Справа № 296/2815/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" лютого 2018 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира в складі:

головуючого - судді Бондарчука В.В.,

секретаря Тузенко А.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, усунення від права на спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 24.03.2016 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 28.09.2015 року видане державним нотаріусом Першої житомирської державної нотаріальної контори Предаченко М.Л., зареєстрованого в реєстрі за №5-540; усунути ОСОБА_2, ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позовної вимоги зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача - ОСОБА_5. Спадкоємцями за законом першої черги спадкування після його смерті, які в установленому законом порядку прийняли спадщину є дружина позивача - ОСОБА_1 та діти спадкодавця від першого шлюбу - ОСОБА_2, ОСОБА_3 Інших спадкоємців першої черги, які б мали право на спадкування після смерті спадкодавця немає. Зазначає, що ОСОБА_5 протягом останнього часу тяжко хворів, перебував у безпорадному стані та потребував стороннього догляду, який надавала йому виключно позивач. Відповідачі умисно ухилялися від надання йому допомоги при можливості її надавати. 28.09.2015 року державним нотаріусом Першої житомирської державної нотаріальної контори Предаченко М.Л. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_2 Свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину квартири не видано ОСОБА_1 та на 1/3 частини квартири ОСОБА_3

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 10.04.2016 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 23.06.2016 року до спільного розгляду з первісним позовом прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування.

ОСОБА_2 просить усунути ОСОБА_1 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позовної вимоги зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_5

В.О.. ОСОБА_2 як спадкоємець отримала свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 його не отримали. Зазначає, що її батько отримував пенсію у розмірі 2556,61 грн., відповідно у батька не було особистої потреби у наданні матеріальної допомоги. Крім того, зазначає, що на її утриманні мати інвалід першої групи по зору, а брат є інвалідом другої групи. Тому враховуючи викладені обставини жодних підстав для усунення її і брата від спадкування немає. ОСОБА_1 спонукала батька, щоб він переписав їй дачу, знала, що він хворий, однак, залишила його в бані в безпорадному стані не надала йому допомоги, у зв'язку з цим ОСОБА_2 зверталася до правоохоронних органів. Зазначає, що протягом двох років ОСОБА_1 користується незаконно нерухомістю і коштами батька за трьох спадкоємців, ігноруючи наші права.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 26.08.2016 року після задоволення заяви про відвід судді Драча Ю.І., справу прийнято до провадження суддею Бондарчук В.В.

У судове засідання позивач (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 та її представник позовні вимоги підтримали повністю з підстав викладених у позовній заяві. Зустрічний позов не визнали та просять у його задоволені відмовити.

Відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 та її представник у судовому засіданні, первісний позов не визнали та просять відмовити у його задоволенні за безпідставністю. Зустрічний позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві.

Суд, вислухавши пояснення сторін, представників сторін, з'ясувавши обставини справи, заслухавши показання свідків, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що основний позов ОСОБА_1 не підлягає до задоволення як і зустрічний позов ОСОБА_2, з слідуючих підстав.

Позивач по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.11.2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, НОМЕР_1 (а.с. 9).

Відповідач по справі ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про народження, НОМЕР_2 (а.с.28).

Відповідач ОСОБА_3 є сином ОСОБА_5 та отримує пенсію як інвалід другої групи згідно ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (а.с.33).

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_3 (а.с.6).

Відповідно до довідки №8631 від 18.11.2014 року Управління пенсійного фонду України в м.Житомирі Житомирської області ОСОБА_5, який проживав за адресою: АДРЕСА_1 отримував пенсію за віком, загальний розмір якої за листопад 2013 року склав 2556,61 грн.(а.с.34).

Як вбачається із виписки з амбулаторної карти ОСОБА_5, у 2012 році хворий оглядався лікарем неврологом обласної лікарні та йому встановлений діагноз: дисциркуляторна енцефалопатія ІІ-ІІІ ступенів з судинним паркінсонізмом, переважно регідно-тремтлива форма. Одержав курс судинної терапії. З 11.10.2012 року по 12.10.2012 року лікувався на денному стаціонарі. З 10.12.2012 по 02.12.2012 року проходив ще один курс лікування. Протягом періоду з 30.09.2013 року по 17.11.2013 року хворий за медичною допомогою не звертався. Протягом даного періоду хворий стороннього догляду не потребував. За віком являється пенсіонером, оформленню документів по інвалідності не потребував.(а.с.35).

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 13.05.2015 року рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 24.02.2015 року скасовано, ухвалено нове рішення в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання квартири спільною сумісною власністю відмовлено (а.с.85,86).

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Стаття 1261 цього Кодексу визначає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Позивач, зазначила, що після смерті ОСОБА_5 право на спадкування його майна має ОСОБА_1 як дружина та його діти - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, однак, просить усунути їх від права на спадкування за законом з підстав, передбачених ч.5 ст. 1224 ЦК України, посилаючись на те, що відповідачі ухилялися від надання спадкодавцю допомоги, враховуючи його безпорадний стан, хоча повинні були доглядати за ним.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2, донька ОСОБА_5 пояснила, що зверталася у поліклініку та отримала виписку з картки ОСОБА_5 з якої вбачається, що її батько хворів та лікувався на денному стаціонарі, однак, на обстеження та лікування з'являвся самостійно, ніякої інвалідності не мав. З батьком вони періодично бачились, телефонували один одному, її донька ходила до них в гості і ночувала там. Батько самостійно займався господарством, прибирав. Матеріальної допомоги не потребував, отримував достатній розмір пенсії.

Свідок ОСОБА_6, яка є сусідкою позивача ОСОБА_1, в судовому засіданні пояснила, що позивач ОСОБА_1 доглядала за ОСОБА_5 купувала йому ліки та харчі, водила його під руку. Більше нікого не бачила щоб доглядав, дітей не бачила.

Свідок ОСОБА_7, яка була сусідкою по дачі померлого більше 20 років, в судовому засіданні пояснила. З позивачем ОСОБА_1 та її чоловіком знайомі багато років, дружили бували на святах один в одного. Вказала, що померлий мав двох дітей від першого шлюбу з якими він практично не спілкувався, а більше спілкувався з падчеркою. Про те чи просив допомогу у дітей нічого не знає. ОСОБА_5 був людиною похилого віку, він був ходячий. За тиждень до смерті вона його бачила останній раз.

Свідок ОСОБА_8, яка є онукою ОСОБА_5, суду пояснила, що її дідусь добре почувався, він допомогав їм підлогу стелити, ремонтував двері за декілька місяців до смерті. Помер на дачі в нетверезому стані тоді перебував при дивних обставинах. Про це їй відомо зі слів матері.Дідусь матеріальної допомоги не потребував, отримував пенсію і їй помогав. Ходив він без палочки, мама його відвідувала.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що позивач ОСОБА_1 здійснювала догляд за своїм хворим чоловіком ОСОБА_5 і що останній потребував стороннього догляду.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона прийомна донька померлого ОСОБА_5, пояснила, що позивач ОСОБА_1 здійснювала догляд за чоловіком, всюди ходила разом з ним купувала харчі та ліки.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно з ч. 3 цієї статті не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Виходячи зі змісту вказаної норми закону та відповідно до роз'яснень, викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст.1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення має бути пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла таких дій.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

В ході розгляду справи, встановлено, що ОСОБА_5 хоч періодично і хворів та лікувалась стаціонарно в лікарні, але їздив на дачу, господарював. Суд при цьому відмічає, що ОСОБА_5 отримував пенсію, мав у власності квартиру, грошові кошти на банківському вкладі, а коли він виписувалась з лікарень, де періодично лікувалась, то записи лікарів свідчать про те, що він не потребував сторонньої допомоги. По медичним документам відносно ОСОБА_5 не вбачається, що вказана особа була у безпорадному стані, висновків лікарів про такий стан пацієнта у виписках з історій хвороб не має.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про перебування ОСОБА_5 у безпорадному стані, зумовленому тяжкою хворобою, факту відсутності можливості забезпечити умови свого життя, потреби у догляді, допомозі та піклуванні, звернення до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 за допомогою по догляду чи матеріальною допомогою та відмови чи ухилення останніх від надання спадкодавцеві такої допомоги.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для усунення відповідачів від права на спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_5

Щодо позовної вимоги про визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 28.09.2015 року видане державним нотаріусом Першої житомирської державної нотаріальної контори Предаченко М.Л., зареєстрованого в реєстрі за №5-540 суд зазначає наступне.

Після смерті ОСОБА_5 державним нотаріусом Першої житомирської державної нотаріальної контори Предаченко М.Л.,була відкрита спадкова справа № 57/2014.

Державний нотаріус видав на ім'я відповідачка ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, а саме на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1. Свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину квартири не видано ОСОБА_1 Свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину квартири не видано ОСОБА_3.(а.с.7).

Частинами. 1, 2 ст. 71 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

Згідно зі ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Позивачем не надано суду доказів, що оспорюване свідоцтва видане відповідачеві ОСОБА_2 з порушенням норм діючого законодавства. Зокрема, вбачається, що нотаріусом були здійснені всі необхідні дії щодо отримання інформації щодо спадкового майна.

Враховуючи вказане, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення первісних позовних вимог.

Також у суду не має підстав задовольняти зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 оскільки судом не здобуто жодних підтверджуючих доказів щодо потреби спадкодавця ОСОБА_5 в утриманні та ухилення від надання допомоги ОСОБА_1 Надані у судовому засіданні пояснення свідків вказані обставини також підтверджують.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 6, 206, 223, 263, 265 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, усунення від права на спадкування - відмовити за необгрунтованістю.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування - відмовити за необгрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене сторонами до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 03.03.2018 року.

Головуючий суддя В. В. Бондарчук