АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/268/17 22-ц/774/701/К/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року м.Кривий Ріг

Справа № 214/268/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідач ОСОБА_3,

розглянув у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 на ухвалу Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 16 листопада 2017 року, яка постановлена суддею Євтушенком О.І. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 16 листопада 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним.

Ухвалою Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 16 листопада 2017 року справу передано за підсудністю до Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області.

В апеляційній скарзі позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять ухвалу суду скасувати та передати справу на новий розгляд, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неврахування ним того, що позов подано до Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу у порядку виключної підсудності за місцезнаходженням спадкового майна.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_4.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_4.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена у п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи те, що оскаржувана ухвала постановлена судом під час дії Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 18.03.2004 року, законність та обгрунтованість оскаржуваної ухвали перевіряється відповідно до положень такого кодексу.

Передаючи позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним за підсудністю до Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, що Саксаганським районним судом міста ОСОБА_4 провадження у справі відкрито з порушенням правил підсудності, оскільки відповідач ОСОБА_3 проживає у Центрально-Міському районі місті ОСОБА_4, а, відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України в редакції від 18.03.2004 року, позови до фізичних осіб предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є визнання недійсним заповіту ОСОБА_5, складеного 12 серпня 2011 року та посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_6, яким останній заповідав все своє будь-яке рухоме та нерухоме майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось, всі належні йому майнові права, будь-які цінні папери та всі грошові внески з усіма компенсаційними та індексаційними нарахуваннями в будь-яких кредитних та банківських установах, товариствах, та все те, що буде йому належати на день його смерті, і на що він за законом буде мати право.

Позов обґрунтовано тим, що після смерті ОСОБА_5, померлого 22 травня 2016 року, відкрилася спадщина на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, однак, у звязку з наявністю оспорюваного заповіту, позивачі, як спадкоємці першої черги спадкування за законом, позбавлені можливості реалізувати свої права на прийняття спадщини (а.с. 1-5, 14).

Згідно ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця або, якщо це місце невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна; право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 ЦК України (ст.ст. 1216-1218, 1221, 1223, 1241 ЦК України).

Таким чином, право на спадкування є не абстрактним, а цілком конкретним і невіддільне від предмету спадкування (спадкової маси, спадкового майна). Таким же конкретним є і питання визнання заповіту недійсним, оскільки, його кінцевими метою і результатом є реалізація (захист) права спадкоємців за законом на спадкування певного майна (частки в ньому), а відтак, набуття в порядку спадкування у власність майна чи унеможливлення такого.

Оскільки, у даному випадку, позивачами заявлено позовні вимоги про визнання заповіту недійсним з метою реалізації свого права, як спадкоємців першої черги за законом, на спадкування після смерті батька ОСОБА_5, померлого 22 травня 2016 року, спадщини, яка складається із 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, можна дійти висновку, що спір стосується нерухомого майна.

Більш того, згідно із абз.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі щостій ЦК України немає відповідного правила.

Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року визначено, що позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна та застосування наслідків недійсності пред'являються відповідно до частини першої статті 114 ЦПК за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Відповідно до абзацу 4 пункту 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов'язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.

З огляду на зміст позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним з метою подальшого спадкування нерухомого майна, що розташоване у Саксаганському районі міста ОСОБА_4, на думку колегії суддів, справа підлягає розгляду у порядку виключної підсудності за місцем розташування спадкового майна.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було порушено право позивача на вільний доступ до правосуддя та постановлено оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, а тому ухвала суду підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України з направленням цивільної справи до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 16 листопада 2017 рокускасувати та цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу для подальшого розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 22 березня 2018 року.

Головуючий:

Судді: