АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/96/18 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2018 року м. Тернопіль

Колегія суддів апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуюча - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ткач З. Є.,

за участю секретаря Шмигельська І.З.

та сторін: ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/12125/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 листопада 2017 року, ухвалене суддею Сливка Л.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання права власності на майно.

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на майно.

Позовні вимоги обґрунтовують тим, що вони були членами колгоспного двору, зареєстровані та проживали в колгоспному дворі за адресою: АДРЕСА_1. Головою двору була ОСОБА_1 - член колгоспу "Батьківщина".

Таким чином, вони та відповідач ОСОБА_1 є співвласниками 2/3 житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 та незавершеного будівництвом житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1

До 2016 року вони (ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_1.) спільно володіли та користувалися майном. Однак, упродовж останнього часу у них виникають непорозуміння, відповідач не визнає того, що позивачі є співвласниками майна за адресою: АДРЕСА_1. У зв'язку із чим, просять позов задовольнити та визнати за ОСОБА_3 право власності на 2/9 частини житлового будинку, загальною площею 60,9 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м. з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/3 частину незавершеного будівництвом житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_5 право власності на 2/9 частини житлового будинку, загальною площею 60,9 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м. з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/3 частину незавершеного будівництвом житлового будинку за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 листопада 2017 року ухвалено:

«Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 2/9 частки житлового будинку, загальною площею 60,9 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м. з відповідною частиною надвірних будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/3 частину незавершеного будівництвом житлового будинку, готовністю 68%, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 2/9 житлового будинку загальною площею 60,9 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м. з відповідною частиною надвірних будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/3 частину незавершеного будівництвом житлового будинку, готовністю 68%, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1 551,20 (п'ятсот п'ятдесят одну) гривню 20 копійок судового збору та в дохід держави - 2499,42 (дві тисячі чотириста дев'яносто дев'ять) гривень 42 копійки судового збору.»

Не погодившись із даним рішенням ОСОБА_1 звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачам за безпідставністю позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що висновки суду не відповідають матеріалам та дійсним обставинам справи.

Вказує, що спірне будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 не відноситься до суспільної групи господарств - колгоспний двір.

Зазначає на тому, що вона не вступала до членів колгоспу «Батьківщина» та не працювала в колгоспі як член колгоспу.

Наголошує на тому, що спірний недобудований будинок станом на 15 квітня 1991 року лише почав будуватися.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу зіславшись на доводи викладені в ній.

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проти апеляційної скарги заперечили, вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Вказують, що матеріалами справи доведено, що спірне будинковолодіння було колгоспним двором, а отже вони мають право на частки в даному майні.

У зв'язку із тим, що розгляд позову здійснювався за нормами ЦПК України, які діяли до набрання чинності Законом України №2147-VII від 3 жовтня 2017 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", колегія суддів переглядає рішення суду на відповідність нормам процесуального права, які діяли на момент ухвалення оскаржуваного рішення.

Заслухавши пояснення сторін і їх представників, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Пунктом 4 частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 2статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції установлено наступні обставини.

Згідно договору купівлі-продажу укладеного 20 серпня 1979 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1, посвідченого секретарем виконкому Товстолуської сільської ради народних депутатів Желідко М.К. та зареєстрованого за реєстром №25, ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_1 купила належну 2/3 частку жилого будинку і підвал, що знаходиться в АДРЕСА_1 та в цілому складається із жилого будинку житловою площею 32 кв.м., розташованих на земельній ділянці в кількості 100 кв.м. Вказаний будинок належить продавцю ОСОБА_6 на підставі записів погосподарської книги Товстолуської сільської ради народних депутатів за №1013.

З книги погосподарського обліку з 1986 по 1991 роки у домогосподарстві, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за період з 1986 по 1990 роки головою домогосподарства є ОСОБА_1, колгоспниця, місце роботи колгосп Батьківщина, разом із нею у домогосподарстві зареєстровані та проживають дочка ОСОБА_3 та внучка ОСОБА_8 У липні 1988 року ОСОБА_3 вибула із вказаного домоволодіння у АДРЕСА_1, у зв'язку із одруженням та прибула із АДРЕСА_1 назад у вказане домоволодіння 21 березня 1989 року.

Рішенням виконавчого комітету Дичківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №11 від 25 червня 2002 року вирішено оформити право власності на 1/3 житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 за померлим ОСОБА_9 та оформити право власності на 2/3 житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 на ОСОБА_1

06 серпня 2003 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори на ім'я ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлого ОСОБА_9, яке складається із 1/3 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних побудов та споруд АДРЕСА_1. Вказане свідоцтво зареєстровано в реєстрі за №1-405.

Як убачається із дубліката реєстраційного посвідчення виданого 15 вересня 2003 року Тернопільським районним бюро технічної інвентаризації, 1/3 частина житлового будинку з надвірними побудовами і спорудами АДРЕСА_1, Дичківської сільської ради, Тернопільського району, Тернопільської області зареєстровано за ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Тернопільською районною держнотконторою 06 серпня 2003 року за реєстровим №1-405 та записано в реєстрову книгу за №74. Домоволодіння АДРЕСА_1 в цілому складається з одного житлового будинку з надвірними побудовами і спорудами.

