Номер провадження: 22-ц/785/2006/18
Номер справи місцевого суду: 500/2296/14-ц
Головуючий у першій інстанції Швець В. М.
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Сегеди С.М.,

Цюри Т.В.

при секретарі: Цихиселі Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Головного управління національної поліції в Одеській області про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, за апеляційними скаргами ОСОБА_3, Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області та Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській областіна рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 березня 2016 року, -

встановила:

16 квітня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління національної поліції в Одеській області про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Посилаючись на те, що 20.04.2009 року було порушено кримінальну справу за ст.115 ч.1 КК України та в цей день його затримали в якості підозрюваного. 23.04.2009 року йому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та вручено обвинувальний акт у вчинені злочину. Вироком Ізмаїльського міськрайсуду Одеської області від 15.04.2011 року був виправданий у скоєнні злочину, передбаченого ст.115 ч.1 КК України. 12.11.2012 року вирок Апеляційним суду Одеської області був скасований, а кримінальна справа повернута для додаткового розслідування.

Його вина не була доведена та 27.12.2013 року було повідомлено про підозру у скоєнні злочину, який йому інкримінувався, іншій особі -ОСОБА_4, яка померла-ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Також посилався на те, що він незаконно перебував під вартою один рік 11 місяців та 25 днів, а під слідством 4 роки 8 місяців та 7 днів і протягом усього часу доки тривало слідство після звільнення з-під варти йому було обрано запобіжний захід підписку про невиїзд, у зв'язку з чим зазнав моральних страждань, котрі виразилась в порушенні його права на приватне життя, роботу, обмеженні волі та тяжких умов в камері з злочинцями, втрати зі сторони знайомих поваги, погіршенням стану здоров'я, втрати роботи за кордоном, а тому просив суд стягнути на його користь 1 000 000 грн. Одночасно просив суд стягнути втрачений заробіток за період знаходження під вартою з 20.04.2009 року по 15.04.2011 року в розмірі 33205 грн. так як він працював 1-м помічником механіка судового .

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 березня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 250 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В задоволені інших вимог-відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Ізмаїльська міська прокуратура та Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській областіподали до суду апеляційні скарги, у яких просять рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

ОСОБА_3 також подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 07 липня 2016 року апеляційні скарги Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 березня 2016 року скасовано.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Головного управління національної поліції в Одеській області про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в рахунок моральної шкоди - 350 000 грн.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 втрачений заробіток за період з 20.04.2009 року по 15.04.2011 року з врахуванням індексу інфляції- 31 961 грн.59 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 вересня 2017 року рішення апеляційного суду Одеської області від 07 липня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися,перевіривши матеріали справи й обговоривши підстави апеляційних скарг, вважає за необхідне їх відхилити.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що він незаконно перебував під вартою 1 рік 11 місяців 25 днів, а в подальшому до закінчення слідства, яке тривало 4 роки 8 місяців 7 днів, на підписці про невиїзд, у зв'язку з чим зазнав моральних страждань, котрі виразились у порушенні його права на приватне життя, роботу, обмеженні волі та тяжких умов перебування у камері зі злочинцями, втрати зі сторони знайомих поваги, погіршення стану здоров'я, втрати можливості виїздити на роботу за кордон, а тому частково задовольнив позов у сумі 250000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдна фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення увигляді арешту чивиправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукоау діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальниї дій, що обмежують права громадян;

Статтею третьою цього ж закону передбачено, що у наведених у ст. першій цього ж Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються)

-Заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій;

-Майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності) конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт;

-Штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином;

-Суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги;

-Моральна шкода.

Відповідно до п.п. 6, 11 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадяниновінезаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, затвердженогонаказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року, одночасно з копією повідомлення про закриття справи в стадії дізнання і досудового слідства громадянинові направляється повідомлення, в якому роз'яснюється, куди і протягом якого терміну можна звернутись за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав.

Для визначення розміру шкоди, переліченої в п.п. 1, 3, 4 ст. 3 Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутись: при закритті провадження у справі органами дізнання або слідства Міністерства внутрішніх справ, Генеральної прокуратури і Служби безпеки України відповідно до цих органів;

З урахуванням цих положень, оскільки після закриття стосовно нього кимінального провадження, позивач до вказаних органів з питання відшкодування йому матеріальної шкоди не звертався і її розмір названими органами не визначався, то судова колегія вважає, що районний суд обґрунтовано прийшов до висновку про відмову у цій частині позову, зважаючи на те, що кримінальну справу стосовно ОСОБА_3 було закрито на підставі постанови старшого прокурора Ізмаїльської міжрайонної прокуратури тому відповідно до Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року, для визначення розміру шкоди, передбаченої в п.п. 1, 3, 4 ст. 3 Закону України від 1 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» ОСОБА_3 повинен був звернутись із заявою про відшкодування йому заробітку та інших грошових доходів, які він втратив внаслідок незаконних дій, до відповідного органу прокуратури.

Статтею 56 Конституції України закріплено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної таморальної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Це конституційне положення конкретизовано у Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», статтями 2, 4 якого, зокрема встановлюється, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбаченого цим Законом виникає, у тому числі, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру і обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У відповідності з вимогами закону і наведеними роз'ясненнями, районний суд визначив розмір відшкодування моральної шкоди співмірно стражданням позивача, завданим незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, незаконним триманням під вартою протягом тривалого часу, незаконним обранням запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, виходячи з принципів рівності, поміркованості, розумності, справедливості.

Згідно до статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», питання провідшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з ч. 1 ст. 12 Цього Закону.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції зазначені вимоги врахував та стягнув на відшкодування моральної шкоди 250000 грн, суму, яка є співмірною завданим моральним стражданням і складає не менше одного мінімального розміру заробітної плати, яка на момент ухвалення рішення складала 1378 грн, за кожен місяць перебування під слідствам і судом.

Судова колегія погоджується з такими висновками районного суду і вважає визначений розмір відшкодування співмірним і достатнім для відшкодування завданої позивачеві моральної шкоди.

Посилання апеляційних скарг Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області та Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області неможуть бути підставою для скасування правильного по суті і справедливого рішення суду, бо не містять доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Судова колегія також вважає такою, що не підлягає задоволенню і апеляційну скаргу ОСОБА_3 з огляду на те, що ним не доведено заподіяння йому моральної шкоди у сумі більшій, ніж визначено районним судом.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Таким чином, судоваколегія вважає, що доводи апеляційних скарг суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись: п. 1 ч. 1 ст. 374; ст.375; ст.ст. 381- 384 ЦПК України, судова колегія, -

постановила:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області та Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області- залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 березня 2016 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності негайно з моменту її прийняття, але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 07 березня 2018 року

Судді апеляційного суду Одеської області:

Н.А. Кононенко

Т.В. Цюра

С.М. Сегеда