АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

02 квітня 2018 року

М. Харків

Справа № 639/6026/17

Провадження № 22-ц/790/1702/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Пилипчук Н.П.,

Суддів: Кругової С.С., Маміної О.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_2

відповідач: КП «Жилкомсервіс»

розглянувши у письмовому провадженні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про визнання дій протиправними та зобов'язання скасувати заборгованість, стягнення моральної шкоди, з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова, постановлене 26 грудня 2017 року, під головуванням судді Труханович В.В., в залі суду в місті Харкові,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом до КП «Жилкомсервіс», посилаючись на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 згідно договору купівлі - продажу квартири від 30 квітня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Слоневською Д.В. Відповідно до п. 11 договору купівлі - продажу квартири, за угодою сторін «Покупець», тобто ОСОБА_2, бере на себе виплату заборгованості за комунальні платежі від 30 квітня 2013 року, тобто за усі борги, які виникли до 30 квітня 2013 року, ОСОБА_2, відповідальності не несе.

Після купівлі вказаної квартири, на адресу ОСОБА_2 постійно приходили повідомлення від КП «Жилкомсервіс» про заборгованість. На теперішній час, з причин того, що КП «Жилкомсервіс» надав до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради неправдиві відомості щодо заборгованості за послуги користування житлом, ОСОБА_2 було відмовлено в продовженні субсидії.

Позивач зазначає, що він є інвалідом 1 групи «А», обслуговувати себе самостійно він не має змоги, а тому потребує постійної сторонньої допомоги, його місячний дохід складає 1600 грн. З 30 квітня 2013 року ОСОБА_2 постійно сплачував вартість комунальних послуг, які визначені Управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради, у зв'язку із тим, що постійно оформлював субсидію. Оскільки КП «Жилкомсервіс» незаконно нараховує ОСОБА_2 заборгованість та органи соціального захисту зупинили субсидію, у ОСОБА_2 почала виникати заборгованість перед іншими комунальними підприємствами, а саме КП «Харківські теплові мережі», тому ОСОБА_2 вважає, що КП «Жилкомсервіс» діє всупереч чинного законодавства.

Позивач просив суд визнати протиправними дії КП «Жилкомсервіс» щодо нарахування заборгованості у розмірі 7016,01 грн., зобов'язати КП «Жилкомсервіс» скасувати заборгованість у розмірі 7016,01 та списати заборгованість у розмірі 7 016, 01 грн. з особистого рахунку ОСОБА_2, стягнути з КП «Жилкомсервіс» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 грудня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 січня 2018 року виправлено описку у вступній частині рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.12.2017 року, вказано, що рішення було ухвалене «заочне».

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права. Зазначає, що на теперішній час між КП «Жилкомсервіс» та ним договір на надання житлово-комунальних послуг не укладений. Вказує на те, що статтею 21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачені зобов'язання виконавця - КП «Жилкомсервіс», в свою чергу відповідач, з моменту придбання позивачем квартири не вчинив жодних дій щодо надання житлово-комунальних послуг. Крім того, зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у стягненні моральної шкоди, оскільки постійні необґрунтовані повідомлення про заборгованість за комунальні послуги, а також повідомлення щодо звернення відповідача з приводу заборгованості до суду викликають у позивача постійні хвилювання, що негативно впливає на його самопочуття, з вказаних причин позивач вимушений купувати додаткові ліки, що в свою чергу вимагає трату зайвих коштів, тому вважає, що з КП «Жилкомсервіс» повинна бути стягнута моральна шкода у розмірі 10000 грн.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ЦПК).

Статтею 13 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства - суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування, а відтак і рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст.ст. 16, 19, 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини у сфері житлово-комунальних послуг регулюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до ст. 8 Закону України від 16 липня 1999 року «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» із змінами та доповненнями бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно визначає облікову політику підприємства, обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних, розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів, затверджує правила документообігу і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку.

Згідно зі статтею 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійсненні господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2, є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі - продажу квартири від 30 квітня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Слоневською Д.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 1831.

Відповідно до п. 11 вказаного договору за згодою сторін «Покупець» бере на себе виплату заборгованості за комунальними платежами від 30 квітня 2013 року.

ОСОБА_2 наполягає на тому, що КП «Жилкомсервіс» постійно надсилає на його адресу повідомлення про наявність заборгованості із вимогою про її погашення за усі борги, які виникли до 30 квітня 2013 року, за які він відповідальності не несе. Крім того ОСОБА_2 зазначає, що КП «Жилкомсервіс» надав до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради неправдиві відомості щодо заборгованості за послуги, тому ОСОБА_2 було відмовлено в продовженні субсидії.

Між тим, матеріали справи належних та допустимих доказів зазначених обставин не містять.

Так, квитанції, що надані позивачем містять відомості про загальні суми заборгованості, що виникла станом на 01.03.2015 року (а.с. 12), станом на 01.04 2014 року (а.с. 13), станом на 01.12.2015 року (а.с. 14) станом на 01.06.2014 (а.с. 15) станом на 01.09.2015 (а.с. 16).

Належних та допустимих доказів того, що зазначені суми включають в себе заборгованість, що виникла до 30.04.2013 року та будь-якого розрахунку заборгованості матеріали справи не містять.

Відсутні також докази того, що КП «Жилкомсервіс» надав до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради неправдиві відомості щодо заборгованості за послуги, і саме тому ОСОБА_2 було відмовлено в продовженні субсидії.

Позивач вказує на те, що КП «Жилкомсервіс» не надає послуги належним чином, тому він вимушений був за свій рахунок ремонтувати під'їзд, дератизувати підвальне приміщення.

Між тим, здійснення позивачем таких робіт на власний розсуд та власним коштом не вказують на бездіяльність КП «Жилкомсервіс».

Так, згідно товарних чеків та квитанцій, наданих позивачем більшість матеріалів було придбано ним на власний розсуд ще до звернення до КП «Жилкомсервіс» з питань ремонту під'їзду та дератизації підвального приміщення.

За встановлених обставин та на підставі наданих доказів відсутні підстави вважати, що нарахування КП «Жилкомсервіс» плати за послуги позивачу є неправомірним.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з'ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.

Згідно роз'яснень , що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31.03.1995 р, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема:у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку із незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

З урахуванням ст. 1167 ЦК України, роз'яснень, які містяться у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» /зі змінами/ суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність доказів на підтвердження факту заподіяння позивачу моральних страждань неправомірними діями КП «Жилкомсервіс».

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Харківської області, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - Н.П.Пилипчук

Судді - О.В. Маміна

С.С. Кругова