Справа № 376/1596/17 Головуючий у І інстанції Ярошенко С. М.
Провадження № 22-ц/780/856/18 Доповідач у 2 інстанції Гуль В. В.
Категорія 18 03.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 квітня 2018 року Апеляційний суд Київської області у складі колегії судів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача: Гуля В.В.,

суддів: Іванової І.В., Сліпченка О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 21 листопада 2017 року у справі за позовом Сквирського районного центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю, -

в с т а н о в и л а:

у липні 2017 року Сквирський районний центр зайнятості звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що з 07.11.2016 року ОСОБА_2 був зареєстрований у Сквирському районному центрі зайнятості, як громадянин, який шукає роботу. Відповідно до наказу №НТ161107 від 07.11.2016 року відповідачу надано статус безробітного та згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» призначено виплату допомоги по безробіттю з 14.11.2016 року по 08.11.2017 рік.

У результаті опрацювання інформації Сквирським районним центром зайнятості було встановлено факт перебування ОСОБА_2 у цивільно-правових відносинах з ТОВ «Фіолент Групп» з 01.01.2017 року по 28.02.2017 року, що підтверджується витягом з даних про особу з ДРЗДСС та актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 25.05.2017 року №48.

Відповідно до наказу №НТ170525 від 25.05.2017 року ОСОБА_2 припинено виплату допомоги по безробіттю з 01.01.2017 року у зв'язку з встановленням факту виконання безробітним оплачуваної роботи. Згідно даного наказу відповідач знятий з обліку.

У зв'язку з встановленням факту віднесення відповідача до категорії зайнятих громадян, наказом Сквирського районного центру зайнятості від 25.05.2017 року №29 прийняте рішення про повернення ОСОБА_2 незаконно отриманого матеріального забезпечення у сумі 5761,74 грн.

25.05.2017 року відповідачу вручено повідомлення №193 про відшкодування незаконно отриманого матеріального забезпечення у сумі 5761,74 грн. протягом 15 календарних днів на рахунок Сквирського районного центру зайнятості.

Кошти відповідачем добровільно не відшкодовані, тому позивач просив стягнути з відповідача незаконно отриману допомогу по безробіттю у сумі 5761,74 грн.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 21 листопада 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Сквирського районного центру зайнятості незаконно отриману допомогу по безробіттю у сумі 5761,74 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким направити справу на повторний розгляд до того ж суду для повного з'ясування всіх обставин справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 посилається на те, що судом першої інстанції допущено не повне з'ясування всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення справи по суті, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушено норми процесуального права. Судом першої інстанції не витребувано всі документи, які підтверджують виконання ним роботи по трудовому договору та отримання будь-яких коштів.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що з 07.11.2016 року ОСОБА_2 був зареєстрований у Сквирському районному центрі зайнятості, як громадянин, який шукає роботу. Відповідно до наказу №НТ161107 від 07.11.2016 року відповідачу надано статус безробітного та згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» призначено виплату допомоги по безробіттю з 14.11.2016 року по 08.11.2017 рік.

У результаті опрацювання інформації Сквирським районним центром зайнятості було встановлено факт перебування ОСОБА_2 у цивільно-правових відносинах з ТОВ «Фіолент Групп» з 01.01.2017 року по 28.02.2017 року, що підтверджується витягом з даних про особу з ДРЗДСС та актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 25.05.2017 року №48.

Відповідно до наказу №НТ170525 від 25.05.2017 року ОСОБА_2 припинено виплату допомоги по безробіттю з 01.01.2017 року у зв'язку з встановленням факту виконання безробітним оплачуваної роботи. Згідно даного наказу відповідач знятий з обліку.

Встановивши вказані обставини, суд задовольнив позов виходячи з того, що ОСОБА_2 було призначено допомогу по безробіттю і в період з 01.01.2017 року по 28.02.2017 року він перебував у цивільно-правових відносинах з ТОВ «Фіолент Групп», доказів, які підтверджували заперечення даної обставини відповідач не надав.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону, виходячи з такого.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статтею 2 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.

Згідно із частиною 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Частиною третьою статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Зі змісту вказаної норми закону слідує, що законодавець покладає на застраховану особу обов'язок подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг, і лише в разі умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними, з такої особи стягується сума виплаченого забезпечення.

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не погоджується із тим, що він за період перебування на обліку в Сквирському районному центрі зайнятості нібито виконував будь-яку оплачувану роботу або надавав оплачувані послуги, проте такі доводи спростовуються наявними у справі доказами. У даній справі встановлено, що 07.11.2016 року ОСОБА_2 був зареєстрований у Сквирському районному центрі зайнятості, як громадянин, який шукає роботу, у період з 14.11.2016 року по 08.11.2017 рік йому призначено виплату допомоги по безробіттю, з 01.01.2017 року по 28.02.2017 року ОСОБА_2 перебував у цивільно-правових відносинах з ТОВ «Фіолент Групп», тобто правових підстав для надання йому статусу безробітнього не було.

Апелянт зазначає, що ТОВ «Фіолент Групп» йому взагалі не відоме і він став жертвою протиправних дій якихось шахраїв.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жодних доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції матеріали справи не містять. Таких доказів не додано і апелянтом до апеляційної скарги.

Викладені відповідачем доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції.

Таким чином, коли доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, вона як необґрунтована підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 21 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді