АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/588/18 Справа № 199/153/17-ц Головуючий у 1 й інстанції - Руденко В. В. Доповідач - Куценко Т.Р.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року м. Дніпро 13 березня 2018 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на частину квартири, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на частину квартири.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що її батькові ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, належала квартира АДРЕСА_1. 26.04.1996 року батько зробив заповіт, яким усе належне йому майно заповів їй. Після його смерті відкрилася спадщина, до якої входить і квартира АДРЕСА_1. Позивач своєчасно звернулася з заявою про прийняття спадщини, але постановою державного нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру, так як нею не надано правовстановлюючих документів на спадкове майно.

ОСОБА_2 просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на ? частини квартири АДРЕСА_1, так як ? належить її матері, відповідачу по справі, як обов'язкова частка у спадщині /а.с. 1-4, 31-35/.

Рішенням АНД районного суду м. Дніпропетровська від 06.07.2017 року ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог було відмовлено, з тих підстав, що частка квартири, на яку позивач просить визнати право власності, не входить до спадкової маси /а.с. 120-121/.

З рішенням суду не погодилася ОСОБА_2, яка звернулася з апеляційною скаргою, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме те, що право власності у спадкодавця на спірну квартиру не припинялося, так як відповідач, після укладення 14.02.2011 року договору купівлі-продажу квартири, своє право власності не зареєструвала, а тому не може вважатися законним власником.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 01.03.1996 року ОСОБА_4 належала квартира АДРЕСА_2 /а.с. 100/.

14.10.1983 року ОСОБА_4 укладає шлюб з ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про одруження /а.с. 13/. Від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 року у них народилася донька ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про народження /а.с. 98/.

26 квітня 1996 року ОСОБА_4 складає заповіт, яким усе належне йому майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося, заповів ОСОБА_6 Заповіт посвідчено державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори, реєстровий № 4-559 /а.с. 78/.

20.01.2005 року ОСОБА_6 укладає шлюб з ОСОБА_7 та приймає прізвище чоловіка, про що відділом РАЦС Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області зроблено актовий запис № 03 /а.с. 99/.

14.02.2011 року ОСОБА_4 укладає договір купівлі-продажу та продає своїй дружині ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2, договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, реєстровий № 476 /а.с. 101/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер, про що АНД відділом державної реєстрації актів цивільного стану ДМУЮ у Дніпропетровській області 24.06.2011 року зроблено актовий запис № 1079 /а.с. 86/.

Згідно довідки КП «Жилсервіс-9» ДМР від 17.03.2016 року була зареєстрована за однією адресою з батьком у спірній квартирі /а.с. 90/, та вважається такою, що прийняла спадщину.

Постановою від 16.04.2016 року державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій так як було виявлено, що право власності на квартири АДРЕСА_1 у спадкодавця припинено у зв'язку з укладенням договору купівлі-продажу, але за новим право набувачем, станом на 16.04.2016 року право власності не перереєстровано /а.с. 104/.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частини квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом не підлягають задоволенню, так як спірна квартира не входить до спадкової маси, договір купівлі-продажу квартири не визнано недійсним.

Приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 про те, що суд не дав оцінки наданих нею доказів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до їх переоцінки та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Щодо посилань ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником квартири АДРЕСА_2 до цього часу є її батько ОСОБА_4, власність у спадкодавця на квартиру не припинялась, її мати не зареєструвала право власності на квартиру, а тому не може вважатися її законним власником, то з ними погодитися не можна.

Відповідно до частини 3 та 4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченому нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Статтею 182 ЦК України передбачена необхідність державної реєстрації прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості.

Разом із тим, відповідно до п.1 ч.1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, ОСОБА_4, уклавши 14.02.2011 року договір купівлі-продажу та продавши своїй дружині ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2, який посвідчений нотаріально, скористався визначеними статтями 316, 317, 319 ЦК України правами, розпорядився своїм майном (квартирою) на власний розсуд, який не оспорений та є чинним.

Отже, з огляду на положення ст. 346 ЦК України право власності ОСОБА_4 на квартиру припинилося з моменту її відчуження й станом на час відкриття спадщини йому не належала.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Керуючись ст.ст. 376, 374, 375, 380-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Демченко Е.Л.

Максюта Ж.І.