Справа № 569/8956/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2018 року Рівненський міський суд

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Соломон О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Рівненської міської ради, третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання протиправним та скасувати рішення Рівненської міської ради в частині передачі в приватну власність безоплатно земельної ділянки, визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку,-

в с т а н о в и в :

В Рівненський міський суд з позовом до Рівненської міської ради, третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання протиправним та скасування рішення Рівненської міської ради №964 від 19 липня 2007 року в частині передачі в приватну власність безоплатно земельної ділянки по вул.Остафова, 9 в м.Рівне для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд та визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №245494 від 25 липня 2008 року, виданого ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0547 га по вул. Остафова, 9 в м.Рівне звернулись ОСОБА_1 та ОСОБА_2

В судовому засіданні представник позивачів заявлені позовні вимоги повністю підтримав, просить суд їх задоволити та визнати протиправним, та скасувати рішення Рівненської міської ради №964 від 19 липня 2007 року в частині передачі в приватну власність безоплатно земельну ділянку по вул.Остафова, 9 в м.Рівне для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд площею 547 кв.м. громадянам ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №245494 від 25 липня 2008 року, виданого ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0547 га по вул. Остафова, 9 в м.Рівне.

Крім того, представник позивачів пояснив, що у вказаному будинку не було створено обєднання співвласників будинку, приватизація земельної ділянки третіми особами неправомірно була здійснена по спрощеній (скороченій) процедурі, під час приватизації не було погодження органів охорони культурної спадщини і вказаним рішенням було частково приватизовано прибудинкову територію будинку № 30 по вул.Пушкіна в м.Рівне. При цьому, вказує, що позивачі, як мешканці будинку № 30 по вул.Пушкіна в м.Рівне позбавлені можливості вільного використовувати прибудинкову територію будинку в якому вони проживають, що як наслідок спричиняє їм незручності.

В судовому засіданні представник відповідача заявлені позовні вимоги позивачів не визнав, просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов. Додатково суду пояснив, що Рівненською міською радою виконано всі вимоги чинного законодавства з приводу порядку набуття права власності на земельну ділянку громадянами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

В судовому засіданні треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору та їх представник просять суд у задоволенні позову відмовити за його безпідставністю. Суду пояснили, що спірна земельна ділянка була приватизована ними на підставі чинного законодавства, і права мешканців будинку по вул.Пушкіна, 30 в місті Рівне не порушуються. Крім того, представник третьої особи ОСОБА_3 в письмових запереченнях на позовну заяву зазначив, що розмір земельної ділянки відведеної під будівництво будинку в якому проживають позивачі згідно довідки ЖКП не зменшився, а збільшився. Спірна земельна ділянка була надана у власність третіх осіб Рівненською міською радою у розмірі, який не перевищує норм безоплатної приватизації. Обміри приватизованої земельної ділянки здійснювались сучасними геодезичними приладами, що суттєво впливає на розбіжності між даними обмірів земельної ділянки. Відповідно до архівних матеріалів розмір земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок третіх осіб (раніше вулиця Східна) станом на 25 травня 1937 року згідно з обмірами на той час становив приблизно 550 кв.м.; треті особи постійно з часу вселення у житловий будинок постійно користуються спірною земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку та господарськими приміщеннями, які відносяться до цього житлового будинку і сплачують за неї земельний податок.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження та підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.5 ст.10 Закону України «Про приватизацію держаного житлового фонду» користування закріпленою за приватизованим будинком прибудинковою територією здійснюється в порядку і на умовах, передбачених Земельним кодексом України.

Відповідно до ст.42 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на момент приватизації спірної земельної ділянки) земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємства, установам і організаціям, які здійснюють управління цим будинком.

У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватися у користуванню обєднанню власників.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі споруди та прибудинкові території, визначаються співвласниками.

Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі проектів розподілу кварталу, мікрорайону та відповідної землевпорядної документації.

Законом України «Про планування та забудову територій» визначено проект розподілу території - це містобудівна документація, яка розробляється для мікрорайону (кварталу) чи його частини з метою розмежування земельних ділянок. Проектом розподілу території визначаються площі та межі прибудинкових територій існуючих і запроектованих жилих будинків. Проект розподілу території є основою для визначення меж земельних ділянок на територіях існуючої забудови ...... Рішення про розроблення та затвердження проектів розподілу території приймаються відповідними радами.

Відповідно до ст.12 ЗК України визначені повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин, до яких зокрема належать розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Відповідно до п.п.34 п.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 вказаного Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву, зокрема, до відповідної міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Відповідно до ч.2 ст.118 ЗК України рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Частиною 6 ст.118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Відповідно до частини 7 вказаної статті відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.

Статтею 126 ЗК України визначено перелік документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Зокрема, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України, а право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЗК України (що був чинним протягом 1990-2001 років) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст. 23 ЗК України (що був чинним протягом 1990-2001 років). Разом з тим, дію вказаної статті було зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1996 року.

Пунктом 3 Декрету було встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Отже, пунктом 3 Декрету визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах.

Відповідно до п.7 Перехідних положень ЗК України (в редакції 2001 року) громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність.

Як вбачається із ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивачі та треті особи є власниками приватизованих квартир і проживають у сусідніх багатоквартирних житлових будинках, що знаходяться в місті Рівне по вул.Пушкіна, 30 та вул. Остафова, 9 (відповідно до рішення Рівненської міської ради № 107 від 28 січня 2016 року назву вулиці перейменовано на вулицю Пластова).

15 березня 1973 року рішенням Виконавчого комітету Рівненської міської ради депутатів трудящих № 254/15 було відведено земельну ділянку, розташовану по вул.Пушкіна, 30 площею 0,30 га під будівництво житлового будинку Обкому КП України.

З дослідженого в судовому засіданні плану земельної ділянки по вул.Остафова, 9 в м.Рівне станом на 1994 рік, фактична площа земельної ділянки для обслуговування вказаного житлового будинку складала 442 кв.м. з яких: 103 кв.м. під будівлями, 269 кв.м. під садом, 70 кв.м. під садом.

Рішенням Рівненської міської ради №964 від 19 липня 2007 року земельну ділянку площею 0,0547 га по вул. Остафова, 9 в м.Рівне було безоплатно передано в приватну власність для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд громадянам ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 На підставі вказаного рішення згаданим громадянам було видано державний акт на земельну ділянку серії ЯЕ № 245494 від 25 липня 2008 року, який містить список співвласників земельної ділянки, а саме: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7.

Прийняттю рішення Рівненської міської ради №964 від 19 липня 2007 року передувало розроблення ПП «Зембудпроект», за замовленням третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право спільної сумісної (часткової) власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в місті Рівне вул. Остафова, 9.

В судовому засіданні представник Рівненської міської ради зазначив, що приватизація земельної ділянки площею 0,0547 га по вул. Остафова, 9 в м.Рівне Улан О.В., ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 була проведена Рівненською міською радою за скороченою (спрощеною) процедурою без виготовлення проекту відведення земельної ділянки у відповідності до ч.1 ст.118 ЗК України, вказане також підтверджується наявними в матеріалах справи документами, зокрема технічною документацією із землеустрою щодо складання державного акту на право спільної сумісної (часткової) власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в місті Рівне вул. Остафова, 9.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, в тому числі земельно-кадастрові документи, що підтверджують право користування третіми особами земельною ділянкою площею 0,0547 га по вул. Остафова, 9 в м.Рівне до моменту її приватизації.

Суд критично оцінює надані представником третьої особи ОСОБА_3 копії архівних документів та вважає, що вказані документи не є належним доказом, що підтверджує користування третіми особами спірною земельною ділянкою площею саме 547 кв.м. до моменту її приватизації.

Суд також критично оцінює надані представником третьої особи ОСОБА_3 копії документів про сплату земельного податку та копії повідомлень про необхідність сплати земельного податку та вважає, що вказані документи не є належними доказами користування третіми особами спірною земельною ділянкою до моменту її приватизації, оскільки вони стосуються періоду користування спірною земельною ділянкою після її приватизації.

При вирішенні даного спору судом враховано, що Декрет Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1996 року втратив чинність 04 жовтня 2006 року у відповідності до Закону України «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» N 139-V від 14 вересня 2006 року, тобто до моменту приватизації спірної земельної ділянки третіми особами у звязку з вказаним посилання на вказаний документ представника третьої особи є безпідставним.

З урахуванням вказаного та враховуючи той факт, що ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до 19 липня 2007 року до моменту приватизації не були належними користувачами земельної ділянки загальною площею 0,0547 га, що була ними приватизована, Рівненська міська рада при прийнятті оскаржуваного рішення керувалась положення частини 1 статті 118 ЗК України, хоча повинна була керуватися положеннями частин 6-9 статті 118 вказаного Кодексу.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що Рівненською міською радою було порушено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, визначений ст.118 ЗК України (в редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення).

Приймаючи оскаржуване рішення, Рівненська міська рада діяла згідно із п."а" ч.3 ст.116 ЗК України, яка передбачає приватизацію земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян, а передачу земельної ділянки у власність було здійснено за скороченою (спрощеною) процедурою, передбаченою частиною 1 статті 118 ЗК України, з урахуванням того, що ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 є належними користувачами спірної земельної ділянки.

