Справа № 345/473/17
Провадження № 22-ц/779/296/2018
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

судді-доповідача Горейко М.Д.

суддів: Бойчука І.В., Ясеновенко Л.В.

секретаря Мельник О.В.

з участю апелянта та його представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на заочне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області, ухвалене головуючою суддею Кардаш О.І. 13 березня 2017 року в м. Калуші,

в с т а н о в и в:

08.02.2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з вищенаведеним позовом до ОСОБА_3, в обґрунтування якого зазначив, що 27.12.2015 року близько 13-30 год. його сусід ОСОБА_3 пострілом з рушниці пошкодив його камеру відео спостереження, яка знаходилася на фасаді будинку та була направлена в бік сусіда, внаслідок чого остання вийшла з ладу. 28.12.2015 року він звернувся з даного приводу до Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області із відповідною заявою і 30.01.2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України. Постановою від 30.08.2016 року кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. 23.09.2016 року відносно ОСОБА_3 складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, однак постановою Калуського міськрайонного суду від 04.10.2016 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 закрито у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Вважає, що пошкодивши його камеру зовнішнього відео спостереження відповідач спричинив йому матеріальну шкоду в розмірі 1920 грн. Крім того, своїми неправомірними діями відповідач завдав йому і моральної шкоди, яку він оцінив у 20000 грн. У зв'язку з наведеним просив стягнути з відповідача 1920 грн. матеріальної шкоди, 20000 грн. моральної шкоди, витрати по сплаті судового збору в розмірі 1280 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 березня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 1920 грн. матеріальної шкоди, 1000 грн. моральної шкоди, 1280 грн. сплаченого судового збору та 2000 грн. за надання правової допомоги, а всього 6200 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, неналежну оцінку доказів, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Зокрема зазначає, що суд не повідомив відповідача ОСОБА_3 про час і місце розгляду справи, у зв'язку з чим останній був позбавлений можливості дати пояснення в судовому засіданні та спростувати доводи та вимоги позивача ОСОБА_2

Також, постановляючи оскаржуване рішення суд не врахував положення параграфу 1 глави 5 ЦПК України та безпідставно вважав належними доказами вини ОСОБА_3 внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.06.2016 року та висновки експерта від 04.06.2016 року і 06.06.2016 року.

Стверджує, що саме внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, не може бути доказом вчинення неправомірних дій особою. У зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення дане кримінальне провадження закрито.

В постанові від 04.06.2016 року Калуський міськрайонний суд не встановив обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та жодним чином не визнав вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, а закрив провадження у справі у зв'язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Більше того, судом встановлено, що в протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 не визнав своєї вини.

З висновків експерта від 04.06.2016 року та 06.06.2016 року також не можна зробити висновок про винуватість ОСОБА_3 у пошкодженні камери відео спостереження ОСОБА_2, оскільки експертами зроблені висновки тільки про характер пошкодження камери відео спостереження та ймовірність пошкодження камери вистрілом з пневматичної зброї, однак не досліджено хто стріляв та пошкодив камеру.

Таким чином, вина ОСОБА_3 в пошкодженні камери відео спостереження ОСОБА_2 не встановлена, а тому суд безпідставно стягнув з відповідача на користь позивача матеріальну та моральну шкоду.

З наведених підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову ОСОБА_2 відмовити.

В засіданні апеляційного суду апелянт та його представник доводи апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

Позивач в судове засідання не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомив.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції ухвалив про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта та його представника, вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони проживають по сусідству. Між ними склались неприязні стосунки.

Згідно постанови слідчого Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 30.08.2016 року встановлено, що 28.12.2015 року від ОСОБА_2 надійшла заява, в якій він просив прийняти міри до ОСОБА_3, котрий 27.12.2015 року близько 13-20 год. пошкодив камеру відео спостереження на фасаді його будинку. 30.01.2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000123 були внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

У зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення дане кримінальне провадження закрито, копію постанови направлено начальнику Калуського ВП ГУНП для вирішення питання про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності (а. с. 11).

Постановою Калуського міськрайонного суду від 04.10.2016 року провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП, відносно ОСОБА_3 закрито у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення (а. с. 33).

Згідно висновку експерта №1.2-576/16 від 04.06.2016 року на поверхнях камери зовнішнього відео спостереження, виявленої та вилученої під час огляду місця події, виявлено ряд механічних пошкоджень у вигляді вм'ятин і дані пошкодження ймовірно або вогнепального характеру, спричинені внаслідок пострілів із пневматичної зброї та утворені внаслідок неповного або дотичного проникнення в матеріал твердих предметів (снарядів), які рухалися з великою швидкістю (а. с. 13).

Висновком експерта за №1.2-580/16 від 06.06.2016 року про проведення судово-балістичної експертизи встановлено, що наданий ОСОБА_2 предмет не відноситься до складової частини боєприпасу, а є деформованою (стріляною) кулею для пневматичної зброї, ймовірно калібру 4,5 мм (а. с. 12).

Відповідно до накладної, виданої приватним підприємцем ОСОБА_5 вартість цифрової камери відео спостереження «Smart HD 1.3 MP» становить 1620 грн., а вартість робіт з її підключення та налаштування становить 300 грн., що разом становить 1920 грн. (а. с. 10).

Задовольняючи позов ОСОБА_2 в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу було спричинено матеріальну шкоду, яка полягає у пошкодженні камери зовнішнього відео спостереження, вартість якої разом з роботами з її підключення та налаштування становить 1920 грн., а тому вказані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача ОСОБА_2

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовуються положеннями ст. ст. 1166, 1167 ЦК України.

В силу дії положень частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

За загальним правилом шкода підлягає відшкодуванню: в повному обсязі - відшкодовується як реальна шкода, тобто втрачене або пошкоджене майно в результаті протиправної поведінки правопорушника, так і упущена вигода; особою, яка безпосередньо завдала шкоду.

Законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог статті 1166 ЦК України покладено на відповідача.

В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Всупереч наведених норм ЦПК суд першої інстанції дійшов висновку, що надані позивачем постанова слідчого Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 30.08.2016 року про закриття кримінального провадження за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення та постанова Калуського міськрайонного суду від 04.10.2016 року про закриття провадження у справі відносно ОСОБА_3 за ст. 173 КУпАП у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення є доказами того, що ОСОБА_3, який проживає в АДРЕСА_1, 27.12.2015 року близько 13-30 год., здійснив пошкодження майна ОСОБА_2, а саме камери відео спостереження, яка розташована ззовні на будинку останнього за адресою: АДРЕСА_2, а тому є його вина у завданні шкоди позивачу.

Матеріали справи не містять інших доказів вини ОСОБА_3 у спричиненні шкоди ОСОБА_2 внаслідок пошкодження його відеокамери.

Оскільки висновок суду не ґрунтується на встановлених обставинах справи, також недоведеними є обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, що в силу ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення в частині відшкодування матеріальної шкоди, то рішення суду в наведеній частині слід скасувати та ухвалити нове рішення. По суті встановленого в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди слід відмовити.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, зокрема, поведінка відповідача та пошкодження камери зовнішнього відео спостереження шляхом використання пневматичної зброї призвели до сильного нервового стресу та моральних страждань, які позначилися на здоров'ї позивача, однак заявлений розмір моральної шкоди є завищеним і тому позов в цій частині підлягає до часткового задоволення в розмірі 1000 грн.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду, оскільки спричинення позивачу моральної шкоди в даному випадку є похідною від пошкодження майна позивача. Матеріали справи не містять та судом не здобуто доказів пошкодження майна позивача внаслідок неправомірних дій відповідача, і як наслідок не здобуто доказів спричинення останнім моральної шкоди позивачу.

В силу ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми матеріального права, суд апеляційної інстанції вважає неправильним висновок суду першої інстанції про спричинення відповідачем моральної шкоди позивачу.

А тому в наведеній частині рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову позивачу в позові в наведеній частині.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного позивачу слід відмовити у стягненні з відповідача витрат по сплаті судового збору в розмірі 1280 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

На підставі викладеного, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167 ЦК України, ч. 1 ст. 81, ч. 6 ст. 82, ч. ч. 1, 3 ст. 133, ч. 1 ст. 141 ЦПК України, керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Суддя-доповідач Горейко М.Д.

Судді: Бойчук І.В.

Ясеновенко Л.В.

Повний текст постанови складено 15.03.2018 року