Постанова

Іменем України

21 березня 2018 року

м. Київ

справа № 725/4385/15-ц

провадження № 61-8299св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя - доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представник позивача - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5,

ОСОБА_6,

ОСОБА_7,

представник ОСОБА_5 - ОСОБА_8,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5, яка подана представником ОСОБА_8, на заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці, у складі головуючого судді Скуляк І. А.,від 19 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області, у складі колегії суддів: Височанської Н. К., Лисака І. Н., Литвинюк І. М., від 02 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2015 року ОСОБА_3 подав позовну заяву до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 03 лютого 2015 року між сторонами було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Макєєвою Н. В., зареєстрований в реєстрі за №1453. Згідно пункту 1 укладеного договору відповідачі у строк до 03 липня 2015 року зобов'язувались продати, а ОСОБА_3 зобов'язувався купити квартиру АДРЕСА_1. Також, у відповідності до цього пункту, підготовкою та збором (отриманням) документів, необхідних для укладення договору купівлі-продажу, повинні були займатись відповідачі. На підтвердження дійсних намірів укласти договір купівлі-продажу позивачем 03 лютого 2015 року було передано відповідачам грошові кошти у сумі 95 836 грн 50коп., що на момент передачі коштів було еквівалентно 5 725 доларів США. Оскільки станом на 03 липня 2015 року договір купівлі- продажу квартири не було укладено, позивач 24 липня 2015 року звернувся до відповідачів з письмовою заявою, в якій вимагав повернути йому аванс, однак, станом на 05 серпня 2015 року суму авансу повернуто не було.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_3 просив стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на його користь сплачений аванс в розмірі 95 836 грн 50 коп.

19 жовтня 2015 року заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 Стягнуто солідарно із ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 сплачений аванс у розмірі 95 836 грн 50 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення першої інстанції мотивоване тим, щоу строк до 3 липня 2015 року основний договір купівлі-продажу квартири укладений не був і продовження укладення його строку сторонами не погоджувалось, а томусума авансу, передана позивачем та одержана відповідачами, підлягає стягненню з останніх.

02 листопада 2016 року ухвалою апеляційного суду Чернівецької області рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права.

У листопаді 2016 року представником ОСОБА_5 - ОСОБА_8 подано касаційну скаргу на заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 02 листопада 2016 року.

28 листопада 2016 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

16 січня 2017 року представником ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подано заперечення (відзив) на касаційну скаргу, в яких вказує на її необґрунтованість та безпідставність.

06 квітня 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

06 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

13 лютого 2018 року справу розподілено судді-доповідачу Синельникову Є. В.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_8 просить скасувати заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 02 листопада 2016 року, а справу передати на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що районний суд повно і всебічно не з'ясував обставини справи та дійшов безпідставного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 При перегляді справи в апеляційному порядку не було враховано, що районним судом направлено виклик до суду на невірну адресу відповідачів, незважаючи на наявні відомості про реєстрацію місця проживання, що позбавило можливості заявника надати суду докази в обґрунтування своїх доводів та заперечень. При розгляді справи не враховано, що саме позивач відмовився виконати основний договір та не враховано положення попереднього договору, які стосуються підстав та умов повернення авансу.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судами встановлено, що 03 лютого 2015 року між ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, та ОСОБА_7 було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвою Н. В., зареєстрований в реєстрі за № 1453.

Згідно пункту 1 укладеного договору ОСОБА_5 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зобов'язувались у строк до 03 липня 2015 року продати, а ОСОБА_3 зобов'язувався купити квартиру АДРЕСА_1. Підготовкою та збором (отриманням) документів, необхідних для укладення договору купівлі-продажу повинні були займатись відповідачі. Продовження строку для укладення основного договору допускається лише за умови додаткового погодження цього питання між сторонами, яке має бути оформлено відповідним нотаріально посвідченим договором. (а.с. 12).

Відповідно до пункту 6 укладеного договору на підтвердження дійсних намірів укласти договір купівлі-продажу позивачем 03 лютого 2015 року було передано відповідачам грошові кошти у сумі 95 836 грн 50 коп., що на момент передачі коштів було еквівалентно 5 725 доларів США.

Згідно пункту 9 укладеного договору сторони за цим договором домовляються про те, що та із сторін, яка необґрунтовано відмовлятиметься (ухилятиметься) від укладення договору купівлі-продажу у визначений у пункті 1 попереднього договору термін та на вищезазначених умовах, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням чи відмовою від договору купівлі-продажу; якщо власники квартири необґрунтовано відмовлятимуться (ухилятимуться) від укладення договору купівлі-продажу у визначений у пункті 1 попереднього договору термін та на вищезазначених умовах, вони повинні сплатити (повернути) Стороні 2 суму забезпечувального платежу, переданого за цим Попереднім договором та сплатити штраф у розмірі 50% (п'ятдесят відсотків) від суми забезпечуваного платежу передбаченого пунктом 6 даного договору; якщо Сторона 2 відмовлятиметься (ухилятиметься) від укладення договору купівлі-продажу у строки та на умовах передбачених попереднім договором, і ця обставина буде доведена в установленому порядку, Сторона 1 повертає Стороні 2 лише 50% (п'ятдесят відсотків) від суми забезпечувального платежу.

Встановлено, що договір купівлі-продажу вищевказаної квартири сторонами укладено не було.

24 липня 2015 року позивач звернувся до відповідачів із письмовою заявою, в якій вимагав у строк до 01 серпня 2015 року повернути йому аванс, сплачений 03 лютого 2015 року. (а.с.13). Даний лист було отримано відповідачами, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.14).

Також встановлено, що позивачу кошти повернуті не були.

Під час апеляційного перегляду справи було встановлено, що 14 липня 2015 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 направили ОСОБА_3 лист, в якому запросили останнього 23 липня 2015 року на 10-00 годину бути присутнім у нотаріуса для укладення основного договору купівлі-продажу квартири (а.с.76, 77, 79).

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України (2004 року) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із частинами першої, третьою статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу.

Оскільки договір купівлі-продажу між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, передана відповідачам грошова сума (забезпечуваний платіж) у розмірі 95 836 грн 50 коп.є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12, від 25 вересня 2012 року у справі № 6-82цс13.

Отже, висновки судів попередніх інстанції про наявність правових підстав для стягнення усієї суми авансу на користь позивача є обґрунтованим.

Разом з цим, заслуговують на увагу доводи заявника щодо неналежного повідомлення судом першої інстанції відповідачів про час і місце слухання справи. Дійсно копію ухвали про відкриття провадження у справі разом із позовною заявою та додатками до неї було направлено за адресою: АДРЕСА_2, натомість відповідно до відомостей, наданих адресно-довідковим підрозділом ГУДМС УДМС України в Чернівецькій області, відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20, 21). Таку ж адресу відповідачів позивач вказав і у позовній заяві (а.с. 2).

Однак, відповідачі реалізували свої процесуальні права щодо надання доказів на обґрунтування своїх заперечень та спростування доводів позивача у суді апеляційної інстанції, а тому вказані доводи не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду першої інстанції, враховуючи, що районним судом було ухвалено законне та справедливе рішення.

Таким чином, врахувавши вищевказані правові позиції, а також ті обставини, що основний договір в обумовлений сторонами строк укладено не було, а чинним законодавством не передбачено залишення авансу або його частини у сторони попереднього договору у випадку не укладення основного договору і така умова попереднього договору суперечить вимогам чинного законодавства, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про наявність правових підстав для повернення позивачу забезпечуваного платежу.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують і на законність судових рішень не впливають.

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_8, залишити без задоволення.

Заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 02 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк