АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 619/1158/17 Головуючий суддя І інстанції Остропілець Є. Р.
Провадження № 22-ц/790/904/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2018 року м. Харків.

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Бровченка І.О., Бурлака І.В.,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Харківського національного університету внутрішніх справ на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 02 листопада 2017 року по цивільній справі за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_3 про стягнення суми коштів,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2017 року ХНУВС звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми коштів. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що ОСОБА_3 проходив службу в органах внутрішніх справ України з 13 серпня 2012 року по 29 листопада 2016 року. Наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 10 серпня 2012 року №319 о/с Відповідача прийнято на службу в органи внутрішніх справ і зараховано курсантом ХНУВС з 13 серпня 2012 року та присвоєно звання «рядовий міліції».

01 вересня 2012 року на виконання вимог Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію» та наказу МВС від 14 травня 2007 року № 150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України» між відповідачем, ХНУВС та ГУ МВС України в Харківській області укладено тристоронній договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України . Наказом ХНУВС від 20 червня 2015 року №84 о/с Відповідача відрахували зі складу курсантів та відкомандирували до ГУМВС України в Харківській області для подальшого проходження служби. Наказом ХНУВС від 03 вересня 2015 року № 133 о/с Відповідача зараховано слухачем магістратури денної форми навчання з 01 вересня 2015 року. Наказом ХНУВС від 23 вересня 2016 року № 256 о/с Відповідача відкомандирувала зі складу слухачів магістратури до ГУНП України в Харківській області для подальшого проходження служби з 26 вересня 2016 року. Наказом ГУНП в Харківській області від 29 листопада 2016 року №492 о/с Відповідача звільнено згідно Закону України «Про Національну поліцію» від 29 липня 2016 року № 580-УІІІ за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Згідно з Довідками-розрахунками витрат, пов'язаних з утриманням курсанта ,складеною відповідно до Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 року № 419/831/240/605/537/219/534, Відповідач повинен відшкодувати витрати, пов'язані з його утриманням у ХНУВС на загальну суму 78 305 грн. 82 коп.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 02 листопада 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ХНУВС просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування скарги зазначив, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Послався на те, що районним судом не було враховано, що вважається схваленим батьками правочин неповнолітньої особи, вчинений нею за межами цивільної дієздатності, якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні. Також зазначив, що ОСОБА_3 після досягнення повноліття, маючи повну цивільну дієздатність, будь-яких претензій щодо недійсності договору не пред'являв, виконував його умови. Вказали, що посилання суду як на підставу відмови у задоволенні позову на те, що ГУМВС України в Харківській області, як юридична особа публічного права, що виступало «Замовником» у Договорі від 01.09.2012, ліквідоване, та перебуває в стані припинення з 06.11.2015 є безпідставним так як відповідач відмовився підписувати контракт під час навчання в ХНУВС, а не проходження служби в ГУ НП Харківської області тим самим не виконавши вимог ч. 4 ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію». Зауважили, що ХНУВС як вищий навчальний заклад зі специфічними умовами навчання має право стягувати відшкодування так як основним органом, який встановлює порядок добору, направлення та зарахування на навчання є Міністерство внутрішніх справ України як головний орган у системі центральних органів виконавчої влади. Зазначили, що судом першої інстанції не досліджувалось питання навчання ОСОБА_3 у магістратурі.

У своїх письмових запереченнях ОСОБА_3 зазначив, що рішення суду є законним і обґрунтованим, а доводи скарги цього висновку не спростовують.

Вказав, що до апеляційної скарги долучено Акт від 21.09.2016, згідно якого він відмовився від підписання типової форми контракту, проте така типова форма контракту на той час ще не була затверджена. Послався на те, що законодавством не передбачено правонаступництво органів Національної поліції після ліквідації територіальних органів МВС України, апарату МВС України. Вказав, що з ліквідацією ГУ МВС в Харківській області припинились зобов'язання за Договором від 01.09.2012.на підставі ст. 607 ЦК України, а контракту з поліцією він не укладав.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з'явилися у судове засідання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що Наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 10 серпня 2012 року №319 о/с Відповідача прийнято на службу в органи внутрішніх справ і зараховано курсантом ХНУВС з 13 серпня 2012 року та присвоєно звання «рядовий міліції».

01 вересня 2012 року на виконання вимог Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію» та наказу МВС від 14 травня 2007 року № 150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України» між відповідачем, ХНУВС та ГУ МВС України в Харківській області укладено тристоронній договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України.

Наказом ХНУВС від 20 червня 2015 року №84 о/с Відповідача відрахували зі складу курсантів та відкомандирували до ГУМВС України в Харківській області для подальшого проходження служби.

Наказом ХНУВС від 03 вересня 2015 року № 133 о/с Відповідача зараховано слухачем магістратури денної форми навчання з 01 вересня 2015 року.

Наказом ХНУВС від 23 вересня 2016 року № 256 о/с Відповідача відкомандирувала зі складу слухачів магістратури до ГУНП України в Харківській області для подальшого проходження служби з 26 вересня 2016 року.

Наказом ГУНП в Харківській області від 29 листопада 2016 року №492 о/с Відповідача звільнено згідно Закону України «Про Національну поліцію» від 29 липня 2016 року № 580-УІІІ за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд мотивував свої висновки тим, що беручи до уваги те, що в односторонньому порядку Договір від 01.09.2012 року розірвано не було, а звільнення відбулося з органу, який не є правонаступником за вказаним Договором від 01.09.2012 року, враховуючи той факт, що укладання угоди про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України здійснювалось особою що має неповну цивільну дієздатність, та потребує згоди батьків, яка в договорі відсутня, немає підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками, виходячи з наступного.

Так, однією з підстав для відмови у задоволенні позову районним судом було наведено факт того, що на час укладання Договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України від 01.09.2012 ОСОБА_3 не виповнилось 18 років, тобто його цивільна дієздатність була неповною, а згоди на підписання зазначеного Договору від його батьків отримано не було.

Проте, судом першої інстанції не було враховано положення ч.ч. 1, 2 ст. 222 ЦК України відповідно до яких правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу.

Правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи.

Нормою ч. 1 ст. 221 ЦК України передбачено, що правочин вважається схваленим, якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що батьки ОСОБА_3 заявляли претензії до ХНУВС та/або ГУМВС України у Харківській області у зв'язку з підписанням їх сином - відповідачем, Договору від 01.09.2012. Також, в установленому законом порядку зазначений Договір не був визнаний судом недійсним., і у подальшому, після досягнення повноліття ОСОБА_3 погодився з його умовами і ставив питання про його розірвання чи визнання недійсним, про що свідчить той факт, що він отримав диплом бакалавра та після закінчення ХНУВС проходив службу на посаді дільничного інспектора міліції СДІМ Дергачівського РВ ГУМВС України.

Таким чином, на підставі наведених норм та враховуючи сукупність вказаних обставин, факт вчинення ОСОБА_3 правочину - підписання Договору від 01.09.2012, поза межами його цивільної дієздатності на той час не може слугувати підставою для відмови у задоволенні позову ХНУВС до нього про стягнення суми коштів.

Однак, така помилка суду в цілому не вплинула на правильність висновків про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до п. 2.3.6. Договору від 01.09.2012 передбачено, що в разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі з підстав, зазначених у п. 3 договору, відповідач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Пунктом 3 зазначеного договору передбачені підстави відшкодування фактичних витрат на підготовку якими дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв'язку з небажанням особи продовжувати навчання або порушенням нею дисципліни; відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання; особи начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.

Наявні в матеріалах справи копія наказу ХНУВС від 20 червня 2015 року №84 о/с, яким відповідача відрахували зі складу курсантів та відкомандирували до ГУМВС України в Харківській області для подальшого проходження служби, а також копія Диплому бакалавра з відзнакою (а. с. 47) свідчать про те, що ОСОБА_3 успішно закінчив навчання у вищому навчальному закладі МВС України.

Доказом того, що відповідач не відмовився від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання є Довідка УФЗБО ГУ НП в Харківській області №29/1120 від 12.08.2016 згідно якої лейтенант міліції ОСОБА_3 направлявся на навчання до магістратури ХНУВС з посади дільничного інспектора міліції СДІМ Дергачівського РВ ГУМВС України в Харківській області в 2015 році (а. с. 68).

Згідно пункту 9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, відповідача звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом 64 «з» (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації), що підтверджується рапортом ОСОБА_3 (а. с. 70).

Доказів того, що відповідача було звільнено з СДІМ Дергачівського РВ ГУМВС України в Харківській області за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни позивачем надано не було.

Відповідач виконав умови договору, після закінчення навчання прибув до місця призначення та приступив до виконання службових обов'язків за посадою. Звільнення його з посади дільничного інспектора міліції СДІМ Дергачівського РВ ГУМВС України в Харківській області відбулось не з його волі та не за його бажанням, а в зв'язку зі змінами в законодавстві.

Законом України «Про Національну поліцію» від 07.11.2015 та постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» від 16.09.2015 № 730 правонаступництва між територіальними органами МВС України, апаратом МВС України, а також центральним органом Національної поліції України та його територіальними органами, не передбачено.

Відповідно до ч. 4 ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору, укладеного до набрання чинності Закону України «Про Національну поліцію», а отже посилання позивача на положення ч. 4 ст. 74 вказаного закону є безпідставними, оскільки відповідно до ст. 58 Конституції України, закони не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

З моменту набрання законної сили Законом України «Про Національну поліцію», утворення Головного управління Національної поліції України в Харківській області та набуття ХНУВС статусу вищого навчального закладу із специфічними умовами навчання, між відповідачем, позивачем та ГУНП України в Харківській області тристоронньої згоди в будь-якій формі укладено не було.

Вимога про відшкодування ОСОБА_3 витрат за навчання в магістратурі згідно Довідки-розрахунок витрат, пов'язаних з утриманням магістра №4/1236 від 16.12.2016 також задоволенню не підлягає, оскільки вказані витрати не охоплені Договором від 01.09.2012 року, а нового договору про проходження підготовки слухача магістратури укладено не було.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено при правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, що в порядку вимог ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення без задоволення апеляційної скарги і залишення рішення районного суду без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381- 384, 389- 392 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Харківського національного університету внутрішніх справ - залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 02 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 26.03.2018.

Головуючий -

В.Б. Яцина

Судді -

І.О. Бровченко.

І.В. Бурлака.