Постанова

Іменем України

19 березня 2018 року

м. Київ

справа № 243/3723/17-ц

провадження № 61-2951 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідачі: Головне управління Національної поліції в Донецькій області в особі Слов'янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Державна казначейська служба України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє через представника ОСОБА_5, на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 11 жовтня 2017 року у складі судді Сидоренко І. О. та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 14 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Санікової О. С., Будулуци М. С., Соломахи Л. І.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області в особі Слов'янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органів досудового розслідування.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі Указу Президента України від 14 квітня 2014 року, яким введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», було розпочато проведення антитерористичної операції (далі - АТО) із залученням Збройних Сил України.

У червні 2014 року під час активної фази проведення антитерористичної операції відбувся артилерійський обстріл будинку АДРЕСА_1, у результаті якого була смертельно травмована її мати - ОСОБА_6.

Факт загибелі її матері був внесений до журналу єдиного обліку № 7042 та приєднаний до матеріалів Єдиного реєстру досудових розслідувань за пунктом 1 частини другої статті 115 КК України.

З листа Слов'янського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справи України в Донецькій області від 19 лютого 2016 року вона дізналася, що оперативно-пошукові заходи щодо встановлення свідків та очевидців скоєного кримінального правопорушення і особи, причетної до вчинення даного кримінального правопорушення, тривають та на даний час не закінчені.

З приводу загибелі матері її жодного разу не було запрошено до поліції і не залучено до кримінального провадження в якості потерпілої особи.

14 березня 2016 року вона звернулася до Слов'янського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справи України в Донецькій області із заявою про залучення її до кримінального провадження в якості потерпілої від кримінального правопорушення, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Вважала, що компетентні органи державної влади, не проводячи ефективного розслідування за фактом загибелі її матері, допускають бездіяльність. Протягом майже трьох років з часу загибелі її матері органами досудового слідства не було докладено розумних зусиль для встановлення істини, як цього вимагає стаття 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Сама по собі втрата рідної людини - матері, спричинила їй моральні і фізичні страждання. Неспроможність, неефективність та бездіяльність правоохоронних органів щодо розслідування кримінального правопорушення, встановлення осіб, які його вчинили, для подальшого покарання, завдають їй душевних страждань.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважала, що розмір завданої їй бездіяльністю правоохоронних органів моральної шкоди становить 100 тис. грн. З урахуванням наведеного, позивач просила стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, 100 тис. грн на відшкодування завданої моральної шкоди.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 11 жовтня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що для наявності зобов'язання по відшкодуванню шкоди відповідно до статей 1167, 1173, 1176 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв'язок між його діями та шкодою, ці обставини підлягають доказуванню на загальних підставах та відповідно до статей 10, 60 ЦПК України 2004 року є обов'язком позивача.

Встановивши, що позивач належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, якими вона обґрунтовує свої вимоги, суду не надала, зокрема, щодо незаконності дій або бездіяльності слідчих Слов'янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо тривалого досудового розслідування неправомірними, то суд відмовив у позові у зв'язку з його недоведеністю.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 14 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 11 жовтня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у виді стягнення шкоди є факт неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб. При цьому факт неправомірності (незаконності) прийняття неправомірного рішення, вчинення дії чи бездіяльності органу державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто повинен підтверджуватись відповідним судовим рішенням, яке має значення для справи про відшкодування шкоди. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили або відповідне рішення посадових осіб органу державної влади вищого рівня. Оскільки позивач вказаних доказів не надала, апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про безпідставність її позовних вимог.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що в позовній заяві ОСОБА_4 просила відшкодувати моральну шкоду, завдану бездіяльністю органів досудового у зв'язку із неналежним та неефективним проведенням слідчих дій у рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань у зв'язку зі смертю її матері. Незважаючи на це, судами першої та апеляційної інстанцій вказане кримінальне провадження у судовому засіданні не досліджувалося та об'єм проведених слідчих дій та їх якість не з'ясовувалися, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відзив на касаційну скаргу відповідачами не подано.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що ОСОБА_4 є дочкою ОСОБА_6, яка відповідно до свідоцтва про смерть від 26 червня 2014 року, померла у м. Слов'янську Донецької області через вибухову травму, осколкове поранення грудної клітки.

Відповідно до листа Слов'янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 19 лютого 2016 року 3 червня 2016 року відбувся артилерійський обстріл житлового будинку АДРЕСА_1, у результаті якого були смертельно поранені: ОСОБА_7 і ОСОБА_6; даний факт був внесений до журналу єдиного обліку № 7042 від 3 червня 2016 року і приєднаний до матеріалів єдиного реєстру досудових розслідувань за № 1595 за пунктом 1 частини другої статті 115 КК України. На даний час продовжуються оперативно-пошукові заходи щодо встановлення свідків і очевидців скоєння кримінального правопорушення та особи причетної до вчинення даного кримінального правопорушення.

14 березня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Слов'янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області з заявою про залучення її до вищевказаного кримінального провадження в якості потерпілої.

Вказуючи на бездіяльність правоохоронних органів щодо розслідування кримінального правопорушення, встановлення винних у його скоєнні осіб та те, що протягом майже трьох років з часу загибелі її матері органами досудового слідства не було докладено розумних зусиль для встановлення істини, як того вимагає стаття 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ОСОБА_4 звернулася до суду з цим позовом про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до частини другої статті 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду , виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною шостою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах, які передбачені статтями 1167 і 1173 ЦК України.

У частині першій статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частиною другою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди на підставі статті 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією і негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Зазначена норма права не суперечить статті 1167 ЦК України і не звільняє позивача від обов'язку доказування неправомірності дій посадових осіб Головного управління Національної поліції в Донецькій області, як підставу для відшкодування моральної шкоди.

Оскільки для наявності зобов'язання по відшкодуванню шкоди відповідно до статей 1176, 1167, 1173 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв'язок між його діями та шкодою підлягають доказуванню на загальних підставах та відповідно до статей 10, 60 ЦПК України 2004 року є обов'язком позивача.

Таким чином, встановивши, що позивач належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, якими вона обґрунтовує свої вимоги, суду не надала, зокрема, щодо незаконності дій або бездіяльності слідчих Слов'янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо тривалого досудового розслідування неправомірними, тому суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову у зв'язку з його недоведеністю.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають, оскільки зводяться до необхідності здійснення судом касаційної інстанції переоцінки доказів та встановлених судами обставин, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до компетенції Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє через представника ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 11 жовтня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 14 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк