АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 березня 2018 року м. Чернівці

справа №725/5407/17

провадження №22-ц/784/287/18

Апеляційний суд Чернівецької області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Міцнея В.Ф.

суддів: Лисака І.Н., Владичана А.І.

секретар Ковальчук Н.О.

за участю: ОСОБА_1, представника ДП ,,Чернівецький лісгосп

ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства ,,Чернівецьке лісове господарство про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою державного підприємства ,,Чернівецьке лісове господарство на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21 грудня 2017 року, повний текст рішення складено 28 грудня 2017 року, головуючий у суді І-й інстанції суддя Федіна А.В.,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного підприємства ,,Чернівецьке лісове господарство (далі - ДП ,,Чернівецький лісгосп) про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21 грудня 2017 року позов задоволено частково: скасовано наказ директора ДП,,Чернівецький лісгосп №125-к від 31 жовтня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади лісничого Тарнавського лісництва на підставі п.2 ст.40 КЗпП України; поновлено ОСОБА_1 на посаді лісничого Тарнавського лісництва ДП,,Чернівецький лісгосп; стягнуто з ДП,,Чернівецький лісгосп на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3000 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ДП ,,Чернівецький лісгосп просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує на те, що позивач ОСОБА_1 30 жовтня 2017 року перебував на роботі, а не на стаціонарному лікуванні, що підтверджується протоколом засідання профкому підприємства від 30 жовтня 2017 року, на якому був присутній позивач.

Також, на думку апелянта, суд при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди не врахував вимоги розумності та справедливості.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом, наказом директора ДП ,,Чернівецький лісгосп № 125-к від 31 жовтня 2017 року позивача ОСОБА_1 було звільнено з посади лісничого Тарнавського лісництва ДП ,,Чернівецький лісгосп на підставі п.2 ст.40 КЗпП України у звязку з невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоровя, що перешкоджає продовженню даної роботи.

Відповідно до п.2 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоровя, які перешкоджають продовженню даної роботи.

За правилами ч.3 ст.40 КЗпП не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п.5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Згідно з розясненнями, які містяться у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 ,,Про практику розгляду судами трудових спорів, правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КзпП) стосуються як передбачених статтями 40, 41 КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обгрунтованим , якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установленихзаконом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

Як вбачається з копії листка непрацездатності, позивач з 30 жовтня 2017 року по 7 листопада 2017 року перебував на стаціонарному лікуванні в КМУ ,,Чернівецький обласний ендокринологічний центр (а.с.10).

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивача звільнено з посади лісничого на підставі п.2 ст.40 КЗпП в період його тимчасової непрацездатності, що є порушенням трудового законодавства.

Безпідставним є посилання апелянта на те, що позивач 30 жовтня 2017 року перебував не на стаціонарному лікуванні, а на роботі, оскільки був присутній в цей день на засіданні профкому ДП ,,Чернівецький лісгосп.

Відповідно до наказу директора ДП ,,Чернівецький лісгосп № 125-к позивач звільнений з посади лісничого з 31 жовтня 2017 року (а.с.8-9), а згідно з листком непрацездатності він перебував на стаціонарному лікуванні з 30 жовтня 2017 року по 7 листопада 2017 року (а.с.10).

Доводи апелянта про те, що позивач поступив на стаціонарне лікування не 30 жовтня 2017 року, а 1 листопада 2017 року, ґрунтуються на припущеннях і доказів на спростування відомостей, зазначених у листку непрацездатності, суду не надано.

Обґрунтованим є також висновок суду першої інстанції про відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої йому відповідачем незаконним звільненням.

За змістом ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Пленум Верховного Суду України у п.13 постанови від 31 березня 1995 року № 4 ,,Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди) розяснив судам, що згідно зі статтею 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд правильно врахував характер та тривалість моральних страждань позивача, вимоги розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги ДП ,,Чернівецький лісгосп в частині розміру моральної шкоди зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу державного підприємства ,,Чернівецьке лісове господарство залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 7 березня 2018 року.

Головуючий В.Ф. Міцней

Судді: І.Н. Лисак

ОСОБА_3