Рішення

Іменем України

07 березня 2018 року м. Чернігів

Справа №751/8729/17

Провадження №2/751/217/18

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Маслюк Н. В.

секретаря судового засідання Дасюк Н. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 (не прибула)

представник позивача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання в м. Чернігові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право користування житловим будинком,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1 та виселення її з даного будинку (а.с.3-4).

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що є власником 5/6 частин будинку АДРЕСА_1. Разом з нею в даному будинку з 17.10.2009 року зареєстрована колишня дружина онука - ОСОБА_2 (відповідач по справі). Зазначає, що 01.09.2016 року шлюб між її онуком та відповідачем було розірвано і з того часу ОСОБА_2 у даному будинку не проживає, не приймає участі в його утриманні, комунальні платежі не сплачує. На даний час відповідач мешкає у с. Мрин Носівського району Чернігівської області. Тому, посилаючись на ст. 405 ЦК України вважає, що вона втратила право користування даним житловим приміщенням.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07.03.2018 року позов ОСОБА_1 в частині виселення ОСОБА_2 з житлового приміщення залишено без розгляду у відповідності до п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, відзив на позов не подав.

Відповідно ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Вислухавши доводи позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №457/967-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює права власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які правочини, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Згідно положень ст.ст.17, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.07.1982 року (а.с.8) та свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.07.1982 року (а.с.9) ОСОБА_1 є власником 5/6 частин житлового будинку АДРЕСА_1. Право власності зареєстровано 11.10.1982 року Чернігівським МБТІ, що підтверджується реєстраційним посвідченням (а.с.10).

Як вбачається із домової книги у даному будинку зареєстрована ОСОБА_2 - дружина ОСОБА_4, який є онуком позивача (а.с.11-13).

Згідно рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01.09.2016 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.14).

Згідно акту від 01.12.2017 року, складеного головою вуличного комітету у присутності сусідів, встановлено, що ОСОБА_2 не проживає в АДРЕСА_1 з 01.08.2014 року (а.с.40).

Відповідно довідки №994/3-14 від 04.09.2017 року відповідач ОСОБА_2 не зареєстрована, але фактично проживає в с. Мрин Носівського району Чернігівської області (а.с.17).

ОСОБА_2 з 01.08.2014 року і по даний час працює в Мринському ДНЗ "Сонечко" Мринської сільської ради на посаді кухаря(а.с.18).

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні показали, що ОСОБА_2 після розірвання шлюбу виїхала із спірного будинку. З 2014 року її не бачили, родинні відносини з позивачем не підтримує. Свідок ОСОБА_5 зазначила, що її тітка зверталась до відповідача з приводу добровільного зняття з реєстрації, але відповідач відмовилась. Свідок ОСОБА_6 вказала, що ОСОБА_2 ніхто не чинив перешкод у користуванні даним житлом.

Відповідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Обставин, які б свідчили, що позивач або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали або в цей час перешкоджають відповідачу в користуванні спірним житлом, та що з цього питання відповідач звертався до суду або до правоохоронних органів судом не встановлено.

Враховуючи, що відповідач добровільно змінив своє місце проживання, за вказаною адресою не проживає більше року, поважність причин відсутності відповідача у вказаному житлі в судовому засіданні встановлено не було, збереження реєстрації за відповідачем перешкоджає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися належним їй майном, а отже відповідно до ст.405 ч.2 ЦК України позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн (а.с.1), які відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12-13, 19, 81, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 405 ЦК України, суд

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право користування житловим будинком - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, місце реєстрації: 14000, АДРЕСА_1) такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, місце реєстрації: 14000, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, місце реєстрації: 14000, АДРЕСА_1) 640 (шістсот сорок) грн 00 коп судового збору.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 12.03.2018 року.

Суддя Н. В. Маслюк