Справа № 159/3425/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Панасюк С.Л.
Провадження № 22-ц/773/107/18 Категорія: 43 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2018 року місто ОСОБА_1

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Матвійчук Л.В.,

суддів Федонюк С.Ю., Русинчука М.М.,

з участю секретаря Лимаря Р.С.,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про вселення та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про вселення та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_6 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

12 вересня 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власником будівництва, розташованого за адресою: вул. Гайдамацька, 27 в місті Ковелі Волинської області. Відповідач ОСОБА_4 є її внуком та з 2006 року з її згоди зареєстрований у належній їй тимчасовій споруді за вказаною адресою, проте понад три роки відповідач вибув на інше місце проживання, вирішивши проживати з батьком, не проживає в належному їй будинку, а тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Відповідач ОСОБА_4 подав зустрічний позов до ОСОБА_3 про вселення та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, а також звернувся з позовом до своєї матері ОСОБА_1, яка також проживає в зазначеному будинку, про вселення та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, обґрунтовуючи вимоги тим, що в нього з відповідачами склалися неприязні відносини у звязку з чим він змушений був виселитися з даного житла та на даний час йому чиняться перешкоди у користуванні будинком, а тому просив вселити його у спірний будинок та надати йому ключі від будинку та господарських споруд.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09 листопада 2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволено повністю.

Ухвалено визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням недобудованим житловим будинком, розташованим за адресою: вул. Гайдамацька, 27 в місті Ковелі Волинської області.

У зустрічному позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про вселення та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням відмовлено повністю.

У позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про вселення та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням відмовлено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені нею судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_6, покликаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням задовольнити.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та визнаючи ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням і відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 втратив право користування спірним житлом з моменту його залишення та у звязку з відмовою власника надати йому це житло для проживання.

Однак, погодитися з такими висновками суду не можна з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що будинок, щодо права користування яким виник спір, є недобудованим та розташований на земельній ділянці за адресою: вул. Гайдамацька, 27 в місті Ковелі Волинської області, яка належить на праві власності позивачу ОСОБА_3 Реєстрація місця проживання за вказаною адресою була дозволена у тимчасовій споруді, згідно акту обстеження земельної ділянки від 14.07.2003 року (а.с.7, т.1). У тимчасовій споруді були зареєстровані: дочка позивача - ОСОБА_5 та її діти: ОСОБА_4 та ОСОБА_7 Позивач ОСОБА_3, як власник тимчасової споруди, дозволила ОСОБА_4 проживати у ній не визначаючи конкретного часу проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, на яку покликався суд при вирішенні спору, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Поняття "житла" визначене в статті 379 ЦК України, відповідно до якої житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання (ст. 380 ЦК України).

Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ст. 29 ЦК України).

Зміст призначення житла визначається ст. 6 ЖК УРСР, відповідно до якого жилі будинки й жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.

Житло має відповідати всім будівельним, архітектурним, санітарним, пожежним та іншим нормам, завдяки яким можливе безпечне проживання в ньому людини. Це визначається безпосередньо в процесі прийняття житлового будинку в експлуатацію відповідно до «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року №461.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_3 просила визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, покликаючись на положення статей 405, 391 ЦК України, 71, 72 ЖК України.

Стаття 405 ЦК України регулює право членів сімї власника житла на користування цим житлом. Статті 71, 72 ЖК України також регулюють збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами та порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням

Проте, позивач не надала суду належних та допустимих доказів, що недобудований будинок за адресою: вул. Гайдамацька, 27 у м. Ковелі Волинської області має статус жилого приміщення, зокрема не надано доказів введення будинку в експлуатацію як житлового в порядку визначеному законом, а також що недобудований будинок є придатним для проживання в ньому фізичних осіб.

Разом з тим, позивач зазначає в позовній заяві, що недобудований будинок та інші будівлі не введені в експлуатацію, що вона з іншими членами сімї проживає в тимчасовій споруді, де відсутнє газопостачання та пічне опалення. Проте, докази, що тимчасова споруда є житловим приміщенням також відсутні.

Сам факт реєстрації в тимчасовій споруді за адресою: вул. Гайдамацька, 27 у м. Ковелі Волинської області, та видачі будинкової книги на підставі акту обстеження земельної ділянки за №562 для прописки (реєстрації) громадян, які проживають за вказаною адресою, не є підставою для визначення такого приміщення як житлового, а позивача ОСОБА_3 як власника житлового приміщення.

Отже, з врахуванням того, що тимчасова споруда та недобудований будинок за адресою: вул. Гайдамацька, 27 у м. Ковелі Волинської області не є житлом (житловим приміщенням) з врахуванням зазначених норм матеріального права, а тому відсутні підстави для визнання ОСОБА_4, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а також для усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення ОСОБА_4 у спірне приміщення, яке не є житловим.

Крім того, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (стаття 4 ЦПК України).

Оскільки право власності на житловий будинок не зареєстроване у встановленому законом порядку за позивачем ОСОБА_3, а наявність будівельного паспорту на забудову земельної ділянки (будівництво житлового будинку, гаража, літньої кухні, хліва) в м. Ковель, вул. Гайдамацька, 27 (а.с.133-152, т.2), не підтверджує право власності на житловий будинок, тому ОСОБА_3, як забудовник, не має право на звернення до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення порушив норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09 листопада 2017 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

В зустрічному позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про вселення та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням відмовити.

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про вселення та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: