АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/262/18 Доповідач Семиженко Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2018 року Апеляційний суд Херсонської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Семиженка Г.В.,

суддів: Базіль Л.В.,

Бугрика В.В.,

секретар Зварич С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Херсонського міського суду Херсонської областівід 04 грудня 2017 року у цивільній справі за позовом Приватного підприємства «Пассаж-Таврія» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором найму (оренди),

ВСТАНОВИВ:

у липні 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 01 липня 2014 року між сторонами було укладено договір найму (оренди) торгівельного павільйону, за яким позивач передав, а відповідач прийняв у тимчасове платне користування торгівельне приміщення загальною площею 126,7 кв.м та 22,9 м.п. у підземному переході по АДРЕСА_1 в місті Херсоні, передача приміщення відповідачу підтверджується актом приймання-передачі від 01 липня 2014 року, відповідно до п. 3.1 договору відповідач зобов'язався щомісяця сплачувати плату за користування об'єктом найму у розмірі 19000 гривень у готівковій/безготівковій формі наперед не пізніше 5 числа кожного місяця, свої зобов'язання по сплаті орендної плати відповідач не виконав, діяльність фізичної-особи підприємця припинив з 24 січня 2017 року, станом на 07 липня 2017 року загальна сума простроченої заборгованості за користування торгівельним приміщенням складає 684000 гривень, із врахуванням того, що сторони не заявляли заперечень щодо продовження дії договору у 2015 та 2016 роках та відсутності жодного акту приймання-передачі орендованого майна позивачем у період з 2014 року по даний час, договір є дійсним до 01 липня 2017 року, відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності слід рахувати з 06 серпня 2014 року, у позові поставлено питання про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором найму (оренди) від 01 липня 2014 року у розмірі 665000 гривень.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської областівід 04 грудня 2017 року позовні вимоги задоволено, ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь Приватного підприємства «Пассаж-Таврія» суму заборгованості за договором найму (оренди) торгівельного павільйону від 01 липня 2014 року у розмірі 665000 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3з посиланням на незаконність та необґрунтованість рішення суду просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, в обґрунтування скарги покликався на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 187 від 18 квітня 2006 року Херсонська міська рада є власником нерухомого майна підземного пішохідного переходу загальною площею 481,4 кв.м по АДРЕСА_1, згідно експлікації внутрішніх площ до плану будівництва літ. «А» підземного пішохідного переходу по АДРЕСА_1 до його складу входить торгівельний кіоск площею 5,7 кв.м, торгівельний кіоск площею 11,3 кв.м, магазин площею 70,4 кв.м, згідно умов договору оренди комунального майна міської територіальної громади № 1530 від 19 квітня 2012 року, укладеного між Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради та Приватним підприємством «Пассаж-Таврія», останньому було передано у строкове платне користування нерухоме майно підземного пішохідного переходу загальною площею 481,4 кв.м по АДРЕСА_1 строком до 19 квітня 2017 року, відповідно до його п. 2.3 передача орендованого майна у користування інших фізичних та юридичних осіб, а також в суборенду забороняється, наданими позивачем документами не доведено набуття ним права власності на об'єкти у вказаному підземному пішохідному переході, які були предметом договору оренди від 01 липня 2014 року, в рішенні суду першої інстанції помилково зазначено, що між сторонами існували договірні зобов'язання на підставі договору від 01 липня 2014 року до 30 червня 2017 року, у яких відповідач має заборгованість по орендній платі за 35 місяців, вказані обставини не відповідають дійсності, оскільки право користування майном Приватним підприємством «Пассаж-Таврія» припинено з 19 квітня 2017 року та згідно з договором оренди комунального майна міської територіальної громади № 1923 від 20 червня 2017 року Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради підземний пішохідний перехід площею 123,8 кв.м по АДРЕСА_1 передано у строкове платне користування Товариству з обмеженою відповідальністю «Таврія-Інвест».

У судовому засіданні при апеляційному розгляді справи ОСОБА_2 вимоги скарги підтримав, визнав право іншої сторони щодо користування вказаним у позові підземним пішохідним переходом за договором оренди до 19 квітня 2017 року, також визнав факт підписання договору оренди між сторонами та акту прийому-передачі, при цьому зазначив, що фактичного використання майна за договором його довірителем не здійснювалося, тому орендна плата не сплачувалася, за умовами п. 6.4 договору його дія припинилася після несплати наймачем плати за користування об'єктом найму більше 3-х місяців, з приводу орендних договірних відносин між сторонами щодо цього ж майна до 01 липня 2014 року представник інформацією не володіє.

Представник позивача ОСОБА_4 пояснив, що до 01 липня 2014 року сторони перебували у договірних правовідносинах з приводу оренди приміщень даного підземного пішохідного переходу за іншими договорами, які належним чином виконувалися іншою стороною, після укладення даного договору 01 липня 2014 року за актом прийому-передачі майно було передано у користування ОСОБА_3, який став затримувати орендну плату з обіцянками розплатитися пізніше, йому в силу минулих договірних відносин повірили та погодилися з цим, проте даного обов'язку відповідачем виконано не було, представник позивача погодився з доводами іншої сторони щодо припинення права оренди у позивача 19 квітня 2017 року, відповідно сума заборгованості по орендній платі може бути меншою, проте іншого розрахунку до суду не надав.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 19 квітня 2012 року між Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради та Приватним підприємством «Пассаж-Таврія» було укладено договір № 1530 оренди комунального майна міської територіальної громади, за яким останнє прийняло у строкове платне користування нерухоме майно підземного пішохідного переходу загальною площею 481,4 кв.м по АДРЕСА_1 на строк до 19 квітня 2017 року, така обставина жодною із сторін не заперечується, отже позивач у вказаний період мав майнові права на вказане у даному договорі майно, тому у відповідності до положень ст. 761 ЦК України міг виступати стороною договору щодо його найму, посилання сторони відповідача на п. 2.3 цього договору, яким передбачена заборона передачі майна іншим фізичним або юридичним особам в оренду чи суборенду, у даному випадку не може мати правових наслідків для спірних правовідносин сторін, оскільки договір оренди вказаного майна між ними недійсним не визнано.

01 липня 2014 року між Приватним підприємством «Пассаж-Таврія» та фізичною-особою підприємцем ОСОБА_3, який на момент подачі позову припинив свою підприємницьку діяльність, було укладено договір найму (оренди), за яким позивач передав, а відповідач прийняв у тимчасове платне користування торгівельне приміщення по АДРЕСА_1, підземний перехід загальною площею 126,7 м.кв. і 22.9 м.п., з визначенням розміру плати за користування об'єктом 19000 гривень, які відповідач повинен сплачувати в готівковій/безготівковій формі наперед не пізніше 5 числа кожного місяця, строк дії договору з 01 липня 2014 року по 01 липня 2015 року, за п. 2.1 договору вступ наймача у користування об'єктом найму настає одночасно з підписанням сторонами договору та акта приймання-передачі, який є обов'язковим додатком до цього договору, за його п. 2.4 об'єкт найму вважається поверненим наймодавцю з часу підписання сторонами акту приймання передачі про фактичне повернення майна з оренди, майно передано відповідачу відповідно до акту прийняття-передачі від 01 липня 2014 року, акту про зворотну передачу майна відповідачем матеріали справи не містять, за п. 6.6 договору у випадку відсутності заперечень наймодавця та наймача про припинення дії договору протягом одного місяця до його закінчення він вважається продовженим на той строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, отже, за відсутністю даних щодо волевиявлення сторін про припинення договору, він не припинив свою дію ні після несплати наймачем орендної плати більше трьох місяців, ні після вказаного у договорі закінчення строку його дії 01 липня 2015 року, та був чинним до закінчення строку дії майнових прав позивача на даний об'єкт - до 19 квітня 2017 року, раніше за договорами оренди від 31 травня 2012 року та від 01 липня 2013 року відповідач орендував у позивача приміщення у даному підземному переході, вказані вище обставини на користь дійсності фактів, зазначених позивачем у позові у якості підстав для його задоволення.

Спірні правовідносини сторін врегульовано договором між ними від 01 липня 2014 року та положеннями ст. ст. 759-765 ЦК України, умови спірного договору відповідають положенням названих норм матеріального права.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, за його ст. 629 договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, оскільки за чинним договором найму (оренди) та актом прийому-передачі відповідач прийняв у користування торгові приміщення у підземному переході та у визначеному договором порядку не повернув об'єкт оренди позивачу та не сплачував за його користування орендну плату, суд першої інстанції прийшов до підставного висновку про наявність заборгованості відповідача по орендній платі перед позивачем, проте судом не зважено на ту обставину, що майнові права на вказане у позові нерухоме майно позивач мав лише до 19 квітня 2017 року, отже саме до цього дня він має право на отримання орендної плати, визначена рішенням суду першої інстанції сума заборгованості підлягає зменшенню.

Також у мотивувальній частині міститься зайве посилання щодо належності Приватному підприємству «Пассаж-Таврія» будівель, розташованих у підземному переході у АДРЕСА_1, оскільки така обставина не виступала предметом спору, зазначене посилання підлягає виключенню.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції у відповідних частинах змінити, в решті його залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 376, 381 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської областівід 04 грудня 2017 року змінити: виключити з його мотивувальної частини посилання на належність Приватному підприємству «Пассаж-Таврія» будівель, що розташовані в підземному переході у АДРЕСА_1; в резолютивній частині рішення суму стягнення заборгованості по орендній платі з ОСОБА_3 на користь Приватного підприємства «Пассаж-Таврія» зменшити з 665000 гривень до 601027 гривень, суму стягнення з ОСОБА_3 на користь Приватного підприємства «Пассаж-Таврія» у відшкодування судових витрат зменшити з 10775 гривень до 9740,6 гривні.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, на неї протягом тридцяти днів з 20 березня 2018 року, - дня складення повної постанови, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Г.В. Семиженко

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.В. Базіль

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Бугрик