Справа № 522/3075/15-ц
Провадження № 2/522/846/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2018 року Приморський районний суд міста Одеси

у складі : головуючого - судді Ільченко Н.А.

за участю секретаря Довгань Ж.А.,

адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Одеської міської ради, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору : Приморська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування, про визнання недійсними розпорядження органу приватизації і свідоцтва про право власності та їх скасування, виселення, вселення та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 про :

-визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації від 17.12.2012 р. № 219517 про безоплатну передачу згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартири АДРЕСА_1 у приватну власність ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та її неповнолітнім синам ОСОБА_7 і ОСОБА_8 в рівних частках;

-визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на житло від 17.12.2012 р. за № 8-23956, виданого Департаментом міського господарства Одеської міської ради, яким посвідчується, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та неповнолітнім ОСОБА_7 і ОСОБА_8 в рівних частках;

-виселення відповідачів з квартири АДРЕСА_2 разом з усіма проживаючими з ними особами в цій квартирі;

-вселення позивача до квартири АДРЕСА_2;

-стягнення з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. (т.1 а.с. 2-5, 184-186).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує, що, по-перше, на підставі посвідчення № 92 від 18.08.1988 р., виданого виконкомом Одеської міської Ради народних депутатів, вселився в квартиру № 3 гуртожитку за адресою : АДРЕСА_1, та з 1989 року його місце проживання постійно зареєстроване за вказаною адресою; по-друге, у 1992 році він тимчасово переселився в квартиру № 2 вказаного гуртожитку, але весь цей час продовжує сплачувати усі належні комунальні платежі за квартиру № 3; і, по-третє, згодом відповідачі, які займали квартири №№ 5, 5-а вказаного гуртожитку, самовільно заклали цеглою існуючий вхід до квартири № 3 з коридору загального користування та прорубали вхід до цієї квартири з квартири № 5-а, приєднавши таким чином квартиру № 3 до своєї квартири № 5-а, а у 2012 році незаконно приватизували квартиру АДРЕСА_1, до складу якої увійшла колишня квартира № 3, про що він довідався лише у 2015 році.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12 січня 2018 року до участі у даній справі залучено Департамент міського господарства Одеської міської ради та Комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради в якості співвідповідачів та Приморську районну адміністрація Одеської міської ради в особі її органу опіки та піклування в окості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору, а також залишено без розгляду вищевказану позовну заяву ОСОБА_2 - в частині позовних вимог до ОСОБА_6 (т.2 а.с. 192-193).

В судовому засіданні представники позивача - ОСОБА_9 та адвокат ОСОБА_1 підтримала позов, а представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_10 не визнав позов і просив відмовити в задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом.

Надіслані судом судові повістки відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про виклик їх до суду, на останню відому судові зареєстровану адресу їх місця проживання, були повернуті судові з помітками пошти про те, що вони відмовилися від отримання судових повісток, про що свідчать поштові накладні ТОВ «Двадцять п'ять годин» ПН №№ 1015, 1016.

Відповідно до ч. 9 ст. 130 ЦПК України, у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.

Одеська міська рада, Департамент міського господарства Одеської міської ради, КП «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради та Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування не повідомили суду причини неявки своїх представників, хоча про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення про отримання ними судових повісток.

Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення представників позивача та представника відповідача ОСОБА_3, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено і матеріалами справи підтверджено, що Департаментом міського господарства Одеської міської ради було видане розпорядження органу приватизації від 17 грудня 2012 р. № 219517 про безоплатну передачу трикімнатної квартири № 5, загальною площею 51,4 кв.м., що знаходиться в будинку АДРЕСА_1, у приватну спільну часткову власність ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та неповнолітнім ОСОБА_7 і ОСОБА_8 в рівних частках, згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (т.1 а.с. 126).

На підставі вказаного розпорядження органу приватизації, 17 грудня 2012 року Департаментом міського господарства Одеської міської ради видане свідоцтво про право власності на житло за № 8-23956, яким посвідчується, що квартира № 5, загальною площею 51,4 кв.м., що знаходиться в будинку АДРЕСА_1, належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 Та неповнолітнім ОСОБА_7 і ОСОБА_8 в рівних частках (т.1 а.с. 125).

При цьому, той факт, що до складу згаданої квартири АДРЕСА_1, яка була приватизована відповідачами, увійшла колишня квартира (кімната) № 3 цього будинку, повністю підтверджується копією поверхового плану цього будинку та актом обстеження від 11.04.2016 р. (т.1 а.с. 9, 189).

Проте відповідачі на надали суду доказів, які б свідчили про те, що їм у встановленому законом порядку було надано у користування квартиру (кімнату) № 3 будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх неповнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

За змістом ч. 5 вказаного Закону, квартири (будинки), що підлягають приватизації, передаються наймачеві та членам його сім'ї.

Водночас судом установлено, що по-перше, у 1988 році позивачу ОСОБА_2 було надано кімнату № 3, площею 14,3 кв.м., що знаходиться у гуртожитку за адресою : АДРЕСА_1, на склад сім'ї з трьох осіб (він, його дружина ОСОБА_11 та дочка ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1), на право зайняття якої позивачу було видане посвідчення № 92 від 16.12.1988 р.; по-друге, у 1994 році ОСОБА_2 додатково була надана кімната № 4, площею 14,4 кв.м., що знаходиться у гуртожитку по АДРЕСА_1 на склад сім'ї з чотирьох осіб (він, його дружина ОСОБА_11, дочка ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочка ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2), з залишенням прописки позивача та членів його сім'ї в кімнаті № 3 цього гуртожитку, про що ОСОБА_2 було видане посвідчення № 115 від 09.03.1994 р.; по-третє, у 1999 році, для поліпшення житлових умов, ОСОБА_2 була надана ще кімната № 1, площею 18,2 кв.м., що знаходиться в гуртожитку по АДРЕСА_1 на такий самий склад сім'ї з чотирьох осіб, з залишенням прописки позивача та членів його сім'ї в кімнаті № 3 цього гуртожитку, про що ОСОБА_2 було видане посвідчення № 27 від 04.02.1999 р.; і, по-четверте, в подальшому ДП МОУ «Південьвійськбуд» звернулось до КЕВ м. Одеси з листом № 109-жк від 16.05.2008 р. щодо : відкриття на ім'я ОСОБА_2 особового рахунку на кімнату № 3 гуртожитку за адресою : АДРЕСА_1, де зареєстровано його місце проживання; відкриття на ім'я ОСОБА_9 (яка є дочкою ОСОБА_13.) особового рахунку на кімнату № 4 цього гуртожитку, з оформлення реєстрації її місця проживання в цій кімнаті; та відкриття на ім'я ОСОБА_11П.(дружини ОСОБА_2) особового рахунку на кімнату № 1 вказаного гуртожитку разом з молодшою дочкою ОСОБА_12, з оформленням реєстрації їх місця проживання в цій кімнаті (т.1 а.с. 7, 12).

Як вбачається з довідки дільниці № 8 КП «ЖКС «Порто-Франківський» від 12.02.2015 р., з листопада 2010 року на ім'я ОСОБА_2 відкрито особовий рахунок на три кімнати загальною площею 46,90 кв.м. в будинку АДРЕСА_1, а саме на кімнати №№ 3, 4, 1, які були надані ОСОБА_2 відповідно до посвідчень № 92 від 1988 р., № 115 від 09.03.1994 р. та № 27 від 04.02.1999 р. (т.1 а.с. 150).

Крім того, ті факти, що, починаючи з 1988 року місце проживання позивача постійно зареєстровано у квартирі (кімнаті) № 3 гуртожитку за адресою : АДРЕСА_1, та що з вказаного часу він регулярно сплачує усі комунальні платежі за це житлове приміщення, повністю підтверджуються довідкою (випискою з будинкової книги про склад сім'ї та реєстрації) дільниці № 8 КП «ЖКС «Порто-Франківський» за вих. «№ 2301 від 05.02.2015 р. , квитанціями про сплату комунальних платежів та довідкою дільниці № 8 КП «ЖКС «Порто-Франківський (т.1 а.с.8, 14-59, 60).

Більш того, станом на дату судового розгляду даної справи не існує судового рішення про позбавлення ОСОБА_2 права користування квартирою (кімнатою) № 3 будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.ст.24, 47 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; кожен має право на жило; держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду; ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

З огляду на наведене, суд доходить висновку, що приватизація відповідачами квартири АДРЕСА_1, до складу якої увійшла колишня квартира (кімната) № 3, наймачем якої до теперішнього часу є позивач ОСОБА_2, який з моменту надання йому цієї квартири (кімнати) виконує усі обов'язки наймача щодо внесення належних платежів за це житлове приміщення, є незаконною та такою, що здійснена з порушенням чинного законодавства.

Також суд бере до уваги, що про порушення своїх житлових прав, а саме про факт приватизації 17 грудня 2012 року відповідачами квартири АДРЕСА_1, до складу якої незаконно було включено колишню квартиру (кімнату) № 3 цього будинку, позивач міг дізнатися лише наприкінці 2012 року.

Відповідно до ст.ст.256, 257 та ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється у три роки; перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивач звернувся до суду з даним позовом у лютому 2015 року.

Таким чином, суд доходить висновку, що позивач не пропустив строк звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що в зв'язку незаконною приватизацію відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належного йому відповідно до чинного законодавства на праві користування житлового приміщення, йому завдано моральної шкоди, яка полягає у його переживаннях через грубе порушення його законних прав та незаконне позбавлення можливості користуватися наданим йому житловим приміщенням.

Враховуючи тяжкість і тривалість моральних страждань, які зазнав позивач, на думку суду, відшкодування моральної шкоди позивачу у загальному розмірі 5000,00 грн. буде цілком відповідати засадам розумності, виваженості й справедливості та вимогам ч.3 ст.23 ЦК України.

Разом з тим, позивач взагалі не обґрунтував свої позовні вимоги до Одеської міської ради, отже позовні вимоги позивача в цій частині є такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 264-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати недійсним та скасувати видане Департаментом міського господарства Одеської міської ради розпорядження органу приватизації від 17 грудня 2012 року № 219517 щодо безоплатної передачі згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та неповнолітнім ОСОБА_7 і ОСОБА_8.

Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 від 17 грудня 2012 року № 8-23956, видане Департаментом міського господарства Одеської міської ради ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та неповнолітнім ОСОБА_7 і ОСОБА_8.

Усунути перешкоди ОСОБА_2 в користуванні квартирою № 3 будинку АДРЕСА_1 шляхом виселення з цієї квартири ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом з неповнолітніми ОСОБА_7 і ОСОБА_8.

Вселити ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних частинах 5000 (п'ять тисяч) грн., тобто з кожного по 1666 (одна тисяча шістсот шістдесят шість) грн. 70 коп., на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні позовних вимог до Одеської міської ради відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 20 березня 2018 року.

Суддя Н.А. Ільченко

16.03.18