АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1383/18 Справа № 188/1290/17 Головуючий у 1 й інстанції - Полубан М. П. Доповідач - Макаров М.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання додаткової угоди нікчемною та витребування майна з чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2017 року позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання додаткової угоди нікчемною та витребування майна з чужого незаконного володіння, в якому просила: визнати Додаткову угоду № 2 від 20 жовтня 2016 року про зміну Договору оренди землі № 7 від 01 жовтня 2006 року - нікчемною; витребувати та зобов'язати ОСОБА_3 повернути належну їй, ОСОБА_2 земельну ділянку для ведення сільськогосподарського виробництва, площею 7,230 га, розташовану на території Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії НОМЕР_1, виданого Петропавлівською райдержадміністрацією 15 березня 2002 року у стані не гіршому порівняно з тим, у якому він її зайняв та стягнути з ОСОБА_3 судові витрати по справі на користь держави.

Позов мотивовано тим, що 01 жовтня 2006 року, вона, як орендодавець уклала Договір оренди землі № 7, згідно якого передала приватному підприємцю ОСОБА_3, як орендарю, належну їй, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 , виданого Петропавлівською РДА 15 березня 2002 року, земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,230 га, індексованою вартістю земельної ділянки 193270,61 грн., розташовану на території Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області.

Згідно вищевказаного договору оренди землі, вона, як орендодавець надала, а орендар ОСОБА_3 прийняв в строкове платне користування земельну ділянку с/г призначення, яка знаходиться в с. Миколаївка.

Відповідно до п. 5 Договору оренди землі № 7 нормативна грошова оцінка земельної ділянки на день підписання договору становила 56 564.36 грн.

Згідно п. 8 Договір укладено на 5 років та цей договір зареєстровано у встановленому законом порядку, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 18 квітня 2007 року за № 26.

Відповідно до п. 42 Договору оренди землі № 7 від 01 жовтня 2006 року - цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації, тобто дія договору припинилась 18 квітня 2012 року.

Не дивлячись на фактичне припинення договору оренди землі № 7 від 10 червня 2006 року відповідач продовжував користуватися належною їй земельною ділянкою і після закінчення його дії.

21 липня 2017 року на її вимогу про повернення земельної ділянки відповідач вручив їй Додаткову угоду № 2 про зміну Договору оренди землі № 7 від 01 жовтня 2006 року, згідно якої строк дії договору вказано до 31 грудня 2027 року, тобто цією додатковою угодою вносилися зміни самим відповідачем до Договору оренди землі, який припинив свою дію 18 квітня 2012 року і вказана угода не може породжувати будь-які юридичні наслідки для неї, як власника земельної ділянки.

В угоді відсутні реквізити осіб, які підписали угоду, відсутні відомості про державну реєстрацію додаткової угоди і тому вказану угоду слід вважати нікчемною.

На її прохання повернути належну їй земельну ділянку відповідач відповів категоричною відмовою і став виказувати їй погрози майнового та фінансового характеру.

Виходячи з наведеного, вважає, що відповідач протиправно і незаконно порушив її права власника земельної ділянки , в зв'язку з чим вона змушена звертатися до суду за захистом свого порушеного права.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Рішення суду мотивовано тим, що не було встановлено, що право позивача порушено з врахування вимог, зазначених ч. 1 ст. 15 ЗУ " Про оренду землі " та, на які він посилався в обґрунтування своїх вимог

Стороною позивача не доведено порушення його законних прав як власника земельної ділянки і в чому саме воно полягає. Адже позивач отримувала орендну плату від орендаря протягом всього терміну дії договору і у неї (позивача) не було жодних претензій до відповідача, в тому числі, і щодо неналежного виконання умов договору, чим підтверджується його внутрішня воля про згоду на користування його земельною ділянкою відповідачем та фактичні дії позивача свідчать про прийняття ним умов договору і погодження з ними, у зв'язку з чим відсутні законні підстави для визнання недійсним цього договору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що додаткова угода № 2 від 20 жовтня 2016 року була виготовлена відповідачем ОСОБА_3 в період дії Додаткової угоди від 16 липня 2010 року і не передбачала припинення дії цієї угоди та не могла продовжувати нові права та обов'язки сторін договору оренди землі від 01 жовтня 2006 року, що підтверджує нікчемність Додаткової угоди, а не її оспорюваність.

Відповідно до п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Статтею 351 ЦПК України передбачено, що апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

А згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 7,230 га згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, виданого Петропавлівською РДА 15 березня 2002 року, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, індексованою вартістю земельної ділянки 193270,61 грн. та яка розташована на території Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області підтверджені матеріалами справи та визнані сторонами.

Крім того, додатковою угодою від 16 липня 2010 року, укладеною між сторонами, внесені зміни до вищезазначеного договору, збільшено розмір орендної плати, уточнено номенклатуру, кількість та вартість продукції, що надається в якості орендної плати, та визначено заборону передавати землю в суборенду без письмової згоди орендодавця. Термін договору продовжено на 10 років з моменту державної реєстрації цієї угоди.

Також сторони дійшли згоди про наступне - якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Дана угода підписана сторонами та зареєстрована у відділі Держкомзему у Петропавлівському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 04 березня 2011 року № 00065.

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд обґрунтовано виходив з того, що суттєві умови Договору оренди порушені не були, сторони належним чином виконували його умови.

Стороною позивача не доведено порушення у зв'язку з цим його законних прав як власника земельної ділянки і в чому саме воно полягає . Адже позивач отримувала орендну плату від орендаря протягом всього терміну дії договору і у неї ( позивача ) не було жодних претензій до відповідача, в тому числі, і щодо неналежного виконання умов договору, чим підтверджується його внутрішня воля про згоду на користування його земельною ділянкою відповідачем та фактичні дії позивача свідчать про прийняття ним умов договору і погодження з ними, у зв'язку з чим відсутні законні підстави для визнання недійсним цього договору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом.

Згідно ст. 17 Закону України «Про оренду землі» передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі.

Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації (ст. 18 Закону України «Про оренду землі»).

Доводи апеляційної скарги про те, що додаткова угода № 2 від 20 жовтня 2016 року була виготовлена відповідачем ОСОБА_3 в період дії Додаткової угоди від 16 липня 2010 року і не передбачала припинення дії цієї угоди та не могла продовжувати нові права та обов'язки сторін договору оренди землі від 01 жовтня 2006 року, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, на даний час діє саме редакція договору оренди землі від 16 липня 2010 року, яка діє до 04 березня 2021 року та сторони належним чином виконують ці умови, а тому оскаржувана угода на вказані правовідносини не застосовується, а тому підстав для визнання її нікчемною не має.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи позивача перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.147, п.3 розділом ХІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

М.Ю. Петешенкова