Справа № 683/2634/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 року Старокостянтинівський районний суд

Хмельницької області

в складі:

головуючої-судді Завадської О.П.

при секретарі Васічевій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Старокостянтинові справу за позовом ОСОБА_2 до Великочернятинської сільської ради Старокостянтинівського району про визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

В жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Великочернятинської сільської ради Старокостянтинівського району про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 та належав ОСОБА_3, померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер її батько ОСОБА_3 Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1. Вона є його спадкоємицею по закону та прийняла спадщину у встановленому законом порядку. Однак своє спадкове право на належне ОСОБА_3 домоволодіння вона не може оформити через відсутність на нього правовстановлюючого документу, який при житті батько не отримав і не зареєстрував своє право власності. Отримати даний правовстановлюючий документ неможливо в зв'язку зі смертю власника. За таких обставин державний нотаріус відмовила їй в оформленні спадкових прав, про що винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала та просила задовольнити.

Представник відповідача - Великочернятинської сільської ради Старокостянтинівського району направив до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року в с. Великий Чернятин Старокостянтинівського району Хмельницької області, місце реєстрації: Великочернятинська сільська рада Старокостянтинівського району Хмельницької області, про що складено відповідний актовий запис № 27, згідно даних свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого Великочернятинською сільською радою Старокостянтинівського району Хмельницької області ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

У відповідності до даних довідки, виданої виконавчим комітетом Великочернятинської сільської ради Старокостянтинівського району 07 серпня 2017 року за № 1216, ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, був зареєстрований та проживав на день смерті один за адресою: АДРЕСА_1; до складу спадкового майна після його смерті належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами,

який розташований по АДРЕСА_2. Після смерті ОСОБА_3 фактично в управління та розпорядження спадковим майном з ІНФОРМАЦІЯ_3 року вступила спадкоємець за законом його дочка ОСОБА_2, яка прийняла спадщину, доглядала батька до дня смерті та провела його похорони.

Згідно довідки, виданої Старокостянтинівським бюро технічної інвентаризації, оцінки та реєстрації 29 травня 2017 року за № 478, на домоволодіння, що знаходить за адресою: АДРЕСА_2, право власності не зареєстровано.

Позивачка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є дочкою померлого ОСОБА_3, що підтверджується даними свідоцтва про її народження серії НОМЕР_2, виданого Великочернятинською сільською радою Старокостянтинівського району 02 лютого 1952 року та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 виданим Старокостянтинівським ЗАГС Хмельницької області 18 лютого 1993 року.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 серпня 2017 року № 2316/02-31 державний нотаріус Старокостянтинівської державної нотаріальної контори відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, оскільки нею не надано документу, який посвідчував би право власності на спадкове майно, а саме: на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно положень ст. ст. 1216 - 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, хто його пережив та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до роз'яснень в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Положеннями ст. ст. 316, 321 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Проаналізувавши зібрані у судовому засіданні докази, кожний окремо та у їх сукупності, суд приходить до переконання, що спадкодавець ОСОБА_3 за свого життя набув право власності

на вищевказане домоволодіння відповідно до закону.

Приймаючи до уваги те, що позивачка є його спадкоємицею за законом та прийняла спадщину, однак не може оформити право власності на вказане спадкове майно в зв'язку з відсутністю на нього правовстановлюючого документу, а також не може в адміністративному порядку звернутися для усунення даної перешкоди, так як власник помер, тому права позивачки ОСОБА_2 підлягають захисту, а відсутність правовстановлюючого документу не може бути підставою відмови у захисті права позивачки.

З огляду на вищевикладене позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 13, 81, 141, 264, 265 ЦПК України, на підставі ч. 1 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 16, ст. 316, ст. 321, ст. 328, ст. 392, ст. ст. 1216-1218, ст. 1261 ЦК України, ч. 1 ст. 529, п. 1 ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року), п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»,

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка: ОСОБА_2, проживає за адресою: АДРЕСА_3, серія та номер паспорта НОМЕР_3, виданий Старокостянтинівським РВ УМВС України в Хмельницькій області 19 липня 2001 року.

Відповідач: Великочернятинська сільська рада Старокостянтинівського району, місце знаходження: с. Великий Чернятин Старокостянтинівського району Хмельницької області, .

Повне судове рішення складено 24 січня 2018 року.

Суддя _____________