Згідно свідоцтва на право приватної власності на житловий будинок виданого 20 січня 2003 року виконавчим комітетом Дичківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області на підставі рішення виконкому сільської ради №11 від 25 червня 2002 року, 2/3 частини житлового будинку з надвірними побудовами і спорудами, який розташований в АДРЕСА_1, Тернопільської області належить на праві приватної власності ОСОБА_1

Довідкою-характеристикою №111 виданою 27 січня 2003 року Тернопільським районним бюро технічної інвентаризації стверджується, що житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований в бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі під №2 під реєстровим №74.

Із короткої технічної характеристики будинку вбачається, що у будинковолодінні є незавершений будівництвом житловий будинок літ. А1, який належить ОСОБА_1

Рішенням виконавчого комітету Дичківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №09 від 24 лютого 2011 року ОСОБА_1 надано дозвіл на продовження строку будівництва житлового будинку в АДРЕСА_1

18 жовтня 2016 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на житлові будинки з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 Замовником технічної інвентаризації у вказаному технічному паспорті зазначено ОСОБА_3

Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд, вказане будинковолодіння складається із: А - житловий будинок, до 1939 року побудови; а - прибудова, 1993 року побудови; а1 - веранда; а2 - тамбур, 2000 року побудови; Сх.1 - сходи; Сх.2 - сходи; А1 - незавершений житловий будинок; Цк. п. - цокольний поверх; Сх. - сходи готовністю 68%; Б - літня кухня 1990 року побудови; В - вбиральня; К - криниця; 2 - огорожа; 3 - ворота; 4 - хвіртка.

Згідно експлікацій приміщень до плану житлового будинку АДРЕСА_1, загальна площа вказаного будинку становить 60, 9 кв.м., житлова площа 29,5 кв.м.

У відповідності до довідки №29а виданої 24 травня 2017 року приватним агропромисловим підприємством "Батьківщина", в 1997 році згідно рішення загальних зборів №1 від 04 лютого 1997 року колгосп "Батьківщина" було реорганізовано в товариство з обмеженою відповідальністю "Батьківщина", а 26 квітня 2000 року було створене та зареєстроване агропромислове підприємство "Батьківщина", яке є повним правонаступником ТОВ "Батьківщина".

Розглядаючи спір суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для задоволення позову оскільки спірне будинковолодіння відноситься до суспільної групи господарств - колгоспний двір та позивачам належить частка в майні колгоспного двору.

Однак колегія суддів не погоджується з висновками суду виходячи з наступного.

Згідно із частиною першою статті 120, статтею 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно зі змістом цих Вказівок суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Отже, застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР без належного з'ясування питання про правильність віднесення будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір є помилковим.

Відповідний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року № 6-350цс15.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вищезазначені норми закону не врахував та відніс спірний будинок до суспільної групи господарств - колгоспний двір тільки на основі записів з погосподарського обліку без врахувння роду занять голови господарства (сім'ї), що привело до неправильного вирішення спору.

В суді апеляційної інстанції відповідачка ОСОБА_1 зазначила, що ніколи не була членом колгоспу і на пенсію вийшла як працівник Тернопільського облонкодиспансеру в 1988 році.

Із довідки архівного відділу Тернопільської РДА від 02.03.2017 року №73 вбачається, що в протоколах зборів колгоспу "Батьківщина", правонаступником якого є ТОВ "Батьківщина" за 1981 - 1986 роки даних про вступ до членів колгоспу ОСОБА_1 немає.

З відповіді Головного управління пенсійного фонду України в Тернопільській області від 30.12.2016 року вбачається, що 14.03.1988 року ОСОБА_1 призначено пенсію по віку згідно заяви та подання Тернопільського облонкодиспансеру від 05.03.1988 року, в якому містяться дані про періоди роботи. Інформація про період роботи з 17.04.1981 року по 15.04.1991 роки в колгоспі "Батьківщина" відсутня. Матеріали пенсійної справи не містять копії трудової книжки.

Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що позивачі не довели, що спірне будинковолодіння відноситься до суспільної групи господарств - колгоспний двір, а відповідачка як голова двору була членом колгоспу.

У матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідачка була членом колгоспу і таких доказів не вказано та не надано позивачками.

Представлена позивачами довідка №29 від 24 травня 2017 року про те, що ОСОБА_1 працювала в колгоспі "Батьківщина" з 1981 року по 1986 рік тільки підтверджує певний період праці в колгоспі, однак не свідчить про те, що відповідачка була членом колгоспу "Батьківщина".

Доводи позивачів, що відповідачка є членом колгоспу, оскільки їй належить земельна частка пай, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки зазначені відомості не свідчать про членство в колгоспі.

Таким чином позивачі не довели, що спірний будинок і незавершене будівництвом відносяться до суспільної групи колгоспний двір і їм належить частка в майні колгоспного двору.

Враховуючи вищевикладене, встановлені апеляційним судом порушення норм матеріального права, не повне встановлення обставин справи, які мали значення для її вирішення, вимоги ст.376 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення районного суду з ухваленням нового рішення у даній справі про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 листопада 2017 року - скасувати та постановити нове, яким в позові ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання права власності на майно - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 2 квітня 2018 року.

Головуюча Шевчук Г.М.

Судді: Міщій О.Я.

ТкачЗ.Є.