Справа № 489/7591/15-ц
Номер провадження 2/489/19/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2018 року м. Миколаїв

РІШЕННЯ

Іменем України

02 квітня 2018 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретар судового засідання - Сироватка Т.О.,

без участі сторін ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач чинить на доньку негативний вплив. Позивач, турбуючись про психічний стан дитини заборонив відповідачу бачитись з донькою, оскільки після зустрічей з батьком, дитина стала більш дратівливою, агресивною. Відповідач не виконує жодного обов'язку щодо виховання доньки. Крім того, зазначає, що дитина перебуває на повному утриманні позивача, відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає.

Відповідно до заяви, позивач просить про розгляд справи без його участі, підтримав вимоги , не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Інші учасники процесу не з`явились , повідомлені належним чином.

Дослідивши надані докази, суд встановив таке.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно з довідками від 01.10.2015 року та 22.10.2015 року дитина проживає разом з позивачем.

Відповідно до пояснень свідків всі чотири роки ОСОБА_3 проживала та виховувалась лише матір'ю. Жодного разу не бачили батька дитини.

Згідно з характеристикою від 21.10.2015 р. вихованням дівчинки займається мама ОСОБА_1

Відповідно до вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28.04.2011 р. ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Відповідно до довідки від 30.09.2015 р. відповідач перебуває на обліку в Ленінському РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, як особа, яка формально підпадає під адміністративний нагляд.

Згідно з довідкою від 25.01.2016 р. у відношенні гр. ОСОБА_2 30.04.2015 складено адміністративний протокол за ст. 187 ч. 1 КУпАП.

Відповідно до довідки від 07.03.2016 р. відповідач знаходиться на диспансерному обліку в МОНД з 10.08.2010 р. на лікуванні в 1 відділенні з 16.02.2016 р. по теперішній час з діагнозом: синдром залежності від опіоїдів, стан відміни й без ускладнень.

Згідно з актом психологічного дослідження №4-15 по відношенню до ОСОБА_3 на теперішній час зі сторони батька не має місця доброзичлива поведінка в адресу своєї доньки, він мало рахується з думкою дитини, не відмовився від вживання наркотиків.

Відповідно до характеристики від 15.04.2016 р. відповідач за місцем проживання зарекомендував себе з посередньої сторони, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності.

Згідно з листом консультанта-практичного психолога МОПМПК ОСОБА_4 об'єктивний висновок щодо взаємовідносин в родині дитини ОСОБА_3 (мати-дитина-чоловік матері), а також з рідним батьком та, особисто, його впливом на психоемоційний стан здоров'я ОСОБА_3 може визначити лише незалежна психологічна експертиза.

Відповідно до висновку виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 22.04.2014 р. орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2

Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками.

У відповідності до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини є підставою для позбавлення судом їх батьківських прав, відповідно до вимог пункту 2 ч. 1 ст. 164 СК України.

Пунктом 16 Постанови Пленуму ВС України від 30 березня 2007 року за N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду.

З урахуванням вищевикладеного, на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, що відповідач від виконання своїх батьківських обов'язків ухиляється, у зв'язку з чим вимоги про позбавлення його батьківських прав необхідно задовольнити, що відповідає інтересам дитини.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. Вказує, що сторони не дійшли згоди щодо добровільної сплати аліментів.

Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.ст. 181, 183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Враховуючи матеріальний стан сторін, суд вважає можливим, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини, відповідного віку.

Дослідивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 19, 141-142, 200, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09 грудня 2015 року до досягнення дитиною повноліття.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 02.04.2018 р.

Суддя Н.С. Тихонова