АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №639/298/16-ц

Провадження № 22-ц/790/95/18

21 березня 2018 року

м.Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі судової колегії судової палати у цивільних справах:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

при секретарі - Дашковської Н.К.

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 07 вересня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову зазначає, що 07 вересня 2015 року ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1 при проїзді нерегульованого перехрестя по вул. Мироносицькій з вул. Петровського порушив правила дорожнього руху, в результаті чого сталося зіткнення з автомобілем Hyundai Accent, реєстраційний № НОМЕР_2 з подальшим зіткненням з автомобілем НОМЕР_3.

Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2015 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні ДТП.

Автомобіль Мitsubishi Lancer реєстраційний № НОМЕР_1 належить ОСОБА_4

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 9804 ХНДІСЕ ім. Засл. проф. Бокаріуса М.С. від 08 грудня 2015 року розмір фактичної шкоди, нанесеної автомобілю Hyundai Accent, складає 83 644,55 грн.; Вартість експертизи становить 1107грн.00 коп..

Цивільно-правову відповідальність ОСОБА_1 застраховано за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності в ПрАТ «СК «Граве Україна».

18 листопада 2015 року він звернувся в страхову компанію, де був проведений розрахунок за сумою збитку. Вартість заподіяної шкоди без урахування ПДВ становить 43998.20 грн. До виплати визначено 43498.20 грн.( - 500 франшиза)

Суми, виплачені страховою компанією відповідача, недостатньо для ремонту автомобіля.

Крім того, у зв'язку ДТП ним сплачено 73грн. 98 коп. та 70грн.98 коп. - за виклик представника страхової компанії та ОСОБА_1 при проведенні товарознавчої експертизи.

Йому довелося нести витрати, пов'язані із зберіганням і додатковою оцінкою автомобіля на підприємстві Фрунзе - Авто, що становить 1300 грн.

У зв'язку з пошкодженням автомобіля діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 10 000 гривень.

Внаслідок пошкодження автомобіля він був позбавлений можливості користуватися ним доводилося нести додаткові витрати пов'язані з обігом в медичні установи, виклики таксі. Автомобіль був вкрай необхідний з огляду на характер його роботи.

З метою ремонту автомобіля, оплати судових і експертних витрат йому доводилося позичати гроші у своїх родичів і знайомих, що завдавало незручності, моральні та душевні страждання. З вини відповідача порушилися життєві плани і звичайний ритм його життя, а також членів його родини.

Просить стягнути 39 646 грн. 35коп. матеріальної шкоди, суму франшизи - 500 грн.00 коп., суму сплачену в ХНДІСЕ за проведення експертизи 1107грн.00коп., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., а також судові витрати, а саме: судовий збір та 3000,00 грн. на правову допомогу, на телеграму страховій компанії -73грн. 98 коп., та про виклик відповідача на товарознавчу експертизу 70грн. 98 коп., витрати на підприємстві "Фрунзе-Авто" 1300 грн.

Відповідач ОСОБА_1 судове засідання не з'явився.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 вересня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в якості відшкодуванні матеріальної шкоди грошову суму у розмірі 39 646 грн. 35 коп., суму франшизи - 500 грн. 00 коп.; витрати на підприємстві «Фрунзе-Авто» 1300 грн.; в якості компенсації моральної шкоди суму у розмірі 5000 грн. 00 коп.; судові витрати по сплаті вартості експертизи у розмірі 1 107 грн.00 коп., витрати на відправку телеграм у сумі 144 грн. 96 коп., витрати по сплаті витрат за юридичну допомогу у сумі 3000 грн..00 коп.; судовий збір у сумі 527 грн.00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалю Жовтневого районного суду міста Харкова від 13 вересня 2016 року внесено виправлення в резолютивну частину рішення та викладено її в такій редакції: «стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в якості відшкодуванні матеріальної шкоди грошову суму у розмірі 39 646 грн. 35 коп., суму франшизи - 500 грн.; витрати на підприємстві «Фрунзе-Авто» 1300 грн.; в якості компенсації моральної шкоди грошову суму у розмірі 5 000 грн., судові витрати по сплаті вартості експертизи у розмірі 1 107 грн.., витрати на відправку телеграм у сумі 144 грн. 96 коп., витрати по сплаті витрат за юридичну допомогу у сумі 3000 (три тисячі) грн.; судовий збір у сумі 527 грн.»

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Судом не було залучено у якості третьої особи страхову компанію ПрАТ «СК «Граве Україна», де була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача і яка сплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 43498,20грн.

Страховою компанією не використаний увесь ліміт виплати - 50000 грн. - і в такому випадку у разі задоволення позову він буде звертатись до страхової компанії з вимогою повернути йому суму невикористаного ліміту страхового відшкодування, що відповідає різниці між страховою сумою (лімітом відповідальності) у 50000 грн. і сумою виплати позивачу - 43498,20 грн, зменшену на суму франшизи - 500 грн.

Сума матеріального збитку, на якій ґрунтуються позовні вимоги, є непомірно завищена.

Звіт від 08 грудня 2015 року складений з порушенням норм законодавства. Експертом під час огляду пошкодженого автомобілю не було зафіксовано пошкодження кузову автомобілю, які не відносяться до даної ДТП, а саме значну деформацію лівого порогу під лівими передніми дверми. Приховування даного пошкодження призвело до застосування нульового коефіцієнту фізичного зносу при розрахунках і як наслідок збільшення розміру матеріального збитку майже вдвічі.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи 07 вересня 2015 року ОСОБА_1, керуючи автомобілем Mitsubishi Lancer реєстр. № НОМЕР_1 по вул. Мироносицькій при проїзді нерегульованого перехрестя з вул. Петровського не виконав правила дорожнього знака 2.1 "Дати дорогу" і продовжив рух, в результаті чого сталося зіткнення з автомобілем Hyundai Accent, державний номер № НОМЕР_2 з подальшим зіткненням з автомобілем ВАЗ-2110 державний номер № НОМЕР_3.

Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, заподіяні матеріальні збитки.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2015 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України.

18 листопада 2015 року ОСОБА_3 звернувся для проведення розрахунку розміру збиту до ПрАТ «СК «Граве Україна», в якій застраховано цивільно-правову відповідальність ОСОБА_1

Вартість заподіяної шкоди без урахування ПДВ становить 43998, 20 грн. З урахуванням франшизи 500 грн. до виплати визначено 43498,20 грн.( а.с.27).

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження ХНДІСЕ ім. Засл проф. М.С. Бокаріуса від 08 грудня 2015 року вартість матеріального збитку становить 83 644.55 грн.

Вартість проведеної експертизи складає 1107 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що внаслідок ДТП йому спричинено збитки, розмір яких визначено експертною установою, та враховуючи, що сума страхового відшкодування, яка сплачена страховою компанією на користь позивача є недостатньою для повного відшкодування такої шкоди, то різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою зобов'язана сплатити вина у ДТП особа.

Згідно до вимог ст. 1187 ч. 1,2 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1187 ЦК України факт завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки не пов'язаний з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди.

Дана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року №6-2808цс15.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а тому судом обґрунтовано стягнуто з відповідача 39 646 грн. 35 коп. та 500 грн. суми франшишзи в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Що стосується заперечень відповідача щодо суми відшкодування, то оцінка матеріальної шкоди завданої особі внаслідок ДТП, проведена спеціально уповноваженим суб'єктом - експертом ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокуріуса, у відповідності до вимог чинного законодавства, про що зроблено відповідний висновок.

Посилання ОСОБА_1 що визначення розміру матеріального збитку проведено з порушенням вимог чинного законодавства - безпідставне.

Згідно ст. 13, 76, 77 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішенні «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року Європейський суд з прав людини нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Судом апеляційної інстанції за клопотанням відповідача двічі призначалася судова автотоварознавча експертиза, яка не проведена, оскільки не оплачена відповідачем.

Розмір майнової шкоди, визначений висновком від 08 грудні 2015 року ОСОБА_1 не спростовано, інший розмір шкоди ним не доведено, що є його процесуальним обов'язком (статті 10, 60 ЦПК України 2004 року), оскільки він заперечував вказаний розмір шкоди.

Доказів щодо порушення експертом вимог чинного законодавства( обвинувального вироку суду тощо) при проведенні оцінки розміру шкоди відповідачем не надано.

Обґрунтовано рішення суду у частині і стягнення моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст.ст. 23, 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п. 3,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як пояснив в суді апеляційної інстанції позивач, після ДТП він потребував медичної допомоги; внаслідок ДТП порушено його звичайний ритм життя та він не мав змоги користуватись автомобілям, який потрібен йому для роботи. Як зазначив представник відповідача в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 дійсно викликав швидку допомогу.

За таких обставин судом першої інстанції виходячи з вимог розумності і справедливості та обставин по справі стягнуто 5000 грн.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Рішення ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 07 вересня 2016 року - залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 березня 2018 року.

Головуючий - А.І. Овсяннікова

Судді: І.П. Коваленко

І.С. Сащенко