АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«23» березня 2018 року

м. Харків

справа № 637/930/17

провадження № 22-ц/790/1678/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Маміної О.В.,

за участю секретаря: Семикрас О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 14 грудня 2017 року, ухвалене суддею Стеганцовим С.М.,-

ВСТАНОВИЛА:

«05» вересня 2017 року представник публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначив, що 11 квітня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір без номеру, відповідно до умов якого останньою отримано кредит в розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Зазначений кредитний договір є договором приєднання та складається з підписаних ОСОБА_1 заяви, «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною картою» та «Тарифів Банку», відповідно до яких позичальник надає свою згоду на встановлення кредитного ліміту та його зміну за рішенням позивача. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на офіційному веб-сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік (далі - кредитний договір).

Відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг» розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку. Власник картки зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникненню Овердрафту, своєчасно погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевищення платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених договором. При порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити штраф в розмірі 500,00 грн. та 5 відсотків від суми позову. Договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично вважається пролонгованим на той самий строк.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору, станом на 31 липня 2017 року виникла заборгованість в розмірі 36 580,59 грн., де: заборгованість за кредитом - 700,00 грн.; заборгованість по відсотках за користування кредитом - 29 207,47 грн.; заборгованість за пенею за користування кредитом та комісією - 4 455,00 грн.; штрафи - 500,00 грн. (фіксована частина), 1 718,12 грн. (процентна складова).

Зважаючи на що, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь вищевказану заборгованість в розмірі 36 580,59 грн.

Під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_1 було подано заперечення на позов, в якому просив застосувати строки позовної давності, у задоволенні позову відмовити. Зазначив, що кінцевий термін повернення кредиту (строк дії договору) відповідає строку дії картки, який становить до квітня 2015 року. Позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Також зі спливом позовної давності до основної вимоги, позовна давність сплила і до додаткової вимоги (штрафу, пені). Стягнення неустойки (штрафу, пені) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Зважаючи на те, що позов було подано 05 вересня 2017 року, договір укладений 11 квітня 2014 року, а заборгованість виникла 11 травня 2012 року, позивачем пропущений строк позовної давності.

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 14 грудня 2017 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 11 квітня 2012 року в розмірі 33 225,59 грн. та судовий збір в розмірі 1 453,25 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. При цьому посилається на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Судом не було взято до уваги, що позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів сплила, та необґрунтовано не було розглянуто відповідне клопотання. Таким чином, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Також відповідач не погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості. Зазначає, що розмір неустойки підлягає зменшенню, оскільки значно перевищує суму збитків. Судом не надано належної оцінки тому факту, що останній платіж за кредитним договором було здійснено 12 червня 2014 року, зважаючи на що, за відсутності наступного платежу 30 липня 2014 року, позивачу стає відомо про порушення його прав, у зв'язку з чим, починає спливати трирічний строк позовної давності, який сплинув 30 липня 2017 року, а позивач звернувся до суду 05 вересня 2017 року.

02 березня 2018 року представником ПАТ КБ «ПриватБанк» подано письмові пояснення, в яких зазначив, що відповідачу видавалася одна кредитна картка, строк дії якої становить до квітня 2015 року. Відповідач, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову нею користуватися у межах строку дії картки. За договором, що визначає щомісячні платежі, погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг строку позовної давності щодо місячних платежі починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26 лютого 2018 року в порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи був призначений в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи (а.с. 151).

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги та письмових пояснень, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 263, 264 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не в повному обсязі.

Частково задовольняючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не було подано заяву про розірвання кредитного договору та не погашено заборгованість за цим договором, зважаючи на що дію договору було пролонговано. Останній платіж за кредитом було здійснено 12 червня 2014 року, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. Зважаючи на те, що строк дії кредитної карти до квітня 2015 року, то строк позовної давності не пропущений за вимогами про погашення заборгованості за кредитним договором та штрафів. Проте, позивачем пропущений річний строк позовної давності за позовною вимогою про стягнення пені та комісії, а також по щомісячним платежам щодо стягнення процентів, зважаючи на що дана вимога підлягає частковому задоволенню.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що 11 квітня 2012 року ОСОБА_1 власноруч було заповнено та підписано анкету-заяву про приєднання к умовам та правилам надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 6).

З тексту даної заяви вбачається, що ОСОБА_1 висловив свою згоду на те, що дана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Також із тексту заяви вбачається, що ОСОБА_1, ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, просить відкрити йому рахунок та надати зазначені в заяві послуги, зокрема кредитну картку з встановленим кредитним лімітом в сумі 5 000,00 грн.

Між сторонами кредитного договору були письмово згоджені всі суттєві умови договору.

Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви було укладено в письмовій формі кредитний договір.

При цьому матеріали справи не містять даних, які б свідчили про заперечення відповідачем фактів підписання вказаної вище заяви про отримання банківських послуг. Вказана обставина не заперечувалась ОСОБА_1 в суді першої інстанції.

Вказані обставини свідчать про дотримання письмової форми правочину та укладення кредитного договору, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Проте, відповідач покладені на нього зобов'язання належним чином не виконував, зважаючи на що, відповідно до наданого позивачем розрахунку, утворилася заборгованість в розмірі 36 580,59 грн.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу, які регулюють відносини позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.

Частиною першою статі 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 549 ЦК України передбачено обов'язок боржника сплатити кредитору неустойку (штраф, пеню) в разі порушення ним зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_1 належним чином не виконав зобов'язання за кредитним договором.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про застосування позовної давності до вимог банку в частині загальної заборгованості, то колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Згідно п. 9.12. Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом вказаного строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонгується на той самий строк.

ОСОБА_1 не надано суду доказів того, що він звертався до позивача щодо припинення дії укладеного між ними кредитного договору.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що строк дії картки № 397626, що була видана ОСОБА_1, до квітня 2015 року (а.с. 70).

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених в постановах від 19 березня 2014 року та від 07 жовтня 2015 року у справах №№ 6-14цс14 та 6-1295цс/15, зазначено, що перебіг строку позовної давності щодо повернення кредиту по картковому рахунку в цілому починається зі спливом останнього дня місяця дії картки.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, стосовно того, що вказаний кредитний договір був чинним на час звернення позивача до суду з даним позовом 05 вересня 2017 року.

При цьому колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги відносно того, що останній платіж за кредитним договором було здійснено 12 червня 2014 року в розмірі 125,00 грн., зважаючи на що, за відсутності наступного платежу 30 липня 2014 року, позивачу стало відомо про порушення його прав, у зв'язку з чим, починає спливати трирічний строк позовної давності, який сплинув 30 липня 2017 року.

Як вбачається з умов кредитного договору, зокрема з Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», сплата ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором передбачена щомісячними платежами, а саме 7 відсотків від заборгованості, але не менше 50,00 грн. та не більше залишку заборгованості (а.с. 7).

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором не погашалась з 12 червня 2014 року, зважаючи на що розмір заборгованості за кредитом становить 700,00 грн., а по процентах 29 207,47 грн. (а.с. 5), пеня почала нараховуватися позивачем з 05 серпня 2012 року та останнім сплачена не була (а.с. 4).

Виходячи з викладених умов кредитного договору, колегія суддів вважає, що при визначенні заборгованості за кредитом, нарахованими процентами необхідно застосувати строки позовної давності до кожного окремого платежу, а також годичний строк позовної давності щодо нарахованих штрафних санкцій.

Аналогічні висновки містяться в правових позиціях Верховного Суду України, викладених в постановах від 07 жовтня 2015 року та від 29 червня 2016 року у справах №№ 6-1295цс/16, 6-1188цс16.

Враховуючи наведене, наявні передбачені законодавством України підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом, процентами та неустойкою, які утворилися в межах строків позовної давності, а саме за кредитом, процентами - за останні три роки, що передували зверненню позивача до суду з даним позовом, за штрафними санкціями - за останній рік, що передував зверненню до суду з даним позовом.

Отже, колегія суддів вважає, що сума кредиту та проценти за порушення строків виконання зобов'язань за кредитним договором повинні нараховуватися з 05 вересня 2014 року, а штрафні санкції (пеня) з 05 вересня 2016 року.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що починаючи з 05 вересня 2014 року сума заборгованості по кредиту складає 550,00 грн., по процентах складає 28 739,80 грн.

Отже, судом першої інстанції було необґрунтовано не застосовано строк позовної давності по сумі кредиту та процентах, зважаючи на що неправильно розраховано їх розмір, який підлягає стягненню.

Що стосується стягнення судом першої інстанції пені та комісії в розмірі 1 100,00 грн., то суд апеляційної інстанції також частково не погоджується з даними висновками суду.

Суд першої інстанції правильно визначив розмір пені за рік. Проте, суд необґрунтовано не взяв до уваги, що сума неустойки значно перевищує суму боргу за кредитом.

За положенням ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконано зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача комісії підлягає скасуванню на підставі ст. 551 ЦК України, а розмір пені зменшенню до 500,00 грн.

Що ж стосується вимог про стягнення штрафу в розмірі 500,00 грн. та 1 718,12 грн., то колегія суддів вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, зважаючи на наступне.

Як вбачається з правових позицій, викладених в постановах Верховного суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, та від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

За таких обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за штрафами в сумі 500,00 грн. та 1 718,12 грн.

Отже колегія суддів дійшла висновку, що з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» повинно бути стягнуто заборгованість за кредитом в розмірі 550,00 грн., заборгованість по процентах в розмірі 28 739,80 грн., пеня в розмірі 500,00 грн., а всього 29 789,80 грн.

За таких обставин, колегія суддів стягує з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 29 789,80 грн. та судовий збір, пропорційно задоволеним позовним вимогам, в сумі 1 302,97 грн.

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на неповідомлення його позивачем про наявність заборгованості, що спричинило збільшення її розміру, колегія суддів не вважає обґрунтованими.

Згідно ст. 616 ЦК України, якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України, ОСОБА_1 не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів, які б підтверджували, що порушення ним зобов'язань сталось з вини банку, а також що останній сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

За таких обставин, колегія суддів апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольняє частково та змінює рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 14 грудня 2017 року - змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 29 789,80 грн., де сума заборгованості за кредитом - 550,00 грн., сума заборгованості по процентах - 28 739,80 грн., сума заборгованості за пенею - 500,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 1 302,97 грн.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 14 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України (малозначні справи).

Постанову складено "23" березня 2018 року.

Головуючий суддя: А.І. Колтунова

Судді: С.С. Кругова

О.В. Маміна