Справа № 191/4068/17
Провадження № 2/191/1755/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2018 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Кухар Д.О.

за участю секретаря - Яніної О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу № 191/4068/17 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Виконавчий комітет Голубівської селищної ради Новомосковського району, Виконавчий комітет Дерезуватської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування Синельниківської райдержадміністрації про визначення місця проживання і повернення дитини, -

ВСТАНОВИВ:

14.11.2017 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою про визначення місця проживання і повернення дитини, зазначивши, що приблизно з березня 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно проживали як одна сім'я без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1.

У період даних відносин у них народилася донька - ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про народження від 14.02.2014 року серії НОМЕР_1, видане виконавчим комітетом Дерезуватської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області.

Сімейні відносини з відповідачем були припинені фактично після народження дитини.

Між сторонами було досягнуто угоди про те, що дитина буде проживати разом із матір'ю по АДРЕСА_2.

З 02.12.2014 року дитина разом із матір'ю були зареєстровані за цією адресою.

Після народження дитини, батько повністю самоусунувся від виховання доньки та інтенсивно почав займатися влаштуванням власного життя забувши про існування дитини, вихованням не займався, приїздив приблизно раз на два-три місяці, кошти на утримання дитини не надавав та взагалі не цікавився її життям та здоров'ям.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.10.2015року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 вересня 2015 року до досягнення дитиною повноліття.

На початку липня 2017 року батько почав спілкування з дитиною, позивач не заперечувала проти спілкування, в середині липня батько навіть почав брати дитину до себе додому з ночівлями. 22.08.2017 року відповідач приїхавши за місцем проживання матері по АДРЕСА_2, запропонував взяти дитину на море для оздоровлення на один тиждень, радіючи такій увазі зі сторони батька та можливості оздоровити дитину, позивач не вагаючись зібрала речі та відправила дитину разом із батьком на Азовське море до санаторію. Однак, до визначеної дати та до цього часу відповідач дитину так і не повернув, таким чином, шляхом зловживання довірою, він фактично викрав дитину та поїхав разом із нею у невідомому напрямку.

З того часу позивач намагалася повернути дитину мирним шляхом, благала побачення або хоча б вказівки місця проживання дитини на даний час, однак відповідач з початку обіцяв повернути дитину, а потім взагалі перестав відповідати на телефонні дзвінки.

Після таких протиправних дій батька, позивач звернулася до служби у справах дітей, але їй у допомозі було відмовлено і рекомендовано звернутися до правоохоронних органів.

Тоді, 14.10.2017 року позивач звернулася до Новомосковського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області з заявою про викрадення дитини, однак 31.10.2017 року у розгляді її заяви було відмовлено та направлено до суду.

Весь цей час дитина не відомо де, з ким, в якому стані, в яких умовах проживає, чим годується, у що одягається, враховуючи безвідповідальне та байдуже ставлення батька до дитини. Відповідач фактично перетворив дитину на полонену, вона не відвідує дитячий садок, хоча була зареєстрована у дитячому садочку «Дзвіночок» за місцем проживання, не має змоги спілкуватися з матір'ю, своїми сестрами, бабусею, дідусем, для дитини є незрозумілим різка зміна проживання, фактично дії відповідача спричинили психологічний стрес малолітній дитині.

З яких підстав і чому саме сьогодні батькові стала потрібна дитина, і де він був усі ці три роки позивачу не зрозуміло, однак, ці обставини явно свідчать про неприпустимість залишення дитини разом із батьком.

З моменту народження та до цього часу дитина проживала разом із матір'ю, сестрами, бабусею та дідусем за адресою: АДРЕСА_2. Дитина проживала у житловому приміщенні, яке відповідає санітарним нормам, є дитяча кімната, в якій є все необхідне для проживання та виховання дитини. Позивач працює та має стабільний дохід, за місцем роботи та місцем проживання характеризується виключно з позитивної сторони. Дитина має безліч друзів за місцем проживання та двох старших сестер, у дитини вже встановлений особистий графік, будь-які переїзди, зміна місця проживання, позбавлення спілкування із матір'ю тягнуть за собою психічний розлад.

Матір'ю створені всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, ОСОБА_1 та члени її родини забезпечують турботу та гармонійний розвиток дитини, шляхом виховання в атмосфері любові, поваги та моральної і матеріальної забезпеченості.

Позивач жодного разу не перешкоджала батькові у спілкуванні з дитиною, а навпаки сприяла їх зустрічам та наполягала на прояві ОСОБА_2 батьківської любові та ласки до дочки.

На підставі викладеного, просить суд відібрати у ОСОБА_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 малолітню доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і повернути її матері ОСОБА_1 за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2. Стягнути з ОСОБА_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні надала уточнені позовні вимоги, просить суд, визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір'ю - ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_2. Повернути дитину - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 матері - ОСОБА_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2. Окрім того, пояснила суду, що весь час з народження дитина мешкала з нею, вона проти зміни місця мешкання дитини. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 дівчинка, вона мати та може приділити необхідну увагу, виховання та догляд.

Представник позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримала позицію позивача та просила суд задовольнити уточнені позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив що дитина не хоче повертатися до своєї матері ОСОБА_1, на даний час вихованням дитини займається він та його цивільна дружина.

Представник відповідача ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримує позицію відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи Голубівської сільської ради Пономаренко О.Ю. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечує, пояснила, що мати дитини ОСОБА_1 створила всі належні умови для проживання своєї дитини разом з нею, вважає, що з метою належного виховання та становлення дитини як особистості необхідно повернути ОСОБА_3 матері за місцем її мешкання.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Синельниківської райдержадміністрації Павленко І.Г. у судовому засіданні пояснила, що батько також може виховувати дитину, ніяких загроз з боку батька дитині немає. Місце проживання дитини та часи побачень з дитиною може встановити тільки суд.

Представник третьої особи Дерезуватської селищної ради Познякова Т. Г. у судовому засіданні пояснила, що батько також може виховувати дитину.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що дитина має належні умови проживання та в інтересах дитини проживати разом з матір'ю.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, що дитина має належні умови проживання та в інтересах дитини проживати разом з матір'ю.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснила, що вона є цивільною дружиною відповідача, що вона займається вихованням дитини, коли чоловік на роботі. При спілкуванні з дівчиною, остання казала, що сумує тільки за дідусем. Дівчина розповідала, що вдома її поїли пивом.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснила, що спілкувалась з дитиною відповідача ОСОБА_2, від якої чула, що мама її б'є.

Таким чином, суд, заслухавши пояснення позивача, його представника ОСОБА_4, відповідача, його представника ОСОБА_5, свідків, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що уточнена позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно зі ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

В матеріалах справи знаходиться копія Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2, виданого 14 лютого 2014 року виконавчим комітетом Дерезуватської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3, про що 14 лютого 2014 року складено відповідний актовий запис №2. У графі «Батько» зазначено «ОСОБА_2», у графі «Мати» - «ОСОБА_1» (а.с.7).

Копія висновку начальника сектору превенції Перещепинського відділення поліції та повідомлення Новомосковського відділу поліції, свідчать, що позивач ОСОБА_1 зверталась до відділу поліції з повідомленням, про відібрання у неї доньки - ОСОБА_3, її колишнім чоловіком, який відмовляється доньку повертати матері ( а. с. 10).

Згідно Виписного епікризу з амбулаторної картки ОСОБА_3 від 19.10.2017 року дитина, яка потребує нагляду лікаря, протягом 2-х останніх місяців до лікаря не зверталася, місце знаходження дитини - невідоме ( а. с. 12).

Позивач ОСОБА_1 на підтвердження своїх позовних вимог надала наступні документи, які суд вважає належними та допустими доказами у справі: довідку від 07.11.2017, щодо працевлаштування ОСОБА_13 продавцем у ФОП «ОСОБА_14» , посадовий оклад якої, становить 3200 гривень щомісяця (а.с.13-14); характеристику директора магазину «ІНФОРМАЦІЯ_9», яка вказує на те, що ОСОБА_13 є кваліфікованим, відповідальним та сумлінним продавцем ( а.с. 72); довідку виконавчого комітету Голубівської сільської ради, яка підтверджує місце реєстрації ОСОБА_1 та дитини ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 ( а.с. 15); акт обстеження матеріально -побутових умов сім'ї, згідно якого, умови в яких проживають ОСОБА_1 разом з донькою ОСОБА_3 мають задовільний стан, створені всі належні умови для виховання та розвитку дитини. ( а. с. 16, 36,); медичні довідки № 54 від 16.01.2018 року та № 238 від 16.01.2018 року підтверджують, що ОСОБА_1 на обліку у лікаря - психіатра та лікаря нарколога не перебуває ( а. с. 88,89).

Висновок Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області говорить про можливість повернення дитини ОСОБА_3 - матері ОСОБА_1, за місцем мешкання матері, за адресою: АДРЕСА_2, оскільки ОСОБА_1, створені всі належні умови для проживання дитини, сім'я займається сільським господарством, мати працевлаштована, та має стабільний доход ( а.с. 73)

Відповідач в заперечення позовним вимогам ОСОБА_1 надав суду: акт обстеження житлово - побутових умов від 19.12.2017 року з якого вбачається, що для дівчини створені всі необхідні сприятливі умови для проживання та розвитку (а.с.38, 48); довідку Пенсійного фонду України ДПО УПФУ Дніпропетровської області яка свідчить, що ОСОБА_2 є інвалідом дитинства 3 групи та отримує щомісяця, державну соціальну допомогу (а.с. 39,41); довідку Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби, яка підтверджує відсутність заборгованості ОСОБА_2 по аліментам ( а.с. 40); довідку виконавчого комітету Дерезуватської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, яка підтверджує фактичне проживання ОСОБА_3 разом з батьком та його співмешканкою ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_1, з липня місяця 2017 року без реєстрації; характеристику виконавчого комітету Дерезуватської сільської ради Синельниківського району, яка стверджує, що ОСОБА_2 проживає в с. Широкосмоленка, скарг та нарікань від односельчан до сільської ради не надходили, на території сільської ради ОСОБА_2 не працює ( а.с. 47): з копій медичної картки ОСОБА_3, вбачається, що остання неодноразово консультована лікарями , отримувала відповідне лікування та рекомендації ( а. с. 49,50,51,52,53,54,55,56); товарні чеки, які підтверджують понесені відповідачем витрати на потреби та розвиток дитин ( а.с. 114).

На підтвердження, свого додаткового доходу, відповідачем надані копії державних актів на право власності на земельні ділянки, які знаходяться на території Дерезуватської сільської ради та призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ( а. с. 44,45,46).

Висновок наданий директором КЗ «Центр соціальних служб для сімї, дітей та молоді» стверджує, що під час консультації психолога ЦСССДМ з малолітньою дитиною ОСОБА_3, остання була комунікабельна, пішла на контакт, але була категорично проти проживання з матір'ю, пояснюючи це тим, що побоюється її ( а.с.113).

Суду також надані матеріали, які вказують, що ОСОБА_3 згідно витягу з протоколу психолого - педагогічного вивчення дітей має діагноз ППР ЗНМ - І І І рівня та потребує лікування в КУ «Спеціалізований Центр медико - соціальної реабілітації дітей» Дніпропетровської області ( а.с. 115, 115,117).

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Зважаючи на вік малолітнього, для з'ясування його думки щодо доцільності визначення місця проживання з батьком або матір'ю, суд не викликав дитину для участі у судовому засіданні. Відтак, суд вирішив спір на підставі доказів, наданих сторонами.

Судом встановлено, що комфортне проживання та належне виховання дитини буде забезпечено у разі її проживання разом із матір'ю. При цьому суд враховує вік дитини 4 роки. У такому віці дитина безумовно потребує материнської опіки та проживання у звичній для неї обстановці.

Судом встановлено, що позивач не перешкоджала спілкуванню дитини із батьком, а відповідач без дозволу матері забрав до себе малолітню дочку, перешкоджає її спілкуванню з матір'ю, що може негативно вплинути на психіку дитини.

Суд враховує сталі соціальні зв'язки, які склались у матері дитини ОСОБА_1 та дитини ОСОБА_3 за останнім їх місцем проживання, її психологічний стан, недоцільність порушення стабільності повсякденного життя дитини, до чого неминуче призведе переїзд на постійне місце проживання дитини у випадку, визначення її місця проживання з батьком, що не відповідатиме найкращим інтересам дитини.

З огляду на викладене, враховуючи, що позивач не має протипоказань щодо проживання з нею доньки, матеріали справи не містять таких доказів, які б свідчили про аморальну поведінку позивача, відсутність можливості матеріально та морально забезпечити дитину, приймати участь у вихованні доньки, наведені вище правові норми та інші обставини справи свідчать про можливість позивача забезпечувати нормальний всебічний розвиток дитини, тому в інтересах дитини, суд, приходить до висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини разом із матір'ю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.151, 160, 161, 171 СК України, ст.ст. 12,13, 81, 141, 259, 264 ЦПК України , суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір'ю - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6 за адресою: АДРЕСА_2.

Повернути дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 матері - ОСОБА_1, яка проживає адресою: АДРЕСА_2.

Стягнути судові витрати з відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7 на користь позивача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6 у розмірі 640 (шістсот сорока) гривень.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині повернення дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 матері - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області безпосередньо шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 21.03.2018 року.

Суддя: Д. О. Кухар