АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/461/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія : на ухвалу Пироженко С. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області у складі колегія суддів судової палати у цивільних справах: Гончар Н.І., Пономаренко В.В., Ювшина В.І.

секретар Торопенко Н.М.

учасники справи:

представника позивача адвоката ОСОБА_5

представника ДВС Тимощук В.В.

представника стягувача ОСОБА_7

розглянувши у судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_8 на ухвалу Соснівського районного суду Черкаської області від 29 січня 2018 року, постановлену під головуванням судді Пироженка С.А., у справі за скаргою ОСОБА_8 на неправомірні дії державного виконавця відділу ДВС Соснівського районного управління юстиції Лисенко М.А, повний текст ухвали виготовлено 02.02.2018 року,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_8 звернувся до суду зі скаргою на неправомірні дії державного виконавця відділу ДВС Соснівського районного управління юстиції Лисенко М.А., мотивуючи свої вимоги тим, що 08 травня 2014 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом він став власником житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: м. АДРЕСА_1.

02 жовтня 2014 року головним державним виконавцем Соснівського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції Лисенко М.А винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Вказаною постановою накладено арешт на житловий будинок площею 92,2 кв.м. по АДРЕСА_1 в м. Черкаси, що належав боржнику ОСОБА_13. ОСОБА_8 стверджує, що дана постанова є незаконною, оскільки він не є боржником по виконавчому провадженню, а власником будинку з 08 травня 2014 року являється він.

У зв'язку з чим просив суд визнати неправомірними дії державного виконавця відділу ДВС Соснівського районного управління юстиції Лисенка М.А стосовно винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02 жовтня 2014 року. Зняти арешт з житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в м. Черкаси по АДРЕСА_1.

Ухвалою Соснівського районного суду Черкаської області від 29 січня 2018 року у задоволенні скарги - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, вважаючи, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права і просить скасувати ухвалу Соснівського районного суду Черкаської області від 29 січня 2018 року, а скаргу задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_8 зазначив, що на момент відкриття виконавчого провадження по стягненню коштів, так і на час винесення постанови про накладення арешту на майно боржника, ОСОБА_13. не був власником майна, а власником даного нерухомого майна являється він. Накладенням арешту державним виконавцем в порядку виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_13. коштів на користь ОСОБА_11 на нерухоме майно, яке належить йому, ОСОБА_8, порушено його право власності.

В відзиві на апеляційну скаргу Соснівський відділ державної виконавчої служби міста Черкаси головного територіального управління юстиції у Черкаській області просять відмовити в задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на те, що заявник пропустив строк на звернення до суду з скаргою на дії державного виконавця, Крім того, заявник не є стороною в виконавчому провадженні, а його скарга на дії державного виконавця на відповідає вимогам статті 74 Закону України «Про виконавче провадження». Якщо ОСОБА_8 вважає, що накладенням арешту на його майно при виконанні судового рішення порушено його право власності, то для цього законом встановлено іншу форму захисту.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_8 на неправомірні дії державного виконавця відділу ДВС Соснівського районного управління юстиції Лисенко М.А прийшов до висновку, що суб'єктом права на звернення до суду зі скаргою відповідно до ст. 447 ЦПК України є лише учасники виконавчого провадження, а ОСОБА_8 не є учасникам виконавчого провадження, та не є власником майна, на який накладено арешт, а тому не наділений правом на звернення до суду з такою скаргою.

Проте колегія суддів не повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що на виконанні в Соснівському відділі ДВС Черкаського міського управління юстиції перебуває виконавчий лист про примусове стягнення з ОСОБА_13. на користь ОСОБА_11 409485 гривень. ОСОБА_13. добровільно не виконує рішення суду, тому постановою головного державного виконавця Соснівського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції Лисенком М.А. 02.10.2014 року накладено арешт на будинок по АДРЕСА_1 в м. Черкаси, що належав боржнику ОСОБА_13. до 08 травня 2014 року та заборонено здійснювати відчуження даного будинку.

ОСОБА_8 оскаржив дії головного державного виконавця Соснівського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції Лисенка М.А. з приводу накладення арешту на житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться в м. Черкаси по АДРЕСА_1 в порядку ст.383-385 ЦПК України в редакції від 18.03.2004 року, який був чинним на момент звернення до суду, посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 травня 2014 року власником арештованого нерухомого майна являється він.

Статтею 383 ЦПК України в редакції від 18.03.2004 року, яка відповідає статті 447 ЦПК України, чинного на час розгляду справи в суду апеляційної інстанції передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Виходячи з положень даної статті, правом на звернення зі скаргою до суду наділені лише сторони виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами в виконавчому провадження є стягувач та боржник. ОСОБА_8 не є стороною в виконавчому провадженні, тому він не має право на оскарження дій державного виконавця за правилами статті 447 ЦПК України.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 2 постанови № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз'яснив, що позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред'явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК).

Такий спосіб захисту порушеного права буде відповідати правилам статті 16 ЦК України. Тому висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_8 обрав невірний спосіб захисту своїх прав, оскарживши дії державного виконавця в порядку ст. 447 ЦПК України, є вірним.

Разом з тим, доводи ОСОБА_8 про те, що власником житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться в м. Черкаси по АДРЕСА_1 являється саме він, а не боржник ОСОБА_13. заслуговують на увагу, хоча і оспорюються стягувачем за виконавчим провадженням Миро ненко В.М. .

Згідно ч. 3 та 4 статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 травня 2014 року, виданого державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В., право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться в м. Черкаси по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_8 Відповідний запис внесено до державного реєстру речових прав.

Також не є скасованим запис до державного реєстру речових прав про те, що власником житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться в м. Черкаси по АДРЕСА_1 є ОСОБА_13. Таким чином, право власності ОСОБА_8 оспорюється іншою особою.

За таких обставин даний спір повинен бути вирішений в позовному провадженні, а не в порядку оскарження дій державного виконавця.

Посилання суду першої інстанції про те, що рішенням апеляційного суду Черкаської області від 14 вересня 2017 року скасована правова підстава, на підставі якої ОСОБА_8 державним нотаріусом було видано свідоцтво про право власності на спадщину за законом, на будинок по АДРЕСА_1 в м. Черкаси, не позбавило ОСОБА_8 права власності на дане нерухоме майно, так як свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 08 травня 2014 року не визнавалось недійсним та ОСОБА_8 не виключений з реєстра речових прав як власник даного нерухомого майна.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції підлягає до скасування та ухвалення нової постанови про відмову в задоволенні позову, так як ОСОБА_8 вибрано невірний спосіб захисту порушених прав.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 на ухвалу Соснівського районного суду Черкаської області від 29 січня 2018 року задоволити частково, а ухвалу Соснівського районного суду Черкаської області від 29 січня 2018 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою ОСОБА_8 відмовити в задоволенні скарги на неправомірні дії державного виконавця відділу ДВС Соснівського районного управління юстиції Лисенко М.А, в зв'язку з неправильно обраним способом захисту порушених прав.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Н.І. Гончар

В.В. Пономаренко

В.І. Ювшин