Справа № 357/913/18
У Х В А Л А

12 березня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Л. М. ,

при секретарі Вангородська О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №4 м.Біла Церква матеріали скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2,-

В С Т А Н О В И В :

До суду звернувся ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 із скаргою на дії державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2, мотивуючи тим, що 07.06.2012 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було видано виконавчий лист №2-783/2011 за яким, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 2 114 448,95 грн. звернуто стягнення на іпотечне майно, житловий будинок №26 по вул. Учгоспівська в м. Біла Церква Київської області на користь ПАТ «ОСОБА_4 Аваль». За виконавчим документом відкрито виконавче провадження. 18.01.2018 року скаржник отримав листа ДП «СЕТАМ» з якого стало відомо, що належний йому житловий будинок за зверненням державного виконавця Білоцерківського МВ ДВС ГТ УЮ у Київській області ОСОБА_2 виставлено на реалізацію як предмет іпотеки за виконавчим провадженням №51282245 шляхом проведення електронних торгів. 25 жовтня 2017 року скаржник звертався до державного виконавця Бібаєвої В.В. із клопотанням про повернення виконавчого документу стягувачу з тих підстав, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року №1304-VII забороняє примусове стягнення нерухоме житлове майно, яке є предметом застави чи іпотеки за споживчими кредитами, наданими кредитними установами резидентами України в іноземній валюті. Вказане клопотання залишено без задоволення. Уточнивши вимоги, представник скаржника ОСОБА_3 просив суд визнати дії державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 неправомірними, зобовязати державного виконавця Білоцерківського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 виконавчий лист №2-783/2011 виданий 07.06.2012 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області повернути стягувачу ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» без виконання.

В судове засідання скаржник та його представник не зявились, про місце, час та дату розгляду справи повідомлені належним, від представника скаржника надійшла заява про розгляд скарги без його участі.

Державний виконавець Білоцерківського МВ ДВС ГТ УЮ у Київській області ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, подала заперечення на скаргу в яких вказала, що скаржник вже звертався до суду з аналогічною скаргою у задоволенні якої відмовлено ухвалою судді Ярмоли О.Я. 12.12.2017 року у справі №4-с/357/70/17. Крім того, вказала, що рішення суду за яким видано виконавчий лист набрало законної сили до набрання чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», тому воно підлягає примусовому виконанню у порядку зазначеному у виконавчому документів.

Представник стягувача ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» в судове засідання не зявився, подав письмово викладені заперечення проти скарги в яких зазначив, що доводи скаржника на увагу не заслуговують, та вказав, що скаржник вже звертався до суду з аналогічною скаргою у задоволенні якої відмовлено ухвалою судді Ярмоли О.Я. 12.12.2017 року у справі №4-с/357/70/17.

Представник ДП «СЕТАМ» подав письмові пояснення в яких зазначив, що підстави для зупинення проведення електронних торгів з реалізації предмета іпотеки відсутні.

Оглянувши подану скаргу суд звертає увагу на наступне.

Судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах врегульовано розділом VII ЦПК України.

Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як вбачається з додатків до скарги, 07.06.2012 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було видано виконавчий лист №2-783/2011 за змістом якого, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 2 114 448,95 грн. звернуто стягнення на іпотечне майно, житловий будинок №26 по вул. Учгоспівська в м. Біла Церква Київської області на користь ПАТ «ОСОБА_4 Аваль». За виконавчим документом відкрито виконавче провадження №51282245.

18.01.2018 року скаржник отримав листа ДП «СЕТАМ» з якого стало відомо, що належний йому житловий будинок за зверненням державного виконавця Білоцерківського МВ ДВС ГТ УЮ у Київській області ОСОБА_2 виставлено на реалізацію як предмет іпотеки за виконавчим провадженням №51282245 шляхом проведення електронних торгів.

25 жовтня 2017 року скаржник звертався до державного виконавця Бібаєвої В.В. із клопотанням про повернення виконавчого документу стягувачу з тих підстав, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року №1304-VII забороняє примусове стягнення нерухоме житлове майно, яке є предметом застави чи іпотеки за споживчими кредитами, наданими кредитними установами резидентами України в іноземній валюті. Вказане клопотання залишено без задоволення. Згідно відповіді адвокату ОСОБА_3 від 21.02.2018 року №14488 державний виконавець Бібаєва В.В. не вбачає підстав для зупинення виконавчого провадження. Така відповідь державного виконавця є не зрозумілою з огляду на те, що представник скаржника просив повернути виконавчий лист стягувачу.

Сторонами не заперечувалось, що ОСОБА_1 звертався до суду із скаргою на дії державного виконавця Бібаєвої В.В. з приводу примусової реалізації предмету іпотеки, його оцінки та щодо не вірного зазначення адреси місцезнаходження майна боржника. У задоволенні скарги відмолено ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Ярмоли О.Я. від 12.12.2017 року (2-783/2011,4-с/357/70/17).

Суд відхиляє доводи державного виконавця та представника стягувача, що скарга на дії державного виконавця розглянута суддею Ярмолою О.Я. 12.12.2017 року є ідентичною поданій. Так, у розглянутій суддею Ярмолою О.Я. скарзі надана правова оцінка діям виконавця щодо оцінки майна боржника та передачі його на реалізацію, а не відносно поширення на спірні правовідносини дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». В будь-якому випадку висновки суду викладені в ухвалі судді Ярмоли О.Я. від 12.12.2017 року не мають правового значення, оскільки вказана ухвала на час розгляду даної скарги законної сили не набрала та перебуває на стадії розгляду апеляційним судом Київської області.

Відповідно до п.4 Постанови пленуму ВССУ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи. При цьому вони набувають процесуального статусу заявника.

В даному випадку ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні, з примусового виконання рішення суду ухваленого за правилами ЦПК України.

Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення скарги, суд вказує на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Організаційно-правові засади здійснення примусового виконання судових рішень врегульовано законодавцем у Законі України «Про виконавче провадження».

Підпунктом 1 пункту першого Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-VII, який набрав чинності 07 червня 2014 року, визначено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: 1) таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або 2) є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; 3) загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

В даному випадку, загальна площа житлового будинку №26 по вул. Учгоспівська в м. Біла Церква Київської області становить 185,2 кв.м. Згоди на продаж будинку власник не давав. Зазначений будинок використовується боржником як місце постійного проживання, а інше нерухоме майно у нього відсутнє.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Відтак установлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону № 1304-VII не підлягає виконанню.

Саме такі висновки щодо тлумачення та застосування зазначеного вище Закону викладені у постановах Верховного Суду України у справах № 6-46цс15 від 15 квітня 2015 року, № 6-57цс15 від 27 травня 2015 року, № 6-492цс15 від 16 вересня 2015 року, № 6-969цс16 від 06 липня 2016 року.

Суд не може погодитись з висновком державного виконавця Бібаєвої В.В., що оскільки рішення суду за яким видано виконавчий лист набрало законної сили до набрання чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», то воно підлягає примусовому виконанню у порядку зазначеному у виконавчому документів.

Так, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, що закріплено у частині 1 статті 58 Конституції України.

До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Водночас Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі лише у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

Разом з тим, мораторій у юридичному розумінні має значення відстрочки виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта.

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії Закону.

Зазначене вище відповідає висновку, висловленому Верховним Судом України в постанові від 25 березня 2015 року у справі № 6-44цс15 .

Закон № 1304-VII не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, він лише є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності (Постанова Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-969цс16 ).

Відповідно до п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

За таких обставин, враховуючи, що рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили не виконано в порядку, передбаченому приписами Закону України «Про виконавче провадження», а спеціальним актом - Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07 червня 2014 року прямо передбачено, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії цього Закону, а тому державному виконавцю слід було б перевірити наявність обставин, які в силу закону виключають можливість примусового виконання рішення суду, що є підставою для повернення виконавчого документу стягувачу, як це передбачено ст.37 Закону України «про виконавче провадження».

На вказані обставини на вимоги закону державний виконавець Бібаєва В.В. уваги не звернула, не вирішила питання щодо можливості повернення виконавчого документу стягувачу ПАТ "ОСОБА_4 Аваль" у зв"язку з дією Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Згідно ч.2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення.

Відповідно до розяснень наданих в п.18 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб'єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. При цьому, визнаючи доводи скарги необґрунтованими і відмовляючи в її задоволенні, суд має зазначити в ухвалі, у зв'язку з чим і на підставі яких саме норм закону він дійшов такого висновку.

Виходячи встановлені по справі обставини та наведені вимоги закону, суд вважає, що скарга ОСОБА_1 є обґрунтованою та підлягає задоволенню частково, шляхом зобов"язання державного виконавця вирішити питання про наявність підстав для повернення виконавчого листа №2-783/2011 виданого 07.06.2012 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області стягувачу ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» без виконання, у зв"язку з дією Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 13, 18, 37 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу задовольнити частково.

Визнати бездіяльність державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 щодо не вирішення питання про наявність підстав для повернення виконавчого листа №2-783/2011 виданого 07.06.2012 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області стягувачу ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» без виконання, у зв"язку з дією Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» - неправомірною.

Зобовязати державного виконавця Білоцерківського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 вирішити питання щодо наявності підстав для повернення виконавчого листа №2-783/2011 виданий 07.06.2012 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області стягувачу ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» без виконання, у зв"язку з дією Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В іншій частині - відмовити.

Зобовязати державного виконавця Білоцерківського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 не пізніше ніж у десятиденний строк з дня отримання копії ухвали повідомити суд і ОСОБА_1 про її виконання.

Ухвала може бути оскаржена.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвалу суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя ОСОБА_5