ЄУН № 337/271/18
Провадження № 2/337/598/2018
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2018 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя

у складі: головуючого судді Гнатик Г.Є.

за участю секретаря Куліш Л.Е.

розглянувши заяву ОСОБА_1про забезпечення позову,

в с т а н о в и в :

На розгляді Хортицького районного суду м.Запоріжжя перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 бригади, 19, кв. 58) до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 бригади, 19, кв. 58) про поділ майна, що є обєктом спільної сумісної власності.

Провадження по справі відкрито судом 23.02.2018 року.

06.03.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, у якій просила забезпечити її позов шляхом накладення арешту на автомобіль марки ЗАЗ LANOS 2009 року випуску, державний номер АР 2409АХ, який зареєстрований на імя ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, (ІПН НОМЕР_1), що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 бригади, 19, кв. 58, та яким користується відповідач.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності звязку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, і доказами, які наведені на їх підтвердження, та положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої права, подаючи позов.

Крім того, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно ( в тому числі грошові суми, цінні папери, тощо) яке є у відповідача на момент предявлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Заходи до забезпечення позову застосовуються як гарантія реального виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року , розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд ( суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог; дані про особу відповідача; а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Керуючись наведеними нормами процесуального законодавства та враховуючи розяснення Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суди мають здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; а також інших учасників судового процесу;наявності звязку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів;запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Також у своїй Постанові № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (надалі Постанова), Пленум Верховного Суду України звернув увагу судів на те, що за змістом ч. 1 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви осіб, що беруть участь у справі. Вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому при наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, встановлених ч. 4 зазначеної статті. Неприпустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, які набрали законної сили. Від забезпечення позову потрібно відрізняти окремі дії, які вживаються у звязку із судовим спором самими сторонами.

Забезпечення позову це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Вони повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Вони застосовуються лише до позовів про визнання і про присудження.

Значення цього інституту цивільного процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправя сторін. Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику.

Крім того, ухвалюючи рішення про вжиття заходів забезпечення позову, суддя виходить з того, що є достатні підстави, що дозволяють вважати, що відповідач або інші особи є порушником права позивача, і при цьому суддя також виходить з сутті позовних вимог щодо визнання договорів купівлі-продажу недійсними.

При цьому незастосування заходів забезпечення позову за наявності для цього підстав, само по собі може потягти неможливість або ускладненість при виконанні судового рішення, що являлось би порушенням права на справедливий судовий розгляд за змістом ст. 6 Конвенції, оскільки виконання рішення суду є складовою, невідємною частиною судового розгляду.

Судом встановлено, що згідно довідки з бази даних підсистеми НАІ Єдиного державного реєстру МВС України № 31/8-1081 від 01.03.2018 року, станом на 01.03.2018 року за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований транспортний засіб: ЗАЗ LANOS 1598 (2009), чорний номер двигуна А16DMS076413R, номер кузову Y6DTF696P90223022, державний номер АР 2409АХ, СХТ 248360, на обліку з 09.07.2015 року.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 151.152,153 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль ЗАЗ LANOS 1598 (2009) року випуску, державний номер АР 2409АХ, який належить ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, (ІПН НОМЕР_1), який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 бригади, (до перейменування вул.Гудименка), 19, кв. 58, шляхом заборони його відчуження.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі у 15-денний строк апеляційної скарги через Хортицький районний суд м.Запоріжжя.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Суддя: Г.Є. Гнатик