Справа № 159/1108/18
Провадження № 2/159/529/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2018 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням

судді Лесика В.О.,

за участі секретаря Жукової Ю.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Ковелі цивільну справу ОСОБА_1 до Ковельської філії Комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації", відділу обліку розподілу та приватизації житла виконавчого комітету Ковельської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2, ОСОБА_3, Сектор реєстраційної роботи виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що розпорядженням органу приватизації виконкому Ковельської міської ради від 05.11.1993 року № 907, на підставі якого було видано свідоцтво про право власності на житло, квартира АДРЕСА_1 була передана у приватну власність позивачу. 17.11.1993 року органами БТІ за позивачем було зареєстровано право власності на спірну квартиру. Однак, на момент приватизації квартири, у ній були зареєстровані та проживали крім позивача, також її син ОСОБА_2 та онука ОСОБА_3, тобто приватизація квартири повинна була проводитись на усіх членів сімї, у звязку із чим вона звернулась до органу приватизації усунути зазначені недоліки та внести у свідоцтво всіх членів сімї, однак їй було відмовлено, але орган приватизації визнав, що первинна приватизація спірної квартири, а як наслідок і подальша реєстрація обєкту нерухомого майна у Волинському КП «ВОБТІ» були проведені із порушенням вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Позивач вказує, що звернулася до Центру надання адміністративних послуг виконкому Ковельської міської ради для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно вказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності від 05.11.1993 року. Однак, уповноваженим реєстратором було відмовлено їй у проведенні державної реєстрації, оскільки на відповідний обєкт нерухомого майна в реєстрі прав власності на нерухоме майно вже міститься запис про реєстрацію права власності за позивачем, і підставою виникнення права власності є свідоцтво про право власності на житло від 24.12.1993 року, яке видане на підставі розпорядження органу приватизації від 05.11.1993 року №907. Враховуючи наведене та покликаючись на норми чинного законодавства, позивач просить суд скасувати дану реєстрацію, захистивши таким чином її право власності на нерухоме майно.

В підготовче судове засідання позивач не зявилася, подала клопотання про розгляд справи у їх відсутності, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача - виконавчого комітету Ковельської міської ради та представник Комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» в підготовче судове засідання не зявилися, подали клопотання про розгляд справи у відсутності їх представників на підставі наявних матеріалів.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не зявилися, однак кожен зокрема подав суду клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, дійшов наступного висновку:

Судом встановлено, що на підставі розпорядженням органу приватизації виконкому Ковельської міської ради від 05.11.1993 року № 907 квартира АДРЕСА_1 була передана ОСОБА_1 в порядку Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Право власності на дану квартиру органами БТІ за ОСОБА_1 зареєстровано на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.11.1993 року.

Статтею 41 Конституції України визначено, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом.

При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності.

Відповідно до ст. 86 ЦК України (1963 року), який діяв на час приватизації спірної квартири, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Відносини власності регулюються Законом України "Про власність", цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Статтями 55, 57 Закону України «Про власність», чинного на час приватизації спірної квартири, визначено, власник не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України. Якщо в результаті видання акта органом державного управління або місцевим органом державної влади, що не відповідає законові, порушуються права власника та інших осіб щодо володіння, користування чи розпорядження належним їм майном, такий акт визнається недійсним за позовом власника або особи, права якої порушено.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Як визначено статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Згідно матеріалів приватизаційної справи на квартиру АДРЕСА_1, позивач та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на момент приватизації квартири у 1993 році проживали та були в ній зареєстровані.

Таким чином, видача свідоцтва про право власності на житло лише на імя ОСОБА_1 не позбавляє інших співвласників права власності на квартиру.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч.1,2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обовязковою у Державному реєстрі прав. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

На час внесення змін у розпорядження органу приватизації від 05.11.1993 року №907 та видачі свідоцтва про право власності на житло, квартиру АДРЕСА_1 БТІ втратили повноваження щодо внесення відомостей про припинення права власності у відповідних реєстрах.

Таким чином, наявність в Реєстрі прав на нерухоме майно запису про реєстрацію за позивачем ОСОБА_1 права власності на спірне нерухоме майно виключає можливість реєстрації такого права за всіма співвласниками квартири відповідно до внесених змін.

На підставі ст.ст. 10, 12, 81, 82, 89, 141,206, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. ст. 328, 331, 355, 386 ЦК України, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити повністю.

Скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартиру № 35 за адресою: Волинська область, м. Ковель, вул.Сагайдачного,8 проведену на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.11.1993 року, виданого на підставі розпорядження №907 від 05.11.1993 року Фондом комунального майна Ковельської міської ради народних депутатів Волинської області та скасувати запис від 17.11.1993 року в реєстровій книзі в Реєстрі прав власності про державну реєстрацію речового права на вказане нерухоме майно, реєстровий № 7685.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Апеляційного суду Волинської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Головуючий: В.О.Лесик