Дата документу 23.03.2018
Справа № 320/9299/17
Провадження № 2/320/1178/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2018 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Горбачової Ю.В.,

при секретарі Луценко П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа державний нотаріус Мелітопольської районної державної нотаріальної контори Запорізької області ОСОБА_4, про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, в якому просить визнати недійсною відмову ОСОБА_1 від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, померлого 18.12.2008 року, подану до державного нотаріуса Мелітопольської районної державної нотаріальної контори Запорізької області та визначити ОСОБА_1 додатковий шестидесятиденний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, померлого 18.12.2008 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18.12.2008 року помер батько позивача ОСОБА_6. Після смерті батька відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: житловий будинок розташований за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с. Вознесенка, вул. Польова, 58; земельну ділянку площею 6,08 га, розташовану на території Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5, померлого 18.12.2008 року, є він та відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яка в установленому законом порядку відмовилась від прийняття спадщини після померлого чоловіка. Відповідно до заповіту від 05 квітня 2007 року, його батько заповідав належну йому земельну ділянку відповідачу по справі - ОСОБА_2. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 липня 2009 року, його брат ОСОБА_2, оформив спадщину на вищевказану земельну ділянку. Після смерті батька, він та його брат у шестимісячний строк звернулись до нотаріальної контори із заявами, як він на момент звернення до нотаріальної контори вважав про прийняття спадщини, та із заявою про відмову від обовязкової частки у спадщині на земельну ділянку. Однак, в жовтні 2017 року звернувшись до державного нотаріуса Мелітопольської районної державної нотаріальної контори йому було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.10.2017 року, відповідно до якої він подав до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини, яку було зареєстровано в Книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 117. Однак, ані в момент подачі заяви до нотаріальної контори ані після її подання, він жодним чином не бажав відмовлятись від прийняття у спадщину житлового будинку після смерті батька. Він бажав відмовитись лише від обовязкової частки у спадщині на землю, оскільки він є інвалідом ІІ групи та відповідно до вимог ч. 1 ст. 1241 ЦК України «Право на обов'язкову частку у спадщині - Малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).», мав право на обовязкову частку у спадщині. Крім того, вказаний вище житловий будинок є єдиним місцем його проживання. Відповідно до виписного епікризу з історії хвороби № 2843, він проходив лікування в обєднаному відділенні терапевтичного профілю МЦРЛ з 03.08.2016 року по 12.08.2016 рік з діагнозом: «Дегенеративно-дистрофическое поражение позвоночника, распространенный остеохондроз, протрузии межпозвонковых дисков, гемангиома позвонков, дегенеративный стеноз позвоночного канала», а отже в момент подання заяви до нотаріальної контори він дійсно перебував у стані, в якому не чітко розумів та дійсно помилявся в тому, які документи підписує. Тобто, із-за тяжкого психологічного і пригніченого морально стану через втрату свого батька, через важкий фізичний стан, він фактично не займався питанням оформлення спадщини, а коли вирішив оформити спадщину і звернувся до нотаріуса, останній рекомендував підписати відповідні заяви, які він підписав, не розуміючи її правового значення. Вважає, що відмовляючись від прийняття спадщини після смерті свого батька, тобто, фактично безоплатно відчужуючи майно, він помилявся щодо природи вчинюваного ним правочину та своїх прав на спадщину. Із-за своєї відмови від прийняття спадщини, він пропустив строк прийняття спадщини, тому, причини пропуску ним строку для прийняття спадщини, вважає поважними, а позовні вимоги про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, обґрунтованими. Вважає, що 60 днів, є достатнім строком для подання заяви про прийняття спадщини.

Позивач у судове засідання не зявився, від його представника адвоката ОСОБА_7 надійшла до суду письмова заява в якій він просить суд розглядати справу за їх відсутності, на задоволенні позову наполягає.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, від нього надійшла до суду письмова заява в якій він просить суд розглядати справу за його відсутності проти позовних вимог не заперечує.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, від неї надійшла до суду письмова заява в якій вона просить суд розглядати справу за її відсутності проти позовних вимог не заперечує.

Від третьої особи державного нотаріуса Мелітопольської районної державної нотаріальної контори Запорізької області ОСОБА_4 надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності.

У звязку з неявкою сторін у судове засідання, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких умов, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 помер 18 грудня 2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.5).

Після його смерті відкрилася спадщина на належні йому: житловий будинок, розташований за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с. Вознесенка, вул. Польова, 58, який належав померлому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.03.2008 року; земельну ділянку площею 6,08 га, розташованої на території Вознесенської сільської ради, Мелітопольського району Запорізької області, яка належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку ІV-ЗП № 014707.

Згідно заповіту від 05.04.2007 року ОСОБА_6 Григоровчи, ІНФОРМАЦІЯ_1, заповів відповідачу ОСОБА_2 земельну ділянку площею 6,08 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, який було посвідчено секретарем виконавчого комітету Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області. (а.с.6).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.07.2009 року, посвідченого державним нотаріусом Мелітопольської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_4, спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 6,08 га, розташованої на території Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю ОСОБА_6, померлого 18.12.2008 року, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЗП № 014707, кадастровий номер :03:015:0006, виданого Мелітопольською райдержадміністрацією від 26.04.2004 року, зареєстрованого у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 81, належить ОСОБА_2 на підставі заповіту, посвідченого виконкомом Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області від 05.04.2007 року, р.№ 182 (а.с. 13).

Відповідно до копії виписки із акта огляду МСЕК до довідки серії АД № 105156, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 28.08.2008 року встановлена друга група інвалідності до 01.09.2009 року (а.с.12).

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є інвалідом ІІ групи довічно, що підтверджується копією посвідчення серії ААБ № 256087 від 25.09.2012 року (а.с.11).

Відповідно до виписного епікризу з історії хвороби № 2843, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, проходив лікування в обєднаному відділенні терапевтичного профілю МЦРЛ з 03.08.2016 року по 12.08.2016 рік з діагнозом (мовою оригіналу, російською).: «Дегенеративно-дистрофическое поражение позвоночника, распространенный остеохондроз, протрузии межпозвонковых дисков, гемангиома позвонков, дегенеративный стеноз позвоночного канала»

Отже, в момент подання заяви до нотаріальної контори позивач дійсно перебував у стані, в якому не чітко розумів та дійсно помилявся в тому, які документи підписує.

Враховуючи, що позивач, із-за тяжкого психологічного і пригніченого морально стану через втрату свого батька, через важкий фізичний стан, позивач фактично не займався питанням оформлення спадщини, а коли вирішив оформити спадщину і звернувся до нотаріуса, останній рекомендував підписати відповідні заяви, які позивач підписав, не розуміючи її правового значення, то він пропустив шестимісячний строк на прийняття спадщини після його смерті.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Згідно з ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 5 ст. 1274 ЦК України, відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсним» № 9 від 06.11.2009 року, відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-202цс15, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідачі визнали позов та погодилися з тією обставиною, що позивач відмовляючись від прийняття спадщини після смерті свого батька, тобто, фактично безоплатно відчужуючи майно, помилявся щодо природи вчинюваного ним правочину та своїх прав на спадщину та із-за своєї відмови від прийняття спадщини, він пропустив строк прийняття спадщини.

Таким чином, наявні у справі докази вказують на те, що позивач з поважних причин пропустив строк прийняття спадщини за законом, а тому суд вважає можливим визнати недійсною відмову позивача від прийняття спадщини та надати йому додатковий строк, необхідний для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, померлого 18.12.2008 року.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.10, 82, 247, 259, 265, 273, 280, 352, 354 ЦПК України, ст. 229, 1272, 1274 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа державний нотаріус Мелітопольської районної державної нотаріальної контори Запорізької області ОСОБА_4 про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, - задовольнити.

Визнати відмову ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, померлого 18.12.2008 року, подану до державного нотаріуса Мелітопольської районної державної нотаріальної контори Запорізької області, -недійсною.

Надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, додатковий строк тривалістю у два місяці з дня набрання чинності даним рішенням, для прийняття спадщини після смерті його батька ОСОБА_6, померлого 18.12.2008 року.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Апеляційного суду Запорізької протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ: Ю.В. Горбачова