У Х В А Л А

16.03.2018 Справа №607/4331/18

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Братасюк В.М., розглянувши заяву представника Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні ОСОБА_1 про примусову госпіталізацію ОСОБА_2 до психіатричного закладу без її згоди,-

в с т а н о в и в:

Представник Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні лікар-психіатр Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернувся із заявою про примусову госпіталізацію ОСОБА_2 до Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні без її згоди.

Згідно ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.

Відповідно до вимог п.5 ч.3 ст.175 Цивільного процесуального кодексу України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Згідно ч.1 п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину

При цьому в ч.1 ст.340 ЦПК України зазначено, що, у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом.

Згідно ст. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу» визначено підстави для госпіталізації особи в примусовому порядку до психіатричного закладу, а саме: особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Крім цього, відповідно до ч.2 ст.340 ЦПК України, до заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.

Однак, в порушення вимог п.5 ч.3 ст.175 та ч.1, ч.2 ст.340 ЦПК України, в тексті заяви заявником лікарем-психіатром ОСОБА_1, хоча й зазначено, що підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку ОСОБА_2, котрі надійшли від директора будинку інтернату ОСОБА_4 та зроблено висновок про необхідність госпіталізації у звязку із наявністю тяжкого психічного розладу який обумовлює безпорадність ОСОБА_2 і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби, однак жодних визначених ст. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу» підстав не зазначено, й не конкретизовано в чому саме має прояв поведінки особи, що зумовлює необхідність звернення лікаря-психіатра до суду з метою порушення права людини на приватне життя шляхом примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу. Не зазначено і доказів, що підтверджують викладені лікарем-психіатром ОСОБА_1 обставини щодо наявності тяжкого психічного розладу ОСОБА_2, щообумовлює безпорадність пацієнтки та неможливість нею самостійно задовольняти основні життєві потреби.

Крім того, до заяви про примусову госпіталізацію додано лише висновок комісії лікарів-психіатрів, жодних інших відповідних матеріалів (довідок, особистих карток, історії хвороби) на підтвердження викладених у висновку обставин щодо діагнозу та анамнестичних відомостей ОСОБА_2 суду не надано.

А тому, в силу вимог 1 ст. 185 ЦПК України, дана заява підлягає залишенню без руху з наданням заявнику строку для усунення недоліків.

На підставі наведеного, керуючись ст. 175, 185, 261, 340 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Заяву представника Тернопільської обласної комунальної клінічно психоневрологічної лікарні ОСОБА_1 про примусову госпіталізацію ОСОБА_2 до психіатричного закладу без її згоди залишити без руху, надавши заявнику строк для усунення недоліків, що не може перевищувати десяти днів з дня вручення заявнику ухвали про залишення заяви без руху.

У випадку невиконання вимог даної ухвали заява буде вважатись неподаною і підлягатиме поверненню.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_5