Справа № 462/4831/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2018 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: Бориславського Ю.Л.,

за участю секретаря: Каралюс Т.Р.,

представників позивача: Бориса А.С., Савки В.С.,

відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовною заявою Львівського міського центру зайнятості до ОСОБА_3 про стягнення вартості професійного навчання та витрат на проїзд, суд

в с т а н о в и в:

Позивач Львівський міський центр зайнятості звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_3, в якому просить стягнути кошти в сумі 988 грн. 68 коп. повернення вартості професійного навчання та витрат за проїзд. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що Львівський міський центр зайнятості є органом Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, що діє від імені Фонду відповідно до Законів України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», «Про зайнятість населення». Відповідач неодноразово перебував на обліку як безробітний у Львівському міському центрі зайнятості, та з 27.05.2009 р. по 31.05.2010 р. відповідача направлено на професійне навчання у навчальний заклад - КП Львівської обласної ради «Львівський обласний учбовий центр підготовки та підвищення кваліфікації робітників та інженерно-технічних працівників і спеціалістів для виконання робіт з підвищеною небезпекою» за професією, спеціальністю - електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування з 27.11.2009р. по 22.04.2010р. з метою сприяння подальшому працевлаштуванню. Консультантами позивача здійснювався підбір підходящої роботи та видавались направлення на працевлаштування, які відповідач отримував та відвідував роботодавців і про результати прийнятого рішення роботодавцем повертав корінці направлення до центру зайнятості, однак у зв'язку із невідвідуванням без поважних причин реєстрацію ОСОБА_3 було припинено. 17.03.2014 року ОСОБА_3 повторно звернувся до Львівського міського центру зайнятості та йому було поновлено статус безробітного. Консультантом здійснено підбір роботи для ОСОБА_3 та 01.02.2016 р. видано направлення на працевлаштування до роботодавця - ПАТ «Львівобленерго» на робоче місце /вакансію/ електромонтера з експлуатації електролічильників, яке в подальшому, а саме 08.02.2016р. ОСОБА_3 повернув без письмової відповіді роботодавця про прийняте рішення, а тому консультантом внесено результат по скеруванню - відмова від підходящої роботи. Вартість професійного навчання ОСОБА_3 за період з 27.11.2009 року по 22.04.2010 року становить 859,18 грн., вартість компенсаційних витрат на проїзд до місця навчання та у зворотному напрямку ОСОБА_3 становить 129,50 грн. Львівський міський центр зайнятості скерував відповідачу претензію про відшкодування коштів у сумі 988,68 грн., проте така залишилась без задоволення. У зв'язку із наведеним позивач просить позов задовольнити.

Представники позивача Савка В.С. та Борис А.С., що діють на підставі довіреностей від 02.01.2018 р. №4 та №2 відповідно /а.с.136,137/ позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позові. Додатково вказали, що відповідач умисно ухиляється від виконання покладених на нього обов'язків пов'язаних із перебуванням на обліку як безробітного. Крім цього, пояснили, що професія, здобута відповідачем на навчанні згідно класифікатора професій відноситься до одного підкласу професій за кодом 7241 із роботою для виконання якої відповідача було скеровано до ПАТ «Львівобленерго».

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив повністю, з підстав викладених у письмових запереченнях, долучених до матеріалів справи. Просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, вивчивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначає Закон України «Про загальнообов'язкове держане соціальне страхування на випадок безробіття».

Відповідно до ч.2 ст.7 цього Закону видами соціальних послуг за цим Законом та Законом України «Про зайнятість населення» є, зокрема, професійна підготовка або перепідготовка, підвищення кваліфікації у професійно-технічних та вищих навчальних закладах, у тому числі в навчальних закладах державної служби зайнятості, на підприємствах, в установах, організаціях.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону України «Про зайнятість населення» до заходів щодо сприяння зайнятості населення належать, зокрема, професійна орієнтація та професійне навчання та стимулювання діяльності роботодавців, спрямованої на створення нових робочих місць та працевлаштування безробітних.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи

Частиною 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Як вбачається із матеріалів справи, 03.06.2009 р. ОСОБА_3 надано статус безробітного, про що винесено наказ №НТ090603 /а.с.18/

Судом встановлено, що 26.11.2009 року між Львівським міським центром зайнятості та ОСОБА_3 укладено договір №01920 про направлення ОСОБА_3 на професійне навчання у навчальний заклад КП Львівської обласної ради «Львівський обласний учбовий центр підготовки та підвищення кваліфікації робітників та інженерно-технічних працівників і спеціалістів для виконання робіт з підвищеною небезпекою» за професією, спеціальністю - електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування розряд 3 строком на 4.87 міс. (804 год.) з метою сприяння подальшому працевлаштуванню з 27.11.2009 р. по 22.04.2010 р. (а.с. 8-9, 11).

Згідно протоколу КП ЛОР «Львівський обласний учбовий центр підготовки та підвищення кваліфікації робітників та інженерно-технічних працівників і спеціалістів для виконання робіт з підвищеною небезпекою» №138-09 від 22.04.2010 року про проведення іспитів, ОСОБА_3 склав кваліфікаційний іспит та йому присвоєно професію - електромонтер з ремонту і обслуговування електроустаткування 3 розряду (а.с.17).

Наказом від 31.05.2010 року №НТ100531 ОСОБА_3 з 31.05.2010 року знято з обліку через невідвідування ЦЗ більше 30 календарних днів без поважних причин. Крім цього, позивач неодноразово перебував на обліку як безробітний у Львівському міському центрі зайнятості, а саме: з 20.07.2011 р. по 05.05.2012 р. - знятий з обліку у зв'язку з невідвідуванням; з 14.02.2013 р. по 03.07.2013 р. - припинено реєстрацію у зв'язку із поданням заяви про зняття з реєстрації як безробітного; з 05.08.2013 р. по 12.03.2014 р. - припинено реєстрацію у зв'язку з невідвідуванням.

17.03.2014 року ОСОБА_3 звернувся у Львівський міський центр зайнятості із заявою про перереєстрацію його як безробітного відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та призначення виплати допомоги по безробіттю (а.с. 19) і відповідно до наказу від 17.03.2014 року №НТ140317 позивача поновлено у статусі безробітного, оскільки після припинення попередньої реєстрації безробітного 12.03.2014 року у трудових відносинах не перебував.

01.02.2016 року особистим консультантом позивачу було здійснено підбір підходящої роботи відповідно до ст. 46 Закону України «Про зайнятість населення» (з врахуванням професії, спеціальності, кваліфікації) за допомогою Єдиної інформаційно-аналітичної системи Державної служби зайнятості та видано йому направлення на працевлаштування №0081001 до ПАТ «Львівоблененерго» на робоче місце (вакансію) електромонтер з експлуатації електролічильників, яке він отримав та рекомендовано було повернути корінець направлення з відповіддю про прийняте рішення роботодавцем до 08.02.2016 року, про що свідчить підпис позивача у додатку №1 до Персональної картки №1350, однак позивач не виконав вказаних письмових рекомендацій, направлення повернув без письмової відповіді роботодавця ПАТ «Львівоблененерго» про прийняте рішення, тому особистим консультантом було внесено результат по скеруванню - відмова від підходящої роботи.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Додатком до заяви від 08.02.2016 року ОСОБА_3 повернув Львівському міському центру зайнятості направлення на працевлаштування №0081001 від 01.02.2016року, зазначивши, що у системі ЄІАС.NET містяться помилкові дані щодо вимог до вказаної вакансії і для роботи за вказаною спеціальністю необхідно мати не 3-ій розряд, а 3-тю групу, яка у нього відсутня (а.с. 22).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2017 року, 18.02.2016 року Львівський міський центр зайнятості надіслав ОСОБА_3 відповідь та повідомив його, що ПАТ «Львівоблененерго» до вакансії електромонтер з експлуатації електролічильників вимоги щодо наявності у претендента 3 розряду або 3 групи не висуває, тому заявлена ПАТ «Львівоблененерго» вакансія вважається підходящою роботою для ОСОБА_3, а відмова відвідати роботодавця вважається відмовою від підходящої роботи з усіма законодавчо визначеними наслідками (а.с. 73-76).

Відповідно до п. 3.1.2. договору №01920 від 26.11.2009 р. щодо професійного навчання ОСОБА_3, у разі припинення навчання без поважних причин або відмови працювати за професією (спеціальністю), набутою в результаті професійного навчання з громадянина стягується загальна сума витрат на професійне навчання, включаючи суму виплаченої матеріальної допомоги у період професійного навчання, витрат на проїзд до місця навчання і назад (включаючи оплату щоденного проїзду) та витрат на проживання. Якщо громадянин (-ка) відмовляється добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку (а.с.8-9).

Згідно п.2.10. «Порядку професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації зареєстрованих безробітних», затвердженого наказом Міністерством соціальної політики України, Міністерства освіти і науки України від 31.05.2013 року №318/665 передбачено, що у разі припинення безробітним професійного навчання без поважних причин або відмови працювати за одержаною професією (спеціальністю) безробітний відшкодовує Територіальному органу, який уклав з ним договір на професійне навчання, суму витрат на професійне навчання, витрат на проїзд до місця розташування навчального закладу та у зворотному напрямку, проживання у період навчання.

Відповідно до абз. 2 п. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» у разі припинення професійної підготовки або підвищення кваліфікації за направленням державної служби зайнятості без поважних причин або відмови працювати за одержаною професією (спеціальністю) застрахованих осіб стягується сума витрат на професійну підготовку, перепідготовку або підвищення кваліфікації.

Вартість професійного навчання ОСОБА_3 згідно листа Львівського обласного центру зайнятості від 09.03.2017 р. №07-1015/0-16 за період з 27.11.2009 р. по 22.04.2010 р. становить 859,18 грн. Вартість компенсаційних витрат на проїзд до місця навчання та у зворотному напрямку становить 129,50 грн.

Львівським міським центром зайнятості скеровано ОСОБА_3 претензію від 22.03.2016 року про відшкодування коштів у сумі 988,68 грн., яка відповідачем залишена без задоволення (а.с.25).

Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг (ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»).

Суд критично оцінює заперечення відповідача проти позову, які ґрунтуються на тому, що здобута ним професія не відповідала вимогам вакансії, яку запропонувало ПАТ «Львівобленерго», оскільки, як ствердив позивач та це підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_3 порушив умови договору відмовою відвідати роботодавця, що вважається відмовою від підходящої роботи.

Відтак, суд приходить до переконання, що ОСОБА_3, який закінчив професійне навчання та здобув професію електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування, незважаючи на вимоги законодавства, умови договору, роз'яснення у листі Львівського міського центру зайнятості від 18.02.2016 р., не з'явився до роботодавця ПАТ «Львівоблененерго» та не отримав жодної відповіді (про прийняття на роботу або про відмову у прийнятті на роботу), а тому порушив умови договору та повинен відшкодувати кошти витрачені на його професійне навчання та проїзд на навчання у сумі 988,68 грн.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 82, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України ст. 1166, 1212 Цивільного кодексу України, ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення», ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», суд

в и р і ш и в :

Позовну заяву Львівського міського центру зайнятості задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 /ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований на АДРЕСА_1/ на користь Львівського міського центру зайнятості /рахунок 0 584, одержувач: Львівський міський центр зайнятості, банк: ГУДКСУ у Львівській області, , МФО 825014, КЕКВ 2710/ витрати вартості професійного навчання у розмірі 859 гривень 18 копійок та витрати на проїзд до місця навчання у розмірі 129 гривень 50 копійок, а всього: 988 гривень 68 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст судового рішення складений 12 березня 2018року.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: Ю.Л. Бориславський