступку ОСОБА_3 є безпідставними, оскільки безпосередня присутність зазначеного аспіранта нічим не передбачена, як і не доведено, що ОСОБА_3 є відповідальною особою щодо контролю присутності аспірантів під час проведення, зокрема, їх атестації.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання наказу №799-ос від 19 грудня 2016 року «З особового складу» в частині звільнення ОСОБА_3 з посади завідувача кафедри управління національним господарством та економічної політики, незаконним та, як наслідок, наявності підстав для поновлення позивача на роботі з відповідним стягненням компенсації за час вимушеного прогулу, виходячи з таких обставин.

Як встановлено в ході судового розгляду та вбачається з матеріалів справи, обрання на посаду завідувача кафедри економічної теорії та історії економіки ОСОБА_3 відбувалось на підставі Положення про порядок обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників Національної академії, затвердженого наказом від 11 липня 2007 року №173.

Протоколом №1 від 16 червня 2011 року засідання конкурсної комісії на заміщення посад науково-педагогічних працівників Національної академії було рекомендовано Вченій раді Національної академії обрати ОСОБА_3 на посаду завідувача кафедри економічної теорії та історії економіки терміном на 7 років.

Так, рішенням Вченої ради Національної академії від 30 серпня 2011 року (протокол №184/7-1) обрано ОСОБА_3 на посаду завідувача кафедри економічної теорії та історії економіки терміном на 7 років.

На підставі написаної позивачем заяви від 30 серпня 2011 року та наказу від 31 серпня 2011 року №542-к, ОСОБА_3 призначено на посаду завідувача кафедри економічної теорії та історії економіки на визначений строк з 01 вересня 2011 року по 31 серпня 2018 року.

Рішенням Вченої ради Національної академії від 29 вересня 2011 року (протокол №185/8-8) затверджено зміни до структури Національної академії, внаслідок чого утворена кафедра управління національним господарством, а кафедра економічної теорії та історії економіки в структурі Національної академії відсутня.

Протоколом №2 від 18 листопада 2011 року засідання конкурсної комісії на заміщення посад науково-педагогічних працівників Національної академії рекомендовано Вченій раді Національної академії обрати ОСОБА_3 на посаду завідувача кафедри управління національним господарством терміном на 7 років.

Рішенням Вченої ради Національної академії від 30 листопада 2011 року (протокол №187/10-1), беручи до уваги рішення конкурсної комісії на заміщення посад науково-педагогічних працівників Національної академії, обрано ОСОБА_3 на посаду завідувача кафедри управління національним господарством терміном на 7 років.

Так, на підставі написаної позивачем заяви та наказу №815-к від 30 листопада 2011 року, 01 грудня 2011 року ОСОБА_3 призначено на посаду завідувача кафедри управління національним господарством, у порядку переведення з посади завідувача кафедри економічної теорії та історії економіки, відповідно до ст.32 КЗпП України, за його згодою, з 01 грудня 2011 року по 30 листопада 2018 року, за строковим трудовим договором, на умовах контракту, як обраний за конкурсом.

Рішенням Вченої ради Національної академії від 26 червня 2014 року (протокол №213/6-5) внесено зміни до структури Національної академії, згідно яких ліквідовано кафедру управління національним господарством та включено до структури Національної академії кафедру управління національним господарством та економічної політики.

На підставі наказу від 27 червня 2014 року №371-к та у зв'язку із затвердженням та введенням в дію змін до структури, 27 червня 2014 року ОСОБА_3 персонально було повідомлено про наступне вивільнення і ліквідацію посад (Додаток №7 до Наказу №371-к від 27 червня 2014 року).

На підставі написаної заяви від 01 вересня 2014 року та наказу №505-к від 02 вересня 2014 року, ОСОБА_3 призначено на посаду завідувача кафедри управління національним господарством та економічної політики за строковим трудовим договором, в порядку переведення з посади завідувача кафедри управління національним господарством, згідно ст.32 КЗпП України, за його згодою, з 02 вересня 2014 року по 31 серпня 2015 року.

Наказом від 26 серпня 2015 року №469-к ОСОБА_3 було звільнено з посади завідувача кафедри управління національним господарством та економічної політики 31 серпня 2015 року, у зв'язку із закінченням строкового трудового договору (п.2 ст.36 КЗпП України).

На підставі написаної позивачем заяви від 27 серпня 2015 року та наказу від 31 серпня 2015 року №474-к ОСОБА_3 призначено на посаду завідувача кафедри управління національним господарством та економічної політики, до заміщення вакантної посади в установленому порядку, за строковим трудовим договором на визначений строк, встановлений погодженням сторін, з 01 вересня 2015 року по 31 серпня 2016 року.

На підставі написаної позивачем заяви від 30 серпня 2016 року та наказу від 31 серпня 2016 року №452-ос, ОСОБА_3 продовжено строк трудового договору, встановлений за погодженням сторін, з 01 вересня по 31 грудня 2016 року.

На підставі наказу від 19 грудня 2016 року №799-ос, ОСОБА_3 звільнено 31 грудня 2016 року у зв'язку із закінченням строкового трудового договору (п.2 ст.36 КЗпП).

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для визнання Наказу №799-ос від 19 грудня 2016 року «З особового складу» в частині звільнення позивача з посади завідувача кафедри управління національним господарством та економічної політики, незаконним, оскільки звільнення ОСОБА_3 було правомірним.

А тому відсутні правові підстави для поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції, а тому відхиляються колегією суддів.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу частково, рішення суду першої інстанції в частині визнання наказу №799-ос від 19 грудня 2016 року про звільнення, поновлення ОСОБА_3 на роботі та компенсації за час вимушеного прогулу - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Керуючись статтями 367-368, 371, 374, 376, 381-384, 389-390 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Національної академії державного управління при Президентові України - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 листопада 2017 року в частині визнання наказу №799-ос від 19 грудня 2016 року про звільнення, поновлення на роботі та компенсації за час вимушеного прогулу - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 15 березня 2018 року.

Суддя-доповідач: І.М.Вербова

Судді: Я.В. Головачов

О.В. Шахова