Провадження № 2/127/5844/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2018 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Бессараб Н.М.,

при секретарі Івановій І.Ю.,

з участю позивача ОСОБА_1 та її представника - адвокта ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, за участю третьої особи Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дітей, -

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, за участю третьої особи Служба у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дітей, мотивуючи позов тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх синів: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2. Раніше позивач, відповідач та їх діти проживали в будинку ОСОБА_11, який належить матері відповідача. З 2017 року в сім'ї почали виникати скандали, відповідач звільнився з роботи, перестав матеріально підтримувати сім'ю, став підозрілим, дратівливим, у нього з'явилися галюцинації, а в подальшому позивач дізналась, що відповідач вживає наркотичні препарати, за що відповідач був притягнутий до кримінальної відповідальності і вказане підтвержується постановою Вінницького міського суду Вінницької області та матеріалами кримінального провадження за ст. 309 КК України. В червні 2017 року відповідач на очах у дітей побив позивачку та вигнав, тому позивач змушена була поселитись у батьків в АДРЕСА_1, де мешкає в даний час. Згодом позивачці вдалося забрати у відповідача меншого сина ОСОБА_5, а старший син ОСОБА_6 виявив бажання залишитись проживати в будинку, де народився, разом із своїм батьком. Проте під впливом батька поведінка ОСОБА_4 змінилась, він почав гірше навчатися, хоча до цього був відмінником, почав пропускати заняття у школі, часто не виконує домашні завдання, став таким підозрілим, як батько, звинувачує позивачку в бажанні «посадити» батька.

В серпні 2017 року позивач звернулась за допомогою до Вінницького міського центру соціальних служб для сім'ї, та працівники центру відвідали відповідача за місцем його проживання, під час спілкування з комісією відповідач ОСОБА_3 визнав факт застосування фізичної сили до позивача. Крім того, ОСОБА_3 систематично провокує конфлікти в сім'ї, в ході яких поводить себе агресивно та висловлюється нецензурною лексикою, внаслідок чого останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173- 2 КУпАП.

В свою чергу позивачка офіційно працює, має постійний дохід, їй на підставі праві власності належить 1/3 частка квартири АДРЕСА_2, а відповідач ніде не працює, власного житла немає, перебуває на обліку в відповідному органі, неодноразово притягувався до відповідальності за вчинення правопорушень пов'язаних з вживанням наркотичних засобів, тому позивач просила визначити місце проживання дітей з матір'ю, що буде відповідати інтересам дітей.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Додатково пояснили, що за час проживання разом зі своїм батьком син ОСОБА_6 став гірше навчатися, пропускати уроки, відмовляється спілкуватися зі своєю матір'ю та пред'являє їй безпідставні звинувачення, тощо.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні спочатку позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що старший син ОСОБА_6 виявив бажання залишитись проживати з ним, діти його люблять і він любить дітей, тому це потрібно врахувати. Однак, 20.03.2018 року в судовому засіданні подав письмову заяву про визнання позову в повному обсязі (а.с. 100), після чого без дозволу суду залишив зал судового засідання.

В судовому засіданні представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради ОСОБА_7 підтримала висновок виконавчого комітету Вінницької міської ради про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2, з матір'ю ОСОБА_1. Комісія проводила обстеження житлово-побутових умов, був батько та син ОСОБА_6. Було з'ясовано думку дитини ОСОБА_4, який повідомив, що бажає проживати з батьком, а щодо матері, то хлопчик повідомив, що він ображений на матір. 20.03.2018 року представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради ОСОБА_7 до судового засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с. 98).

Також в судовому засіданні був допитаний неповнолітній ОСОБА_4 у присутності представника Служби у справах дітей Вінницької міської ради ОСОБА_7 та у відсутність батьків. Неповнолітній ОСОБА_4 суду пояснив, що він для себе добровільно вирішив, що бажає проживати разом з батьком, оскільки він ображений на свою маму. На запитання суду неповнолітній ОСОБА_4 пояснив, що його мати більше приділяє уваги молодшому брату ОСОБА_5. Крім того, мама хоче посадити його батька в тюрму. Пояснив, що якби це було можливо, то йому хотілося б, щоб все було як раніше, щоб і він, його батьки, і молодший брат проживали разом.

Допитана в якості свідка ОСОБА_8 в судовому засіданні суду пояснила, що вона є матір'ю позивачки. Разом з нею за адресою: м. АДРЕСА_3 проживає її донька ОСОБА_1 - позивач по справі, та онук ОСОБА_5 з липня 2017 року, так як відповідач влітку 2017 року побив її доньку на очах у дітей і вигнав.

Заслухавши пояснення сторін, свідка та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було між ними розірвано на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.10.2017 року (а.с. 28-29).

Від спільного подружнього життя сторони мають двох неповнолітніх синів: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с. 5-6).

Позивачка ОСОБА_1 працює в ДП «Вінницький науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» з 21.06.2010 року та отримує заробітну плату, що підтверджується наданими суду довідками №24/ВК від 05.10.2017 року, №914/006 від 01.11.2017 року (а.с. 8, 26). З наданої суду характеристики по місцю роботи позивача суд встановив, що позивач ОСОБА_1 за період своєї роботи зарекомендувала себе як відповідальний, технічно грамотний працівник. Порушень трудової дисципліни та внутрішнього розпорядку не має (а.с. 27).

На підставі свідоцтва про право власності від 31.08.2000 року позивачу ОСОБА_1 належить 1/3 частки квартири АДРЕСА_2, де вона значиться зареєстрованою (а.с. 9-10).

З інформації ЗОШ І-ІІІ ступенів ВМР №26, де навчається дитина ОСОБА_13.(а.с. 11-12, 14) суд встановив, що в початковій школі батьківські збори регулярно відвідували по черзі бабуся, мама і тато ОСОБА_4. Вони завжди були привітні, чемні, доброзичливі. Тато допомагав встановлювати телевізор в класі. Сім'я ОСОБА_4 була цілком благополучна.В 5 класі мати приходила на всі батьківські збори, брала участь в благодійному ярмарку, цікавилась навчанням сина в період між батьківськими зборами безпосередньо у класного керівника і по телефону. Активно цікавилась навчанням хлопчика і бабуся.В 6-му класі на батьківські збори прийшов тато хлопчика. Він розмовляв цілу годину під час зборів з мамою іншого хлопчика, на зауваження класного керівника не реагував, виглядав дуже виснаженим і старшим за віком. Сина не застрахував, не здав гроші на зошити для контрольних робіт.

Дитина ОСОБА_4 навчається у школі №26 м. Вінниці з першого класу. В початковій школі зарекомендував себе як зразковий учень, був учасником багатьох шкільних олімпіад, відмінником навчання, старостою класу. В 5 класі був зразком для наслідування, ідеалом у виконанні домашніх завдань, громадських доручень, в стосунках з дітьми, в зовнішньому вигляді. Виконував обов'язки замісника старости, завжди виконував доручення класного керівника. Користувався авторитетом серед однокласників, повагою вчителів, вихований, чемний, охайний, старанний і активний. В 6-му класі ОСОБА_4 став нервовим, грубим в спілкуванні з дівчатами, вживав нецензурні слова по телефону при спілкуванні з однокласницями.

Відповідно до довідки №191 від 04.10.2017 року, виданої КЗ «ДНЗ №1 ВМР», дитина ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 відвідує КЗ «ДНЗ №1 ВМР» з 16.08.2017 року по теперішній час (а.с. 13).

У зв'язку зі зверненням позивачки ОСОБА_1 до Вінницького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, працівники центру відвідали родину за адресою: м. Вінниця, вул. Рилєєва, 38. Під час інспектування в будинку знаходився батько ОСОБА_3 та старший син ОСОБА_4, який повідомив, що хоче проживати разом з батьком. Також відповідач ОСОБА_3 повідомив, що у родині стався конфлікт, в результаті чого він застосував фізичну силу до своєї дружини. Крім того, ГУНП у Вінницькій області підтвердила, що протягом останніх декількох місяців ОСОБА_3 систематично провокує конфлікти в сім'ї, в ході яких він поводить себе агресивно та висловлюється нецензурною лексикою. Працівником ГУНП у Вінницькій області з ОСОБА_3 було проведено профілактичну бесіду щодо недопущення насильницьких дій в сім'ї та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173- 2 КУпАП (а.с. 15).

В судовому засіданні оглянуто адміністративні матеріали №127/15539/15-п з яких встановлено, що постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.05.2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв'язку з тим, що 30.06.2015 року о 14.50 год., водій ОСОБА_3 в м. Вінниці по вул. Блока, керував транспортним засобом марки «Мерседес Бенц 200», р/н НОМЕР_1 в стані наркотичного сп'яніння (а.с.90).

Також в судовому засіданні було оглянуто матеріали кримінального провадження №127/13006/17 в яких міститься обвинувальний акт у кримінальному провадженні за ч. 1 ст.309 КК України, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001373 від 25.03.2017 року відносно ОСОБА_3, відповідно до якого 18.04.2017 року біля 18:30 годин працівники Управління протидії наркозлочинності ГУ НП у Вінницькій області, на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 28.03.2017 року, провели обшук в будинку АДРЕСА_4. Під час обшуку, в присутності понятих та ОСОБА_3, працівники поліції виявили та вилучили шість паперових згортків із речовиною рослинного походження у подрібненому стані зеленого кольору, яку ОСОБА_3 зберігав без мети збуту. Згідно висновку експерта №959 від 12.05.2017 року, надана на дослідження речовина рослинного походження, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, загальною масою 8,87 г у перерахунку на висушену речовину (а.с.91-92).

Відповідно до висновку експерта КЗ ВОНД «Соціотерапія» №129 від 13.06.2017 року, який міститься в матеріалах кримінального провадження, зазначено, що ОСОБА_3 виявляє розлади психіки та поведінки внаслідок вживання канабісу із негативними наслідками (а.с. 95).

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 06.12.2017 року по справі №127/13006/17 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді штрафу у 1700 грн. в дохід держави. На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання (а.с.96-97). Даний вирок набув чинності та ОСОБА_3 не оскаржувався. Крім того, зазначено, що в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у скоєнні інкримінованого йому злочину при зазначених вище обставинах визнав повністю, надав суду показання про те, що кілька років тому він придбав канабіс та зберігав його за місцем свого проживання. Даний наркотичний засіб він зберігав для власних потреб, іноді вживав, залежності не має.

Згідно висновку виконкому Вінницької міської ради №01-00-011-4164 від 29.01.2018 року, орган опіки і піклування Вінницької міської ради вважає доцільним визначення місця проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2, з матір'ю ОСОБА_1 (а.с. 57-60).

Відповідно до ч. 3 та ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає..

Згідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

За правилами ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю 20.11.1959 р., яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 р. (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-ХІІ) як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Дитині повинні бути надані можливості і сприятливі умови, які б дозволили їй розвиватися розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи і гідності при найвищому забезпеченні інтересів дитини.

Декларацією прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

При вирішенні даного спору щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей суд бере до уваги вік дітей: ОСОБА_4 12 років, а ОСОБА_5 3 роки, що дитина ОСОБА_4 виявив бажання проживати разом із батьком, його бульшу прихильність до батька. Також суд враховує пояснення позивачки і відповідача про те, що вони обоє люблять своїх дітей.

Проте визначальним, на думку суду, є те, що особа батька дітей - ОСОБА_3, яка характеризується поряд з іншим, фактами притягнення його до адміністративної та кримінальної відповідальності у зв'язку із вживанням наркотичних засобів, що відповідач ОСОБА_3 виявляє розлади психіки та поведінки внаслідок вживання канабісу із негативними наслідками, відсутністю у відповідача самостійного доходу та роботи, вчинення відповідачем фізичного насильства щодо матері своїх дітей, не дає суду підстави визначити місце проживання неповнолітніх дітей із батьком - відповідачем по справі ОСОБА_3

На відміну від батька, мати дітей має у власності житло, працює та отримує стабільний дохід, за місцем роботи характеризується позитивно, що орган опіки і піклування Вінницької міської ради вважає доцільним визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матір'ю ОСОБА_1.

Відповідач не надав суду доказів щодо наявності виняткових обставин, які б дозволяли розлучити неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_10 з матір'юОСОБА_1Суд вважає, що визначення місця проживання дітей з матір'ю ОСОБА_1 буде відповідати інтересам дітей.

Т ому з урахуванням встановлених обставин у справі та наданих сторонами доказів, а також враховуючи заяву відповідача про визнання позову, суд вважає можливим позов задовольнити.

За клопотанням позивача судові витрати залишити за позивачем.

На підставі викладеного, та керуючисьст. ст. 160, 161 СК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України суд, -

В И РІ Ш И В:

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2, з матір'ю ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2), за адресою: м. АДРЕСА_3.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до апеляційного суду Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 26.03.2018 року.

Суддя: