Постанова

Іменем України

15 березня 2018 року

м. Київ

справа № 381/1855/17

провадження № 61-7040 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В.С. (суддя-доповідач), Пророка В. В.,

Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Київської області від 1 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Голуб С. А., Савченко С. І., Таргоній Д. О.,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» (далі - ПрАТ «Київський страховий дім») про захист прав споживачів та стягнення страхового відшкодування, вимоги якого уточнив в ході розгляду справи та просив стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 13 976,41 грн, пеню в розмірі 261,63 грн, інфляційні втрати в розмірі 648,32 грн та 3% річних в розмірі 178,05 грн.

Позов мотивовано тим, що 21 березня 2016 року між сторонами було укладено договір добровільного страхування майна фізичних осіб. Згідно умов договору предметом страхування був житловий будинок АДРЕСА_1. Сума страхового відшкодування становила 20 000 грн.

13 грудня 2016 року відбулася пожежа у вищевказаному будинку. Позивачем були надані всі необхідні документи для проведення виплати за страховим випадком. Разом із тим, відповідач здійснив виплату страхового відшкодування лише у розмірі 5 923,59 грн.

Позивач, посилаючись на те, що відповідачем була виплачена не вся сума страхового відшкодування, звернувся до суду з даним позовом про стягнення недовиплаченої суми з урахуванням пені та інфляційних витрат.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 серпня 2017 року у складі судді Голуб С. А. позов задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_4 суму страхового відшкодування у розмірі 13 976,41 грн, пеню у розмірі 261,63 грн, інфляційні витрати в розмірі 648,32 грн, 3% річних у розмірі 178,05 грн.

Стягнуто з ПрАТ «Київський страховий дім» на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сторони погодили умови договору, а тому мають діяти виключно в межах цих умов. Сума страхового відшкодування за договором встановлена в розмірі 20 000 грн, а тому відповідач повинен у повному обсязі виконати свої зобов'язання за договором добровільного страхування майна. Оскільки при укладанні договору не була визначена дійсна вартість майна, то відповідач безпідставно застосував пропорційну систему відповідальності.

Суд першої інстанції виходив із того, що до відносин, які регулюються нормами Закону України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, відносини, які виникають при укладенні договору страхування, тому страховик також має нести відповідальність, передбачену статтею 625 ЦК України.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 01 листопада 2017 року апеляційну скаргу ПрАТ «Київський страховий дім» задоволено. Рішення суду першої інстанції скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що відповідач виплатив позивачу страхове відшкодування пропорційно співвідношенню страхової суми майна до дійсної вартості майна на час настання страхового випадку. При цьому посилання суду першої інстанції на те, що оскільки при укладанні договору не була визначена дійсна вартість майна, а тому відповідач безпідставно застосував пропорційну систему відповідальності, не ґрунтуються ні на законі, ні на умовах укладеного між сторонами договору.

Апеляційний суд не погодився з доводами позивача щодо несправедливості умов договору, оскільки позивач взагалі не зазначив, які умови договору він вважає несправедливими, не просив визнати окремо визначені положення договору несправедливими, не просив його змінити або визнати недійсним. Суд першої інстанції таких обставин не встановлював і своєї оцінки їм не надавав. Отже і у апеляційного суду відсутні підстави встановлювати такі обставини.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування, оскільки позивачу виплачено суму згідно умов укладеного між сторонами договору.

У касаційній скарзі, поданій 21 листопада 2017 року поштовим засобом зв'язку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та яка передана до Верховного Суду 06 лютого 2018 року, ОСОБА_4 в особі представника просить скасувати рішення апеляційного суду із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що пунктом 14.7 укладеного між сторонами договору встановлено, якщо на момент настання страхового випадку страхова сума майна виявиться меншою дійсної вартості майна на дату настання випадку, то страхове відшкодування виплачується у розмірі меншому, ніж завдані збитки, пропорційно співвідношенню страхової суми майна до дійсної вартості майна на момент настання випадку, (пропорційна система відповідальності). Тобто, договором встановлюється, що тільки у випадку, якщо страхова сума виявиться меншою дійсної вартості майна на дату настання випадку, то страхове відшкодування виплачується у розмірі меншому, ніж завдані збитки. Відповідно, застосування даної умови договору можливе лише, якщо є страховий випадок та дійсна вартість майна, яка визначається експертом-оцінювачем буде більшою ніж страхова сума майна. В даному випадку, на час настання страхового випадку дійсна вартість майна експертом-оцінювачем не визначалась, а отже відсутні підстави для застосування умови договору страхування передбаченої пунктом 14.7 щодо пропорційної системи відповідальності.

У касаційній скарзі позивач також не погоджується з висновками апеляційного суду щодо безпідставності доводів про несправедливість умов договору, оскільки внаслідок застосування умов обчислення страхового відшкодування, страхувальник фактично сплачує щомісячний платіж за суму відшкодування у розмірі 20 000 грн, а реально отримує значно меншу суму.

Згідно доводів касаційної скарги, суд першої інстанції дав належну оцінку умовам укладеного між сторонами договору та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, у зв'язку із чим ухвалив законне рішення.

Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направив.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Касаційна скарга ОСОБА_4 задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом встановлено, що 21 березня 2016 року між ОСОБА_4 та

ПрАТ «Київський страховий дім» укладено договір добровільного страхування майна фізичних осіб, відповідно до умов якого, позивач застрахував житловий будинок АДРЕСА_1. Сума страхового відшкодування визначена договором в розмірі 20 000 грн. Термін дії договору з 22 березня 2016 року по 21 березня 2017 року.

13 грудня 2016 року в житловому будинку АДРЕСА_1 сталася пожежа.

Позивач повідомив відповідача про настання страхового випадку 15 грудня 2016 року.

Пунктом 14 договору передбачено, що виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком відповідно до умов договору на підставі страхового акта, який складається страховиком протягом 15-ти робочих днів з дня одержання від страхувальника усіх необхідних документів що підтверджують факт, обставини настання страхового випадку і розмір завданих збитків.

За результатами настання страхового випадку 20 березня 2017 року було складено страховий акт.

Вартість матеріального збитку, завданого житловому будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, станом на 13 грудня 2016 року, без урахування ПДВ, складає 130 947,58 грн, з ПДВ 157 137,10 грн.

Платіжним дорученням від 20 березня 2017 року відповідач виплатив

ОСОБА_4 страхове відшкодування у розмірі 5 923,59 грн.

Вищевказаний договір добровільного страхування майна був укладений на підставі Закону України «Про страхування», відповідно до Правил добровільного страхування від вогневих та ризиків стихійних явищ, зареєстрованих Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України 08 листопада 2007 року № 1072168 (надалі - Правила).

Відповідно до укладеного договору позивач - страхувальник з Правилами та умовами страхування ознайомлений та згоден, що засвідчено його підписом.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Статтею 627 ЦК Українипередбачено свободу договору, а саме: відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до статті 9 Закону України «Про страхування» (далі - Закон) страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Розмір страхової суми визначається договором страхування або чинним законодавством під час укладання договору страхування чи зміни договору страхування.

При страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування або законом.

Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.

Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до частини третьої статті 16 Закону України «Про страхування» договори страхування укладаються відповідно до правил страхування.

Пунктом 1.2. Правил, на підставі яких був укладений договір і з якими позивач був ознайомлений, про що свідчить його підпис, страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик вiдповiдно до умов страхування зобов'язаний здійснити виплату при настаннi страхового випадку.

Відповідно до пункту 3.1. Правил, страхова сума встановлюється за згодою сторін договору страхування в розмірі, що не перевищує дійсної вартості застрахованого майна (страхової вартості). Такою вартістю вважається дійсна вартість майна в місці його перебування на момент (в день) укладення Договору страхування.

Пунктом 3 Правил встановлено, яким чином визначається дійсна вартість майна на день укладання договору страхування, який спрямований на те, щоб страхова сума не перевищувала дійсної вартості застрахованого майна.

Сторонами в договорі погоджена страхова сума у розмірі 20 000 грн. Оцінка майна не проводилась. Однак визначена страхова сума є явно меншою, ніж ринкова вартість застрахованого майна, а саме будинку, кухні, та господарської споруди.

Пунктом 10.5 Правил визначено, що розмір страхового відшкодування дорівнює розміру заподіяних страхувальнику (вигодонабувачу) збитків, визначених згідно пункту 10.6, за вирахуванням встановленої договором страхування франшизи та сум, отриманих страхувальником (вигодонабувачем) у відшкодування збитків від інших осіб, але не більше страхової суми.

Відповідно до пункту 14.7 договору, якщо на момент настання страхового випадку страхова сума майна виявиться меншою дійсної вартості майна на дату настання випадку, то страхове відшкодування виплачується у розмірі меншому, ніж завдані збитки, пропорційно співвідношенню страхової суми майна до дійсної вартості майна на момент настання випадку. (пропорційна система відповідальності).

З аналізу наведених умов договору вбачається, що укладаючи договір, сторони погодили між собою, що страхова сума не перевищує страхової вартості і є значно меншою, а саме 20 000 грн, тобто позивач частково застрахував своє майно на неповну його вартість. Цими умовами сторони погодили, що при настанні страхового випадку у будь-якому разі страхова сума буде меншою ніж вартість майна на дату настання страхового випадку, а тому і виплата буде проводитись не у розмірі 20 000 грн, а у пропорційному розмірі.

Вирішуючи даний спір, суд апеляційної інстанції дав належну оцінку умовам укладеного між сторонами договору у системному зв'язку з нормами матеріального права, що регулюють правовідносини страхування майна та дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач виплатив позивачу страхове відшкодування пропорційно співвідношенню страхової суми майна до дійсної вартості майна на час настання страхового випадку.

При цьому посилання у касаційній скарзі на те, що оскільки при укладанні договору не була визначена дійсна вартість майна, а тому відповідач безпідставно застосував пропорційну систему відповідальності, спростовуються умовами укладеного між сторонами договору та не узгоджуються нормами матеріального права, якими врегульовано правовідносини страхування.

Суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що підписуючи договір добровільного страхування майна, позивач був ознайомлений з його умовами та наслідками, погоджувався з ними, зокрема з умовами обчислення страхового відшкодування.

Доводи касаційної скарги про відсутність підстав для застосування пункту 14.7 договору щодо пропорційної системи відповідальності ґрунтуються на довільному трактуванні позивачем умов договору та не спростовують висновків апеляційного суду щодо обґрунтованого застосування відповідачем саме цих умов при обчисленні суми страхового відшкодування.

Також вбачаються необґрунтованими доводи касаційної скарги щодо несправедливості умов договору, зокрема в частині умов обчислення страхового відшкодування, оскільки такі доводи не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи апеляційним судом та спростовуються умовами укладеного договору, з якими, в силу положень статті 627 ЦК України щодо свободи договору погодився позивач та які не суперечать вимогам чинного законодавства у сфері страхування.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Київської області від 01 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська