АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1709/18 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ВолошинаВ.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Панченка М.М., Слюсар Т.А.

при секретарі Маличівській Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 червня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Президента України ПорошенкаПетра Олексійовича, Генерального прокурора України Яреми Віталія Григоровича, Генерального прокурора України Шокіна Віктора Миколайовича, Генерального прокурора України Луценка Юрія Віталійовича, Державного казначейства України про стягнення компенсації.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до Президента України ПорошенкаПетра Олексійовича, Генерального прокурора України Яреми Віталія Григоровича про стягнення компенсації за немайнову шкоду, завдану відповідачами у зв'язку з невиконанням та незабезпеченням виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 31 липня 2014 року, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 31 липня 2014 року зобов'язано компетентних осіб Генеральної прокуратури України розглянути її заяви від 17.03.2014, 27.03.2014, 07.05.2014 у порядку, передбаченому ст.214 КПК України. З метою забезпечення виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 31 липня 2014 року, а також забезпечення проведення розслідування відповідно до вимог чинного законодавства, вона 04 вересня 2014 року звернулась із заявою до Президента України Порошенка П.О., який є гарантом державного суверенітету, територіальної цілісності України, додержання Конституції України, прав і свобод людини і громадянина. Посилаючись на те, що на день пред'явлення позову до суду Президент України не забезпечив виконання судового рішення, а відповідач - Генеральний прокурор України Ярема В.Г. рішення суду не виконав, внаслідок чого вона позбавлена можливості реалізувати своє право на звернення до Верховного Суду України з метою забезпечення захисту прав та охоронюваних законом інтересів, просила на підставі вимог статей 1167, 1173, 1176 ЦК України стягнути на її користь з Президента України компенсацію за немайнову шкоду, завдану незабезпеченням виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 31 липня 2014 року, з Генерального прокурора України Яреми ВіталіяГригоровича - немайнову шкоду, завдану невиконанням рішення Печерського районного суду міста Києва від 31 липня 2014 року. Для визначення розміру немайнової шкоди просила призначити судово-психологічну експертизу, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Протокольними ухвалами суду від 16 липня 2015 року, від 18 квітня 2017 року залучено до участі у справі як співвідповідачів Генерального прокурора України Шокіна В.М., Державне казначейство України, Генерального прокурора України Луценка Ю.В. (а.с. 59-60, 215-216).

Ухвалами суду від 16.07.2015 та від 18.04.2017, занесеними до журналу судового засідання до участі у даній справі залучено в якості співвідповідачів Генерального прокурора України Шокіна Віктора Миколайовича, Державне казначейство України та Генерального прокурора України Луценка Юрія Віталійовича.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 червня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до Президента України Порошенка Петра Олексійовича, Генерального прокурора України Яреми Віталія Григоровича, Генерального прокурора України Шокіна Віктора Миколайовича, Генерального прокурора України Луценка Юрія Віталійовича, Державного казначейства України про стягнення компенсації відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення її вимог про стягнення компенсації з відповідачів, мотивуючи тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Для визначення розміру немайнової шкоди, заподіяної позивачу відповідачами, просила постановити ухвалу про призначення судово-психологічної експертизи з переліком питань, які викладені в апеляційній скарзі, з покладенням на неї обовꞌязку оплати експертизи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що у матеріалах справи достатньо доказів заподіяння немайнової шкоди позивачці відповідачем - Президентом України Порошенком Петром Олексійовичем, який не забезпечив виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 липня 2014 року щодо зобовꞌязання компетентних осіб Генеральної прокуратури України (Генерального прокурора України Яреми Віталія Григоровича, Генерального прокурора України Шокіна ВіктораМиколайовича, Генерального прокурора України Луценка Юрія Віталійовича) розглянути заяви ОСОБА_4 від 17.03.2014, 27.03.2014 та двох заяв від 07.05.2014. Також просила врахувати, що суд не допустив надання позивачкою визначального доказу-висновку експерта про розмір завданої відповідачами немайнової шкоди, що є предметом позову. На її прохання суд відмовив у клопотанні позивачки винести ухвалу про проведення експертизи іншою юридичною особою, оскільки, як вважає позивач, КНДІСЕ дискредитував себе незаконними вимогами до неї про надання певних матеріалів на дослідження, виконання якої покладено на експертів. До того ж, суд відмовив у клопотанні позивачки винести ухвалу про виклик експерта КНДІСЕ, яка порушила право позивачки на справедливий суд.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах - п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VІІІ .

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

У судові засідання призначені в приміщенні Апеляційного суду міста Києва на 05 лютого 2018 року та 26 лютого 2018 року позивач ОСОБА_4 не з'явилась, про явку в судові засідання повідомлялась за адресою, зазначеною в апеляційній скарзі. Суд апеляційної інстанції письмово не повідомляла про зміну місця проживання (перебування, знаходження). Також не виявила належної зацікавленості у розгляді справи та протягом двох місяців з дня подачі апеляційної скарги не зверталась до Апеляційного суду міста Києва за інформацією щодо стану розгляду поданої нею скарги на рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 червня 2017 року. Згідно з вимогами статті 131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Представник Генеральної прокурори України Безкоровайний Б.О. у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. У поданих запереченнях посилався на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи, що ґрунтуються на припущеннях, не впливають на суть ухваленого рішення. Також просив врахувати, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження обставин протиправності рішення Генеральної прокуратури України, настання негативних наслідків у вигляді моральної шкоди саме внаслідок дій відповідачів та причинного зв'язку між ними.

Відповідач - Президент України Порошенко П.О. в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи судом повідомлений у встановленому законом порядку. Представником Адміністрації Президента України надіслано на адресу суду відзив на апеляційну скаргу, в якому викладені заперечення проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_4 В обґрунтування заперечень посилалась на те, що питання, які порушує ОСОБА_4 у зверненні від 4 вересня 2014 року віднесені до повноважень правоохоронних органів, у зв'язку з чим Адміністрацією Президента України було скеровано звернення до Генеральної прокуратури України на підставі частини 3 статті 7 Закону України «Про звернення громадян». Листом від 24 лютого 2015 року за № 06/1-23694-12 Генеральна прокуратура України надала відповідь позивачу з роз'ясненням права на оскарження дій слідчого в разі незгоди з ними. Такий порядок врегульовано кримінально-процесуальним законодавством. Відповідно наведені ОСОБА_4 у позовній заяві факти можуть бути підставою для оскарження дій правоохоронних органів у порядку визначеному кримінально-процесуальним законодавством, а не для висновку про протиправність дій або бездіяльності інших суб'єктів, зокрема Глави держави. Вважає, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 про стягнення компенсації прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Відповідач Державна казначейська служба України в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи судом повідомлена у встановленому законом порядку.

У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутність.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 31 липня 2014 року скаргу ОСОБА_4 (позивач у справі) на бездіяльність Генеральної прокуратури України, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань задоволено частково. Зобов'язано компетентних осіб Генеральної прокуратури України розглянути заяви ОСОБА_4 від 17.03.2014, 27.03.2014, 07.05.2014 у порядку, передбаченому ст.214 КПК України (а.с.81 том 1).

Вказана ухвала направлена до Генеральної прокуратури України.

Супровідним листом від 12 серпня 2014 року № 06/1-23694-12 Генеральна прокуратура України на виконання ухвали слідчого судді, керуючись п. 3.6. Інструкції про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах прокуратури України заяв, повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення направила ухвалу суду до прокуратури міста Києва з вимогою розглянути перелічені скарги (заяви) ОСОБА_4 відповідно до статті 214 КПК України (а.с.90).

04 вересня 2014 року позивач звернулася до Президента України Порошенка П.О. з проханням забезпечити виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 липня 2014 року (а.с. 15 том 1). Адміністрацією Президента України заява була скерована до Генеральної прокуратури України (а.с.64-67 том 1).

Листом від 24 лютого 2015 року № 06/1-23694-12 Генеральна прокуратура України повідомила ОСОБА_4 (позивача у справі) про те, що усі звернення, в тому числі ухвала слідчого судді, Генеральною прокуратурою України згідно з вимогами п. 3.6. Інструкції про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах прокуратури України заяв, повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення направлені до прокуратури міста Києва, яку зобов'язано розглянути перелічені звернення згідно з вимогами статті 214 КПК України. Також у відповіді міститься інформація про те, що прокуратурою міста Києва на виконання ухвали слідчого судді за дорученням Генеральної прокуратури України розглянуто звернення ОСОБА_4 у порядку статті 214 КПК України та 07 листопада 2014 року за № 2538 вих-14 надано відповідь про відсутність підстав до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Роз'яснено заявнику порядок оскарження рішення, дій, бездіяльності слідчого або прокурора відповідно до вимог статті 303 КПК України (а.с. 24 том 1).

Посилаючись на заподіяння шкоди, яка полягає у невиконанні Генеральною прокуратурою України рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 липня 2014 року та незабезпеченні виконання вказаного рішення Президентом України, позивач на підставі статей 1167, 1173, 1176 ЦК України просила суд задовольнити позовні вимоги та стягнути на її користь компенсацію за немайнову шкоду.

Із наданих сторонами доказів та у відповідності з встановленими судом першої інстанції фактичними обставинами справи вбачається, що спірні правовідносини виникли із деліктних зобов'язань (позадоговірних відносин).

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачена нормою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Згідно з частиною шостою цієї статті заподіяння шкоди цими органами, що не пов'язані із незаконним засудженням, незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, незаконним застосуванням запобіжного заходу, незаконним затриманням, незаконним накладенням адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

За статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Перевіряючи обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог щодо відшкодування шкоди, колегія суддів виходить з такого.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, а у ст. 214 КПК України містяться положення про початок досудового розслідування.

Згідно із ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов'язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення - ч. 1 ст. 218 КПК України.

Наказом Генерального прокурора України від 03.12.2012 N 125 затверджено Інструкцію про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах прокуратури України заяв, повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення (далі - Інструкція).

Пунктом 1.1 Інструкції передбачено, що остання встановлює єдиний порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах прокуратури України заяв, повідомлень про вчинене кримінальне правопорушення і матеріалів самостійного виявлення слідчим, прокурором з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з п. 3.6 заяви, повідомлення про вчинені кримінальні правопорушення, що віднесені до підслідності органів прокуратури та надійшли на розгляд прокуратур Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, спеціалізованих прокуратур на правах обласних, Генеральної прокуратури України, керівниками підрозділів апаратів направляються для організації досудового розслідування з дотриманням територіального принципу до прокуратури відповідного рівня.

Досліджені судом першої інстанції докази, які відповідають вимогам

закону про їх належність та допустимість, свідчать про те, що Генеральною прокуратурою України на виконання вимог закону, визначених в ухвалі Печерського районного суду м. Києва від 31 липня 2014 року, та у спосіб передбачений КПК України і п.3.6 Інструкції направлено ухвалу слідчого судді від 31 липня 2014 року до прокуратури міста Києва з вимогою розглянути перелічені звернення ОСОБА_4 згідно з вимогами статті 214 КПК України.

Такі дії старшого радника юстиції Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України у порядку Кримінального процесуального кодексу України позивачем не оскаржені, рішення суду, що набрало законної сили, про визнання протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності посадової або службової особи Генеральної прокуратури України в матеріалах справи відсутнє.

Перевіряючи вимоги позивача до Президента України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незабезпеченням виконання судового рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 липня 2014 року, колегією суддів встановлено.

У вересні 2014 року позивач ОСОБА_4 надіслала на ім'я Президента України Порошенка П.О. заяву, в якій посилаючись на зміст постановленої ухвали Печерським районним судом м. Києва від 31 липня 2014 року, просила Президента України забезпечити проведення розслідування та виконання зазначеного рішення суду.

Порядок звернення громадян щодо практичної реалізації наданого їм Конституцією України права вносити, зокрема, в органи державної влади, пропозиції про поліпшення їх діяльності, а також можливість участі в їх управлінні з метою впливу на їх роботу, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення визначаються законом України «Про звернення громадян».

Відповідно до частини другої статті 5 зазначеного Закону у зверненні має бути викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Згідно з частиною третьою статті 7 зазначеного Закону у разі, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Оскільки у поданому ОСОБА_4 зверненні до Президента України порушені питання, які віднесені до повноважень правоохоронних органів, тому відповідно до наданих законодавством повноважень і в рамках Закону України «Про звернення громадян» Адміністрацією Президента України заява була скерована до Генеральної прокуратури України (а.с.64-67 том 1).

Вплив органів влади і органів місцевого самоврядування, посадових осіб, засобів масової інформації, громадсько-політичних організацій (рухів) та їх представників у діяльність прокуратури по нагляду за додержанням законів або по розслідуванню діянь, що містять ознаки злочину у будь-який спосіб забороняється.

Таким чином, подані позивачем докази не підтверджують обставин, які входять до предмета доказування за правовою нормою 1173 та 1174 ЦК України, за якими підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди та причинний зв'язок між ними.

Встановивши при розгляді справи, що факт порушення прав позивача та завдання позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідачів не знайшов свого підтвердження, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, яка недоведена останньою.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції не допустив надання позивачкою визначального доказу - висновку експерта про розмір завданої відповідачами немайнової шкоди спростовуються даними, які містяться в матеріалах справи.

Як свідчать матеріали справи ухвалою від 20.10.2015 судом першої інстанції задоволено клопотання позивача та призначено судово-психологічну експертизу для визначення розміру моральної шкоди (а.с. 85-86 том 1). Судовим експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз з метою забезпечення якості й повноти виконання експертизи надіслано на адресу суду клопотання про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи (а.с. 100-101 том 1). Дане клопотання вручено позивачу, у зв'язку з цим остання просила суд оголосити перерву для зібрання необхідних матеріалів (а.с. 110-111 том 1). Після долучення до матеріалів справи поданих позивачем документів справа направлена до експертної установи для виконання ухвали суду від 20.10.2015 про призначення судово-психологічної експертизи (а.с. 170 том 1).

Супровідним листом №2988/16-61 від 17 серпня 2016 року інститутом судових експертиз повернуто на адресу суду матеріали цивільної справи з повідомлення про неможливість надання висновку експерта з посиланням на ту обставину, що із наданих на дослідження матеріалів визнати факт наявності та ступеню психологічного травмування, ступеню та якості спричинених страждань не є можливим, відповісти на задані запитання не представляється можливим (а.с.182-184 том 1).

Таким чином, судом першої інстанції вжито належних заходів щодо реалізації позивачем прав, передбачених ЦПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 березня 2018 року.

Головуючий:

Судді: