АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2167/18 Справа № 192/2935/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Городнича В.С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Солонянського районного суд Дніпропетровської області від 28 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житлового будинку, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що на території домоволодіння № 36а мається 51 вулик з бджолами, а будинок розташований навпроти будинку позивача. Тож, бджоли постійно залітають на її подвіря, жалять її, худобу, заважають займатися домашнім господарством, до неї не приїздять друзі, родичі через те, що можуть будуть вжалені бджолами, а сама вона в 2000 році зверталася за медичною допомогою з приводу жаління бджолою. Іноді цілі рої бджіл сідають на траву, що перешкоджає позивачці займатися домашнім господарством, лякає її, вона вимушена вдягати влітку додаткову одежу, з метою захиститися від бджіл. Відповідачі ніколи не попереджували її про правила поводження з бджолами, їй не відомо коли у бджіл активний період льоту, а коли вони перестають літати та збирати мед. Також, позивач зазначає, що вулики повинні бути розташовані за 300 м від її будинку та огороджені парканом висотою не менш як 2,5 м. Не заперечувала той факт, що восени 2016 року ОСОБА_5 вивіз всі вулики, проте наполягала на задоволенні позову.

У звязку з чим та з урахуванням уточнень позовної заяви від 04 травня 2017 року, ОСОБА_2 просила суд усунути перешкоди у користуванні житловим будинком №47 по вул. Центральній в с. Новоселівка Солонянського району Дніпропетровської області шляхом примусового вивезення пасіки із вуликами для бджіл з території домогосподарства по вул. Центральній, 36 а в с. Новоселівка Солонянського району Дніпропетровської області на спеціально відведену для цього територію за місцем реєстрації ОСОБА_5 та про стягнення з відповідачів моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі, позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, а також, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, що призвело до ухвалення необґрунтованого та незаконного рішення.

Відповідачі своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України, щодо подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не скористались.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленимицією главою.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень ОСОБА_6 України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим ОСОБА_6, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно ч. 3 ст. 82 ОСОБА_6 України «Про судоустрій і статус суддів», переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня може здійснюватися без конкурсу тільки у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді.

Згідно ч. 6 ст. 147 ОСОБА_6 України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Тож, до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження та переглядати рішення судів перших інстанцій.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, позивачка ОСОБА_2 є власником житлового будинку №47 по вул. Центральній в с. Новоселівка Солонянського району Дніпропетровської області на підставі договору дарування жилого будинку від 04 лютого 2004 року.

Учасники справи в судовому засіданні не заперечували, що за усною згодою ОСОБА_4 на земельній ділянці, що знаходиться по вул. Центральній, 36а в с. Новоселівка Солонянського району Дніпропетровської області, до осені 2016 року була розміщена пасіка відповідача ОСОБА_5, яка була взята на облік у визначеному законодавством порядку, про що видано ветеринарно-санітарний паспорт пасіки №343/4 головним державним інспектором ветеринарної медицини Солоняського району.

Правила розведення бджіл регулюються ОСОБА_6 України «Про бджільництво», Інструкцією щодо попередження та ліквідації хвороб і отруєнь бджіл, затвердженої наказом Головного державного інспектора ветеринарної медицини №9 від 30 січня 2001 року, Порядком реєстрації пасік, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України і Української академії аграрних наук №184/82 від 20 вересня 2000 року.

Відповідно до ст. 11, 12 ОСОБА_6 України «Про бджільництво» право на утримання бджіл і зайняття бджільництвом мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають необхідні навики або спеціальну підготовку, а також юридичні особи. Фізична або юридична особа з метою зайняття бджільництвом формує пасіку з бджолиних сімей, яка може мати підсобне приміщення, інвентар і обладнання та розміщується на відповідній земельній ділянці. Кількість бджолиних сімей, що може утримуватися юридичними та фізичними особами, не обмежується.

Відповідно до ст. 15 цього ОСОБА_6 фізичні та юридичні особи розміщують пасіки на земельних ділянках, які належать їм на правах власності або користування, відповідно до ветеринарних-санітарних правил. Розміщення пасік на земельних ділянках інших власників або користувачів здійснюється за їх згодою. З метою обліку пасік та здійснення лікувально-профілактичних заходів на кожну пасіку видається ветеринарно-санітарний паспорт. Пасіка підлягає реєстрації за місцем проживання фізичної особи або за місцем знаходження юридичної особи, яка займається бджільництвом у місцевих державних адміністраціях або сільських, селищних, міських радах у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань аграрної політики. (ст. 13 ОСОБА_6).

Відповідно до п. 2 Додатку №5 до Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 19 червня 1996 року № 173 розмір санітарно-захисної зони від бджільницьких підприємств до житлової забудови встановлений у 300 метрів, однак такі вимоги на індивідуальну пасіку відповідача ОСОБА_5 не розповсюджуються, оскільки зазначена пасіка не є бджільницьким підприємством. ОСОБА_6 України «Про бджільництво», Інструкції щодо попередження та ліквідації хвороб та отруєння бджіл, затвердженої наказом №9 від 30 січня 2001 року, а також норми «Порядку видачі ветеринарно-санітарного паспорта пасіки» та «Порядку реєстрації пасік», затверджених спільним наказом Міністерства аграрної політики України та Української академії аграрних наук від 20 вересня 2000 року №184/82, не містять обмежень у відстані розміщення індивідуальної пасіки фізичної особи від межі суміжної земельної ділянки, жилих будівель та заборони її розташування на присадибних ділянках, а тим більше заборони розташування пасіки в межах населеного пункту.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в частині усунення перешкод у користуванні житловим будинком №47 по вул. Центральній в с. Новоселівка Солонянського району Дніпропетровської області шляхом примусового вивезення пасіки із вуликами для бджіл з території домогосподарства на спеціально відведену для цього територію за місцем реєстрації ОСОБА_5, суд першої враховував встановлені в судовому засіданні обставини та дійшов висновку про необґрунтованість цих вимог через відсутність на момент розгляду справи спору між сторонами, зокрема, вулики були вивезені восени 2016 року, що не заперечувалось учасниками справи.

Інших порушень відповідачами вищевказаних норм ОСОБА_6 України «Про бджільництво» чи ветеринарних-санітарних правил при розміщенні пасіки, судом першої інстанції не встановлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн., суд першої інстанції виходив із того, що із наданих медичних довідок не підтверджується факт жаління ОСОБА_2 саме бджолами відповідача, а лише наявна інформація щодо звернення в 2000 році за медичною допомогою з приводу укусу комахи, а тому підстави для застосування норм ст. ст. 22, 23, 1167 ЦК України відсутні.

Серед доводів апеляційної скарги, ОСОБА_2 вказує на те, що на момент звернення до суду із позовною заявою пасіка знаходилась на подвірї житлового будинку №36а по вул. Центральній в с. Новоселівка Солонянського району Дніпропетровської області і були вивезена лише після отримання відповідачами судових повісток, що не заперечували і самі відповідачі при розгляді справи.

Однак, колегія суддів відхиляє такий довід апелянта, оскільки на момент ухвалення рішення по справі цивільно-правовий спір вже був відсутній пасіка вивезена і сама позивач цього не заперечує.

Тобто, порушене право позивача на користування житловим приміщенням було відновлено відповідачами в добровільному порядку до ухвалення остаточного рішення по справі, шляхом вивезення пасіки з території подвіря по вул. Центральній, 36а в с. Новоселівка Солонянського району Дніпропетровської області.

Щодо посилань ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції при відмові у стягнення моральної шкоди не врахував ступінь фізичних, моральних страждань позивача та стан її здоровя як потерпілої від укусів бджіл, то в цій частині колегія суддів, також, вважає за необхідне відхилити доводи апелянта, у звязку із їх недоведеністю, так як згідно медичної картки, ОСОБА_2 зверталася в 2000 році за медичною допомогою через укус комахи без зазначення якої саме.

Наявні в матеріалах справи медичні документи не містять жодної інформації щодо жаління бджолами позивача саме з пасіки подвіря по вул. Центральній, 36а в с. Новоселівка Солонянського району Дніпропетровської області

Інших доказів жаління бджолами позивачки, її домашніх тварин, худоби, апелянтом ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної надано не було.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Тож, керуючись положеннями ст. ст. 259, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Солонянського районного суд Дніпропетровської області від 28 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

ОСОБА_8