РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2018 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Мохова Є.І.

за участю секретаря судового засідання БридніО.Л.

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Волноваської міської ради Волноваського району Донецької області, про надання дозволу на виготовлення дитині проїзного документу та на виїзд/в'їзд дитини, яка не досягла 16 років, на тимчасово окуповану територію України та за межі України без згоди та супроводу батька,-

встановив:

01.02.2018 року позивачка звернулася в суд з даним позовом. Посилалася на те, що у період з 11.08.2001 року по 16.12.2013 року проживала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. 16 грудня 2013 року рішенням Волноваського районного суду Донецької області шлюб між ними розірвано. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Діти на теперішній час проживають з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дітьми не бере, розвитком дітей не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дітей не надає. Рідні позивачки мешкають в м. Донецьк, тому у зв'язку з припиненням бойових дій на території м. Донецька, вона разом з дітьми має намір їх відвідувати. Крім того у позивачки виникла необхідність та можливість оздоровлювати дітей у Автономній Республіці Крим, Російській Федерації, Республіці Болгарії, Румунії, та країнах що входять до Шенгенської угоди. Отримати дозвіл від батька дітей не можливо, через відсутність порозуміння між ними. Тому просила надати дозвіл на виїзд дітей на тимчасово окуповану територію України - в м. Донецьк та за межі України, без згоди батька, в її супроводі до досягнення дітьми 16-річного віку.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилась, в позовній заяві просить розглянути справу у її відсутності, на позові наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся шляхом направлення на останню відому судові адресу проживання відповідача судових повісток.

Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процессу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) та про причини неявки в судове засідання. Тому суд, в розумінні абз.2 ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважає що відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, повідомлень про причини неявки та відзиву щодо заявлених позовних вимог позивача від нього не надійшло, тому суд, відповідно до вимог ст.280 ЦПК України, розглядає справу в порядку заочного провадження, зі згоди позивача, на підставі наявних у справі доказів.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Рішення прийняти на розсуд суду. (а.с.18)

За таких обставин, суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що з 11.08.2001 року заявниця ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 (а.с.10)

16 грудня 2013 року рішенням Волноваського районного суду Донецької області шлюб між ними розірвано (а.с.11).

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 25.03.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції (а.с.6) та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що свідчить копія свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 16.10.2009 року виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції (а.с.7). Діти проживають разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1

З письмових пояснень позивачки вбачається, що після припинення фактичних шлюбних відносин, діти мешкають з нею, вони не підтримують з відповідачем ні яких відносин, за весь зазначений час відповідач не виявляв щодо дітей батьківського піклування, тобто самоусунувся від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. У позасудовому порядку отримати дозвіл батька на виїзд дітей не має можливості.

Відповідно ст.ст.141, 150, 155 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, здійснення батьками своїх прав має ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному громадянину гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України та повертатись на Україну. Дія зазначеної норми Конституції України поширюється і на неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Згідно до статті 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

В відповідності до пункту 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17 березня 2015 року за №254-УІІІ, Верховна Рада України постановила: визнати тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Згідно пункту 5.1.1 в'їзд на неконтрольовану територію дiтей, якi не досягли 16-рiчного вiку, здiйснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осiб. Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КабiнетуМiнiстрiв України вiд 27 сiчня 1995 року № 57.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року№57, перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо в'їзду неповнолітньої дитини на тимчасово окуповану територію та за межі України, а лише встановлено певний порядок її в'їзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Оскільки, у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дітей, а також беручи до уваги той факт, що судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітніх дітей на тимчасово окуповану територію та за межі України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивачки та вважає можливим надати дозвіл матері на виготовлення дітям проїзного документу на виїзд/в'їзд до неконтрольованої території України та за межі України без згоди батька в супроводі матері до досягнення дітьми 16 річного віку.

Керуючись статтями 7,150,155 Сімейного Кодексу України, статтею 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», статті 9 Конвенції про права дитини, ст.ст. 5,7,12,81,89,280-289 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Надати дозвіл матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, виготовити паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм та проїзний документ дитини для в'їзду/виїзду на тимчасово неконтрольовану територію (зону проведення АТО) у Донецькій області та АР Крим, Російської Федерації, Республіці Туреччина, Арабської Республіці, Єгипет, Республіки Болгарії, Румунії та будь якої держави Шенгенської угоди, сину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньці - ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди батька дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м. Люботин Харківської області.

Надати дозвіл матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, на багаторазові тимчасові поїздки, в'їзд/виїзд на тимчасово неконтрольовану територію (зону проведення АТО) у Донецькій області та АР Крим, Російської Федерації, Республіки Туреччина, Арабської Республіки, Єгипет, Республіки Болгарії, Румунії, будь якої держави Шенгенської угоди, з сином - ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_5 народження та донькою - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу батька дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м. Люботин Харківської області, до досягнення дітьми 16-річного віку.

Рішення може бути переглянуте Волноваським районним судом за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Є.І.Мохов