Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/163/18

номер провадження 2/695/499/18

20 березня 2018 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі :

головуючого судді Середи Л.В.

за участю секретаря Оніщенко Н.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з житлового будинку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Золотоніського міськрайонного суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про виселення останнього.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 Відповідач по справі є сином позивача та зловживає спиртними напоями, постійно влаштовуючи сварки із позивачем, псує її майно, неодноразово погрожував її життю. Позивач неодноразово зверталася до органів поліції. Одак відповідач на відповідні зауваження останніх не реагує, свою поведінку відносно позивача та її майна не змінює. Такі дії, на думку позивача, порушують її права, в тому числі вільно володіти, користуватися, розпоряджатися своїм нерухомим майном, а тому ОСОБА_1, вважаючи свої права порушеними, звернулася до суду з даним позовом.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою, згідно з якою розгляд справи просив проводити за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Позивач та її представник ОСОБА_3 звернулися до суду з відповідними заявами, в яких просили розгляд справи проводити за їх відсутності, на позовних вимогах наполягали в повному обсязі.

Враховуючи наявність заяв сторін про розгляд справи за їх відсутності, а також визнання відповідачем позовних вимог у повному обсязі, суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності сторін, в підготовчому судовому засіданні, та задовольнити вказані позовні вимоги у зв'язку із наступним.

Судом встановлено, що позивачу по справі ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_1 що стверджується відповідним договором дарування від 15.10.1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Золотоніського міською державною нотаріальною конторою, та зареєстрованого в реєстрі №2636.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Як вбачається із довідки про склад сімї, виданої ПрАТ «Янтар», позивач по справі має двох синів: ОСОБА_4, 1997 р.н., та ОСОБА_2, 1991 р.н.

Суд також враховує, що позивач по справі є інвалідом першої групи, що стверджується пенсійним посвідченням та довідкою до акту медико-соціальної експертної комісії серії 12ААА № 537884.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася до Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області про вчинення ОСОБА_2 насильства в сімї, про що свідчать численні повідомлення Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області, які дослідженні судом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст., ст. 9, 156 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Члени сім»ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім»ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім»ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Нормами ст. 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення

Так ст. 116 ЖК України визначено, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009р. № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Оскільки відповідач позовні вимоги визнав повністю, суд приходить до висновку, що задоволення вказаного позову не суперечитиме нормам чинного законодавства та відповідатиме інтересам як позивача так і інших осіб, а тому позов підлягає до повного задоволення.

На підставі зазначеного та керуючись ст., ст. 10, 141, 206, 264, 265 ЦПК України, ст. 116 ЖК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з житлового будинку - задовольнити повністю.

Виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст. 354-356 ЦПК України.

Суддя : Середа Л.В.