Справа № 188/1509/17
Провадження № 2/188/40/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2018 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Ніколаєвої І.К.

за участю секретаря судового засідання - Карпенко С.М

з участю представника позивача ОСОБА_1 та позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом: ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАВТО ПЛЮС», про захист прав споживачів,визнання договору недійсним та стягнення коштів

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною про захист прав споживача, визнання договору недійсним та стягнення коштів до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАВТО-ПЛЮС» (надалі Відповідач).

В обґрунтування позовних вимог зазначив,що на початку вересня 2017 року на сайті ОLX він знайшов оголошення про надання авто у лізинг, звернувся за вказаним номером телефоном НОМЕР_2 де йому представилися працівниками Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАВТО ПЛЮС» міста Київ та порекомендували звернутися до представництва підприємства у місті Дніпро, вул.. Шмідта, буд.19. Позивач здійснив перевірку підприємства у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, у якому було підтверджено види діяльності (Код КВЕД 64.91 Фінансовий лізинг; КОД КВЕД 64.92 Інші види кредитування).

05 вересня 2017року у місті Дніпро по вул.. Шмідта,19 між Позивачем та Відповідачем було укладено договір №100191 щодо придбання в подальшому ним транспортного засобу Suzuki Vitara 1.6 МТ GL2WD у власність за ціною 315 000 гривень 00 копійок. Хоча місце укладення договору було зазначено місто Київ.

За умовами п.2.3. Договору послуга-результат діяльності Повіреного, спрямованого на задоволення потреби Замовника. У Додатку №2 до вказаного Договору чітко зазначено таку послугу (найменування транспортного засобу,кількість,комплектація) та скріплено підписами сторін . Відповідач згодом повідомив позивача у телефонному режимі, що немає можливості виконати дії зазначені у Заявках до Договору та просили надати заяву про відмову від Договору в односторонньому порядку.

19 вересня 2017 року згідно з умовами п.16.5 Договору, коли позивач звернувся з заявою до відповідача про розірвання договору та повернення йому коштів у розмірі 40 000,00 гривен від 05.09.2017 року, як авансовий внесок за вказаний у договорі автомобіль. Згодом відповідач повідомив про те, що позивач вніс частину коштів не за транспортний засіб , а лише винагороду за інформаційні послуги, які будуть надані в майбутньому. Таким чином, відповідач ввів його в оману стосовно природи правочину, оскільки він мав на меті укласти договір купівлі - продажу, а не договір про надання інформаційних послуг. Інформаційних послуг з пошуку транспортного засобу він не потребував, оскільки необхідний вид техніки обрав задовго до укладення Договору. Хоча відповідачем і був складений акт про надання послуг, фактично на руки він отримав лише копію договору з частиною додатків до нього, будь - яких послуг відповідачем надано не було.

28 вересня 2017 року позивач отримав від відповідача цінний лист, у якому містилися аналітичний висновок та акт наданих послуг від 20 вересня 2017 року, у якому було зазначено, що позивач отримав від відповідача консультації та претензій до виконавця не має. Позивач окрім 05 вересня 2017 року, до відповідача та представника у місті Дніпро особисто не звертався, виходячи з цього акт наданих послуг, від 20 вересня 2017 року, був підписаний позивачем ще 05 вересня 2017 року, шляхом введення останнього в оману.

Позивач вважає, що укладений між ним та відповідачем договір недійсний, оскільки останнім не дотримано вимог законодавства, які необхідні для чинності правочину. Тому, в порядку ст.ст. 203, 215,216, 230, 229 ЦК України та ст.ст. 10, 18,19 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач просив визнати договір № 100191 від 05 вересня 2017 року недійсним та стягнути з відповідача на його користь 40 000,00 грн., які були сплачені позивачем 05.09.2017 року на підставі квитанції 0.0.842094170.1.

Оскільки провадження по справі за позовом ОСОБА_2 відкрито до набрання чинності нової редакції Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до п. 9 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 р., підлягає розгляду за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав, прохає його задовольнити та пояснив, що він звернувся до відповідача саме через те, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, у якому було підтверджено види діяльності відповідача (Код КВЕД 64.91 Фінансовий лізинг; КОД КВЕД 64.92 Інші види кредитування). Він мав намір придбати автомобіль саме в кредит, грошей на його придбання за повну вартість він не мав і тому вирішив скористуватися послугами відповідача. З представниками ТОВ "Фінавто - плюс" він зустрічався тільки один раз у день укладання договору та сплати 40000 гривень на їх рахунок як перший внесок за придбання автомобіля у кредит, а саме 05 вересня 2017 року. Щодо суми внеску він сказав представникам, що він має при собі таку суму і готовий внести перший внесок саме 40 тисяч гривень. Позивачеві представники ТОВ "Фінавто-плюс", перед підписанням договору, показали фото автомобіля Suzuki Vitara 1.6 МТ GL2WD і пояснили, що ціна даного авто саме 315 000 гривень через те, що він довго не був реалізований і знаходиться у Києві на складі. Запевнили його, що автомобіль буде доставлений протягом 5 діб після підписання договору. Вартість автомобіля, за мінусом сплаченим ним 40 тисяч гривень, вони сплачують самі продавцеві а потім з ним складають графік на підставі якого він буде повертати ним гроші за переданий йому в лізинг вказаний автомобіль. Запевнили його , що за технічний стан автомобіля вони відповідатимуть повністю. Він погодився на оговорені умови і підписав договір з відповідачами, повіривши їм, що протягом 5 днів автомобіль буде доставлений з м. Київ і вони зустрінуться для подальшого оформлення кредиту.

Приблизно через 7 діб йому зателефонував представник відповідача і повідомив, що виконати умови договору вони не можуть і запропонував йому звернутися з листом до відповідача з пропозицією розірвати договір.

19.08.2017 року він направив вказаний лист відповідачеві вказав, що договір не виконаний з їх вини та попрохав повернути на його рахунок 40 тисяч гривень. У відповідь на його лист він отримав від відповідача Акт наданих послуг б/н від 20.09.2017 року по Договору № 1000191 від 05.09.2017 року та аналітичний висновок № 100191/1. Вказаний акт він не відписував, 20.09.2017 року він не зустрічався з відповідачами і своєму листі від 19.09.2017 року вже вказав відповідачам, що ними не виконані умови договору, тому такий акт він не підписав би ніколи. Вважає, що його навмисно ввели в оману через, що він втратив 40 тисяч гривень.

Представник позивача підтримала позов, надала усні пояснення які збігаються з поясненнями позивача та надала суду письмові пояснення. Прохає визнати вказаний Договір недійсним. Прохає стягнути з відповідача на користь позивача 40 тисяч гривень та судові витрати на користь держави.

Представник відповідача ТОВ "ФІНАВТО-ПЛЮС" в судові засідання не з'явився, надав заяву де просить справу розглянути у їх відсутність позовні вимоги не визнають просять їх залишити без задоволення.

Відповідачем також направлені до суду заперечення на позовну заяву в якому вони вказують, що умови вказаного договору вони виконали надавши позивачеві інформаційно - консультативні послуги ( пункт 3.1.1.) та представництво інтересів Замовника ( п. 3,1,2 та 3,1,3) . Послуга обумовлювала складання аналітичного висновку протягом 15 календарних днів з моменту підписання Договору та додатку № 1 до нього. Послуга вважається наданою з дати здачі товариством аналітичного висновку на пошту. Вказані послуги відповідач оплатив та підписав добровільно договір. Прохають на підставі ст.ст. 217 ЦК України та статті 18 ЗУ "Про захист прав споживача" у задоволенні позову відмовити.

За загальним правилом (частина 1 статті 13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вислухавши позивача та його представника, дослідивши позовну заяву, заперечення відповідача, письмові пояснення представника позивача, надані сторонами докази суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з оглядом на наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у цивільно-правових відносинах урегульованих договором .

Судом було встановлено, що 05 вересня 2017 року між позивачем (за текстом договору Довіритель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФІНАВТО-ПЛЮС" (за текстом договору Товариство, Повірений, Виконавець) укладено договір №100191 у місті Дніпро по вул. Шмідта,19, відповідно до умов п. 3.1 якого Довіритель доручає, а Товариство зобов'язується вчиняти за винагороду фактичні або юридичні дії, надавати інформаційно-консультативні послуги з питань отриманих Замовником у власність (користування володіння чи розпорядження) транспортного засобу, при цьому місце укладення договору було зазначено місто Київ.

За умовами п.2.3. Договору послуга-результат діяльності Повіреного ( відповідача) , спрямованого на задоволення потреби Замовника ( позивача).

У Додатку №2 до вказаного Договору чітко зазначено таку послугу (найменування транспортного засобу, кількість, комплектація) та скріплено підписами сторін ( а.с.10).

Пунктом 2.12.2 Договору визначено, що послуга згідно з цим договором це: укладання договору отримання транспортного засобу від імені та за рахунок Довірителя. Для вчинення юридичних дій Довіритель надає Повіреному майно та або кошти, за мови, що цього вимагає характер доручення на виконання юридичних дій. Перелік юридичних дій зазначається Сторонами у окремій заявці Замовника.

Як свідчать матеріали справи на виконання п. 3.2. Договору Позивачем 05.09.2017 року було надано Відповідачу Заявку № 1 до Договору від 05.09.2017 року відповідно до умов якої позивач просив відповідача вчинити дії, зазначені у я. 3.1. договору які будуть направлені на отримання ним в подальшому транспортного засобу Suzuki Vitara 1.6 МТ GL2WD у власність (користування, розпорядження) за бажаною ціною 315 000.00 грн.

Пунктом 6.2.1 Договору закріплено, що відповідач зобов'язаний надати позивачу послуги, передбачені п. 3 цього договору, тобто відповідно до визначеного предмету договору.

Пояснення позивача та його представника повністю обґрунтовані та знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а саме : згідно умов вказаного договору на виконання п. 10.4 позивач повинен був сплатити вартість послуг у розмірі 10 % від суми, вказаної у додатку №1 до Договору в якому вартість транспортного засобу Suzuki Vitara 1.6 МТ GL2WD, який позивач мав намір отримати у подальшому зазначена 315000 гривень.

Отже, сума, яку повинен був сплатити позивач ( 10% від 315000 гривень) при підписанні договору складає 31500 гривень тоді, як позивач сплатив 40000 гривень, що підтверджується квитанцією № 0.0.842094170.1 від 05.09.2017 року видана Кіровським відділенням Приватбанк в м. Дніпропетровськ ( а.с. 4).

Зміна розміру оплати за надані послуги може бути реалізованою за пропозицією однією із сторін шляхом складання двосторонньої ПИСЬМОВОЇ УГОДИ, що є невід'ємною частиною договору така умова договору зазначена у п. 11.9 і відповідачем дана умова виконана не була, письмова угода не укладалась.

Даний факт підтверджує, що позивачем був сплачена сума не на виконання п.10.4 договору , а значно більша і як він пояснює в суді це був авансовий внесок за придбання транспортного засобу Suzuki Vitara 1.6 МТ GL2WD в розмірі 40000 гривень.

Отже, відповідачі по справі ввели в оману позивача і з перших дій порушили умови договору збільшивши безпідставно, без дотримання п. 11.9 договору, суму оплати на виконання п. 10.4 на 8500 гривень.

Крім цього відповідачем умови договору належним чином та в обсязі визначеному у Договорі від 05.09.2017 року не виконанні, про що свідчить зокрема лист Позивача до Відповідача від 19.09.2017 року про повернення грошових кошів у повному обсязі, та в подальшому відмова від виконання договору.

23.10.2017 року Відповідачем на адресу Позивача надісланий листом №111 про відмову повернення коштів з підстави надання аналітичного висновку № 100191/1 .

28 вересня 2017 року, позивач отримав від відповідача цінний лист, у якому містилися аналітичний висновок та акт наданих послуг від 20 вересня 20017 року, у якому було зазначено, що позивач отримав від відповідача консультації та претензій до виконавця не має.

Постільки позивач 19.09.2017 року на адресу відповідача, за їх пропозицією, направив лист про розірвання договору та вимогою про повернення йому на рахунок 40 тисяч гривень, підписання вказаного акту 20.09.2017 року суперечить його волі та обставинам по даному спору.

Крім цього судом встановлено, що позивач, після укладання договору 05 вересня 2017 року, до відповідача та до представництва у місті Дніпро особисто не звертався, зустрічався він особисто з представниками лише один раз, тому суд вважає, що акт наданих послуг від 20 вересня 20017 року, він підписав в день укладання договору, що підтверджує не доброчесність відповідачів та те, що вони ввели в оману позивача, який юридично неосвічений і допустив вказану помилку підписавши одночасно і договір і акт наданих послуг 05.09.2017 року.

Ствердження відповідача, що підписавши вказаний акт позивач не мав до них претензій є не обґрунтованими і протирічать обставинам встановленим в суді та волі самого позивача.

п. 9.6 оспорюваного договору передбачено саме акт приймання-передачі транспортного засобу, який засвідчує повне прийняття транспортного засобу Довірителем. П.9.9. договору засвідчує, що саме підписання акту приймання-передачі транспортного засобу свідчить про відсутність у сторін претензій одна до одної.

Аналітичний висновок ( а.с.14- 25), направлений позивачеві разом з актом наданих послуг вже після пропозиції позивача про розірвання договору, суперечить умовам укладеного договору, а саме:

Позивачеві пропонується послуга придбати за ПОВНУ вартість декілька транспортних засобів в тому числі і оговорений у договорі та додатку № 1 транспортний засіб Suzuki Vitara 1.6 МТ GL2WD, але вартість якого вказана 417000 гривень. Також додані витяги з Інтернет сторінок щодо інших 12 транспортних засобів умови придбання яких взагалі не оговорювались у заявки до договору № 1 ( а.с.9)

Відомості про продавця щодо вказаних транспортних засобів та його реквізити взагалі відсутні.

Відсутній аналіз і оцінка ризиків в межах переданих повноважень;

В останньому абзаці висновку вказано, що протягом 10 календарних днів, з моменту оформлення довідки - рахунку на Товар, Покупець зобов'язаний зареєструвати Товар в органах ДЕРЖАВНОЇ ІНСПЕКЦІЇ СІЛЬСЬКОГО ГОСПОДАРСТВА.

Отже, суд прийшов до висновку, що зазначений висновок не може бути прийнято судом до уваги як доказ виконання Відповідачем взятих на себе зобов'язань.

Судом також встановлено, що 19 вересня 2017 року згідно з умовами п.16.5 Договору, коли позивач звернувся з заявою до відповідача про розірвання договору та повернення йому коштів у розмірі 40 000,00гривен від 05.09.2017 року, як авансовий внесок за вказаний у договорі автомобіль, відповідач повідомив йому про те, що позивач вніс частину коштів не як авансовий внесок за транспортний засіб , а лише винагороду за інформаційні послуги, які будуть надані в майбутньому про що вказав у листі № 111 від 23.10.2017 року ( а.с.11, 48) .

Таким чином, відповідач ввів в оману позивача стосовно природи правочину, оскільки він мав на меті укласти договір купівлі - продажу у кредит конкретного транспортного засобу, а не договір про надання інформаційних послуг. Інформаційних послуг з пошуку транспортного засобу він не потребував, оскільки необхідний вид техніки обрав задовго до укладення Договору. Хоча відповідачем і був складений акт про надання послуг, фактично на руки він отримав лише копію договору з частиною додатків до нього, будь - яких послуг відповідачем надано не було.

Також судом встановлено, що відповідач ввів в оману позивача запропонувавши йому підписати в один день, 05 вересня 2017 року, вказаний договір та одночасно акт наданих послуг від 20 вересня 2017 року, у якому було зазначено, що позивач отримав від відповідача консультації та претензій до виконавця не має.

Таким чином, судом встановлено, що Позивачем виконано взяті на себе зобов'язання, а саме сплачено Відповідачу 40 000 гривень, про що свідчить квитанція № 0.0..1 від 05.09.2017 року видана Кіровським відділенням ПАТ КБ « ПРИВАТБАНК» (49006.м. Дніпропетровськ,пр.. Пушкіна,55) , копія якої міститься в матеріалах справи а.с.4.

Відповідачем умови договору належним чином та в обсязі визначеному у Договорі від 05.09.2017 не виконанні, про що свідчить зокрема лист Позивача до Відповідача від 19.09.2017 року про повернення грошових кошів у повному обсязі, та в подальшому відмова від виконання договору ( а.с. 11., 48).

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та повністю доведені матеріалами справи, у зв'язку з чим Договір №100191 від 05.09.2017 року, підлягає визнанню недійсним, з наступних підстав.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу .

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

В розділі 16 «Строк дії договору. Припинення договору», а саме в п.16.1, 16.2. вказано, що цей договір вступає в силу з момент його підписання Сторонами. Цей договір укладено до моменту повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань. Строк виконання зобов'язань відповідача договором не визначений.

Відповідальність Відповідача, за неналежне виконання договору або безпідставну відмові від його виконання, Договором не встановлено.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

ч. 5 ст.18 ЗУ» Про захист прав споживачів» зазначено норми, що у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому ч.6 ст.18 ЗУ « Про захист прав споживачів».

Поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій ст. 18 З.У. « Про захист прав споживачів», так умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» суд дійшов висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Аналізуючи зміст спірного Договору від 05.09.2017 року, укладеного між сторонами суд дійшов висновку, що в договорі виключені та обмежені права Замовника (позивача) як споживача стосовно Виконавця (Відповідача) у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом (пункт 12.7 договору), звужені обов'язки Замовника, які передбачені в положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність Виконавця (Відповідача) за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо не надання виконавцем послуг, спрямованих на отримання замовником (позивачем) у власність товару, зазначеного в даному договорі, а саме транспортного засобу, та передачі цієї речі належної якості та у відповідності до Замовлення, одночасно значно розширені права Виконавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Окрім того, відповідно до вимог ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуг).

Також п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця).

Частиною 2 ст.627 ЦК України передбачено, що у договорах за участю фізично особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживача.

За таких обставин суд вважає, що Договір, між позивачем та відповідачем щодо вчинення фактичних або юридичних дій, надання інформаційно-консультативних послуг з питань отримання Замовником у власність (користування, володіння чи розпорядження) транспортного засобу є несправедливим.

Оскільки відповідно до вимог ч.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Позивач як споживач, у відповідності до вимог п.4 ч.1 ст.4; ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» мав право на отримання такої послуги від відповідача безоплатно, тому укладання договору про надання таких послуг на платній основі є несправедливою умовою.

Відповідач всупереч принципу добросовісності, будучи зобов'язаним надати Позивачу безоплатно інформаційно-консультативних послуг з питань отримання у власність (користування, володіння чи розпорядження) транспортного засобу, Відповідач уклав зі ним угоду, згідно до умов якої такі послуги надаються платно, та за які Позивач сплатив йому 40 000,00 грн..

Частинами 5 і 6 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнане змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні, або договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що договір укладений 05.09.2017 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФІНАВТО-ПЛЮС" є недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо застосування наслідків недійсності правочину та стягнення з відповідача на користь позивача платежу у розмірі 40 000,00 грн., підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 216 ЦК України якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів здійснюється судом, споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач подав позовну заяву, що має одночасно майновий характер , від сплати судового збору звільнений на підставі ч.1 статі 22 Закону України «Про захист прав споживачів», у зв'язку із повним задоволенням позовних вимог ОСОБА_2 , суд вирішив покласти судові витрати на відповідача ТОВ "ФІНАВТО-ПЛЮС".

На підставі викладеного, керуючись ст. 16, 203, 216, 509, 627 ЦК України, ст. ст. ст. 12, 81, 259, 263-265, 280 ЦПК України, ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАВТО ПЛЮС», про захист прав споживачів,визнання договору недійсним та стягнення коштів - задовольнити.

Визнати недійсним договір №100191, укладений 05 вересня 2017 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФІНАВТО-ПЛЮС".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАВТО-ПЛЮС" (, місцезнаходження: 01133, м. Київ, ВУЛИЦЯ ЄВГЕНА КОНОВАЛЬЦЯ, будинок 31, кімната 710) на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, інпп. НОМЕР_1 місце проживання: АДРЕСА_1 40000,00 грн. коштів отриманих за недійсним договором які підлягають поверненню

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАВТО-ПЛЮС" (, місцезнаходження: 01133, м. Київ, ВУЛИЦЯ ЄВГЕНА КОНОВАЛЬЦЯ, будинок 31, кімната 710) в дохід бюджету судовий збір в розмірі 1762 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, яки брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. К. Ніколаєва