Натомість, за обставин, які встановлено судом, відповідач повинен був діяти згідно із п."в" ч.3 ст.116 ЗК України, яка передбачає одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом, частин 6-9 статті 118 вказаного Кодексу, якими передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Однак, Рівненська міська рада не прийнявши рішення про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, відразу прийняла рішення про передачу земельної ділянки у власність.

З досліджених в судовому засіданні графічних матеріалів вбачається, що до складу земельної ділянки площею 0,0547 га, переданій ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 у власність рішенням Рівненської міської ради від 19 липня 2007 року №964, входить частина земельної ділянки, яка рішенням Виконавчого комітету Рівненської міської ради депутатів трудящих № 254/15 від 15 березня 1973 року відведена під будівництво житлового будинку по вул.Пушкіна, 30 та яка рішенням Виконавчого комітету Рівненської міської ради № 219 від 13 грудня 2011 року закріплена за житловим будинком по вул.Пушкіна, 30 у місті Рівне в якому проживають позивачі. Тобто, приватизована мешканцями будинку по вул.Остафова, 9 в м.Рівне земельна ділянка частково складається із прибудинкової території будинку № 30 по вул.Пушкіна в м.Рівне, вказане, крім наявних в матеріалах справи графічних матеріалів також підтверджується листом Управління Держземагенства у м.Рівному Рівненської області № 0-14-4857/01 від 17 жовтня 2014 року. В сукупності вказані докази доводять порушення прав позивачів, як власників квартир у багатоквартирному житловому будинку № 30 по вул.Пушкіна в місті Рівне у можливості вільного використання прибудинкової території будинку в якому вони проживають. Про прийняття відповідачем оскаржуваного рішення та приватизацією третіми особами земельної ділянки позивачам стало відомо 13 грудня 2013 року з листа Управління Держземагенства у м.Рівному Рівненської області № 02-58 від 13 грудня 2013 року.

Рішення Рівненської міської ради № 964 від 19 липня 2007 року в частині передачі в приватну власність безоплатно земельну ділянку по вул.Остафова, 9 в місті Рівне для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд площею 547 кв.м. громадянам ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 суд визнає неправомірним.

Враховуючи ті обставини, що державний акт на земельну ділянку серії ЯЕ № 245494 від 25 липня 2008 року був виданий саме на підставі рішення Рівненської міської ради № 964 від 19 липня2007 року він вважається недійсним.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що приватизація спірної земельної ділянки на користь третіх осіб була проведена без наявності висновків природоохоронних і санітарно-епідеміологічних органів, що суперечить вимогам ст. 118 ЗК України.

Суд критично оцінює надану представником третьої особи ОСОБА_3 довідку Житлово-комунального підприємства «Покровське» № 535 від 30 березня 2014 року в якості доказу того, що розмір земельної ділянки відведеної під будівництво будинку в якому проживають позивачі не зменшився, а збільшився. Вказані висновки були зроблені судом з огляду на те, що з аналізу вказаного листа не вбачається про яку саме схему прибудинкової території йде мова. Крім того, вказаний лист не містить жодної інформації про зміну розміру земельної ділянки прибудинкової території по вул.Пушкіна, 30 в м.Рівне.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку» обєднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання неподільного та загального майна.

При вирішенні даного спору судом також враховано те, що будинок по вул.Остафова, 9 в м.Рівне є багатоквартирним, усі квартири приватизовані, а отже передача земельної ділянки по вул.Остафова, 9 в м.Рівне повинна була відбуватись на підставі ст.42 ЗК України та вищевказаного Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку». З огляду на вказане передача спірної земельної ділянки повинна була здійснюватися відповідачем обєднанню співвласників будинку №9 на вул.Остафова в м.Рівне, а не передаватись громадянам-власникам квартир багатоквартирного будинку

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позивачами позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, не спростовані представником відповідача, а тому вони підлягають до повного задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,141,263,264,265,268,273,354 ЦПК України, ч.1 ст.22 ЗК України (в редакції чинній впродовж 1990-2001 років), ст.ст.12,42,116,118,126,155 ЗК України, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.19 Конституції України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Рівненської міської ради, третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання протиправним та скасувати рішення Рівненської міської ради в частині передачі в приватну власність безоплатно земельної ділянки, визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку - задоволити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Рівненської міської ради № 964 від 19 липня 2007 року в частині передачі в приватну власність безоплатно земельну ділянку по вул. Остафова, 9 в м.Рівне для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд площею 547 кв.м. ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3.

Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №245494 від 25 липня 2008 року, виданого ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0547 га по вул.Остафова, 9 в м.Рівне.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя :