Справа № 487/412/18
Провадження № 2/487/1057/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

23.03.2018 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Гаврасієнка В.О., за участю секретаря судового засідання Гречаної А.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

25.01.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, а саме квартирою №3 по вул. Левадівська, 14 в м. Миколаєві.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачу та її сину ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 24.11.2001 року належить в рівних частках кожному 9/100 часток домоволодіння №14, квартири №3 по вул. Левадівська в м. Миколаєві. В даній квартирі також зареєстрований відповідач, проте з 01.02.2016 року у квартирі не проживає, жодного разу не зявлявся в домоволодінні, жодних речей відповідача у квартирі немає, кореспонденція на його імя не приходить. Комунальні рахунки за домоволодіння сплачує позивач, але її заробіток обмежений та їй важко вносити щомісячну плату за користування комунальними послугами за всіх осіб. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

До судового засідання позивач не зявилась, суду надала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, винести рішення на основі наявних в матеріалах справи доказах. Проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач у судове засідання не зявився повторно, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання з направленням судової повістки засобами рекомендованого поштового зв'язку та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причину неявки суду не повідомив.

Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 24.11.2001 року позивачу та її сину ОСОБА_3 належить в рівних частках кожному 9/100 часток домоволодіння №14 по вул. Левадівська в м. Миколаєві. Згідно довідки форми №3 виданої 22.01.2018 року ПП «ЖЕК-10» у зазначеному домоволодінні також зареєстрований відповідач ОСОБА_2.

З 01.02.2016 року відповідач за місцем реєстрації фактично не проживає, що підтверджується актом про не проживання від 22.01.2018 року, засвідченого печаткою ПП «ЖЕК-10» та письмовими поясненнями свідків сусідів. Відповідач в квартирі не проживає, жодних речей його у квартирі немає, кореспонденція на його імя не приходить.

Згідно зі ст. 4, 115 ЦПК України, ст.15, 20 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який обирає на власний розсуд.

Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

В силу ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Абзацом 3 п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ст. 107 Житлового кодексу України наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На підтвердження вибуття необхідно брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання особою іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, виїзд в інший населений пункт і постійна там прописка), на що вказує п.11 постанови Пленуму Верховного суду України « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року за №2.

Факт вибуття відповідача із квартири № 3 домоволодіння №14 по вул. Левадівська в м. Миколаєві підтверджується актом про не проживання, письмовим показами свідків сусідів, тими обставинами, що відповідач у квартирі не проживає з 01.02.2016, житлове приміщення за місцем своєї реєстрації не відвідує, його речей у квартирі немає, ніякої участі у ремонтних роботах, у комунальних витратах не приймає.

Таким чином, у звязку з тим, що відповідач не проживає у квартирі більше шести місяців без поважних причин, суд вважає його таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 3 по вул. Левадівська, 14 в м. Миколаєві, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного керуючись ст. ст. 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 141, 280-289 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, (проживає: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_1), третя особа ОСОБА_3 (проживає: ІНФОРМАЦІЯ_1) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою № 3 домоволодіння №14 по вул. Левадівська в м. Миколаєві.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

У відповідності до п.п. 15.5 ч.1 Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, яка вступила в дію з 15.12.2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя В.О. Гаврасієнко