Єдиний унікальний номер 234/5040/17 Номер провадження 22-ц/775/388/2018
Єдиний унікальний номер 234/5040/17
Номер провадження 22-ц/775/388/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Мірути О.А.

суддів Жданової В.С., Хейло Я.В.

за участю секретаря судового засідання Ситнік Д.С.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засідання апеляційну скаргу позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок «Амстор» на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 13 грудня 2017 року (суддя Михальченко А.О.) у цивільній справі № 234/5040/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок «Амстор» до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявила самостійних вимог - ОСОБА_4 про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

05.04.2017 року ТОВ «ТБ «Амстор» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявила самостійних вимог - ОСОБА_4 про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння в обгрунтування якого зазначив, що товариству на праві приватної власності належать легкові транспортні засоби, однак у січні 2015 року частина з них була незаконно відчужена по підробленим документам. У зв'язку з чим, слідчим відділом ГУ НП України в Дніпропетровській області за звернення ТОВ «ТБ «Амстор» розпочате кримінальне провадження №0000109 за фактом незаконного заволодіння транспортними засобами за ознаками злочину, передбаченого ст. ст. 357, 191 КК України.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 13 грудня 2017 року позов ТОВ «ТБ «Амстор» до ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду позивач ТОВ «ТБ «Амстор» подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької області від 13 грудня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «ТБ «Амстор» в повному обсязі, посилаючись на наступне:

- ТОВ «ТБ «Амстор» були заявлені позовні вимоги відповідно до норм діючого законодавства, тобто визнання права власності та витребування майна з незаконного володіння, а не вимоги про визнання договору недійсним;

- належний на праві власності ТОВ «ТБ «Амстор» автомобіль вибув із його власності поза його волею, внаслідок злочину;

- право власності позивача на автомобіль підтверджується реєстраційними картками транспортного засобу МРЄВ у м. Маріуполі, а незаконність відчуження здійсненого без волевиявлення власника, підтверджується поясненнями виконавчого директора ТОВ «ТБ «Амстор» ОСОБА_5, та матеріалами судової почеркознавчої експертизи.

13.02.2018 року, на адресу апеляційного суду від представника відповідачки ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що відповідач не згодний з доводами апеляційної скарги, оскільки матеріалами справи підтверджений факт припинення права власності ТОВ «ТБ «Амстор» на спірний автомобіль внаслідок його відчуження ОСОБА_6 на підставі правочину, правомірність якого презюмується в силу ст. 328 ЦК України. Відсутність у позивача права власності на спірний автомобіль, відсутність факту його невизнання або оспорювання відповідачем, наявність між позивачем і відповідачем зобов'язальних правовідносин виключає можливість застосування такого способу захисту прав, як визнання права власності на майно. Державна реєстрація транспортних засобів не є державною реєстрацією права власності на транспортний засіб, а реєстраційні картки транспортного засобу МРЄВ не є належним та допустимим доказом існування у ТОВ «ТБ «Амстор» права власності на спірний автомобіль. Зазначені обставини виключають можливість застосування такого способу захисту права власності, як витребування майна з чужого незаконного володіння. Існування в ЄРДР запису про кримінальне провадження без обвинувального вироку, носить суто формальний характер та не може бути належним доказом існування події кримінального правопорушення, вибуття автомобіля з володіння позивача внаслідок вчинення діяння, що містить ознаки складу злочину, поза його волею та відповідно доказом незаконності набуття відповідачем права власності на спірний транспортний засіб. Матеріалами справи підтверджується і не заперечується позивачем наявність квитанції до прибуткового касового ордеру №8410 від 22.11.2014 року, якою підтверджується факт внесення ОСОБА_6 в касу ТОВ «ТБ «Амстор» суми грошових коштів в розмірі 90 770, 37 грн. за спірий автомобіль.

Позивач в судове засідання не з»явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_1, який приймав участь у судовому засіданні в режимі відео конференції з Жовтневим районним судом м. Запоріжжя, доводи апеляційної скарги не підтримав та наполягав на відмові у задоволенні апеляційної скарги.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачки ОСОБА_1, дослідивши докази у справі, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ст. 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Залишаючи позовні вимоги без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що з позовної заяви ТОВ «ТБ «Амстор» випливає, що підприємство вважає, що укладений між ТОВ «ТБ «Амстор» та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу (довідка-рахунок) є недійсним, через те, що воля ТОВ «ТБ «Амстор» не була направлена на відчуження транспортного засобу, але при цьому позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля Skoda Superb, сірого кольору, 2007 року випуску, номер кузову НОМЕР_2, НОМЕР_3, укладений 20.01.2015 між ТОВ «ТБ «Амстор» та ОСОБА_3, оформленого довідкою-рахунком серії ВІА №946787 від 20.01.2015, позивач не заявляє.

Отже, у даній справі судом не вирішувалося питання чи є підстави вважати укладений між ТОВ «ТБ «Амстор» та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу недійсним, так як виходячи зі змісту ст.11 ЦПК, суд не має права вийти за межі позовних вимог.

Крім того, суд зазначив, що позивач фактично не заперечуючи факт укладення договору між ТОВ «ТБ «Амстор» та ОСОБА_3, вважаючи при цьому його недійсним, заявив вимоги про витребування майна шляхом віндикації, але витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Отже, враховуючи те, що укладений між ТОВ «ТБ «Амстор» та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу є оспорюваним правочином, тобто його нікчемність прямо не встановлена законом (ч.1 ст.219, ч.1 ст.220 ЦК України тощо), суд може застосувати наслідки недійсності правочину лише після встановлення недійсності цього договору рішенням суду.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Власник має право витребувати своє майно в усіх випадках від особи, яка заволоділа ним незаконно, без відповідної правової підстави (стаття 387 ЦК України), та від особи, яка набула його безвідплатно в особи, яка не мала право його відчужувати (частина третя статті 388 ЦК України).

Застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за ТОВ «Торгівельний будинок «Амстор» зареєстровано право власності на автомобіль Skoda Superb, сірого кольору, 2007 року випуску, номер кузову НОМЕР_2, НОМЕР_3.

За заявою ТОВ «Торгівельний будинок «Амстор» слідчим відділом ГУ МВС України в Дніпропетровській області було розпочате кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000109 за фактом незаконного заволодіння транспортними засобами, за ознаками злочину, передбаченого ст. ст. 357, 191 КК України.

Під час проведення досудового розслідування слідством були отримані докази, які свідчать про те, що особи з числа колишніх працівників підприємства на підставі підроблених документів у січні 2015 року здійснили незаконне відчуження автотранспортних засобів, перереєструвавши їх у МРЕВ м. Маріуполя на свою користь.

Так, 20.01.2015 р. ОСОБА_4, який до 31.12.2014 р. працював юрисконсультом ТОВ «ТБ «Амстор», на підставі підроблених документів, а саме: довіреності від 05.11.2014 р. від імені виконавчого директора ОСОБА_5 за змістом якої, його уповноважено здійснити зняття з обліку та оформити документацію на транспортний засіб Skoda Superb, д/н НОМЕР_1, та наказу ТОВ «ТБ «Амстор» б/н від 05.11.2014 р., яким на нього покладено обов'язок зняття з обліку у зв'язку з продажом транспортного засобу, вищевказаний автомобіль було знято з обліку в УДАІ МВС України в Донецькій області.

20.01.2015 р., ОСОБА_4, використовуючи підроблені документи, здійснив незаконне відчуження на користь ОСОБА_3, яка до 31.12.2014 р. працювала керівником відділу закупівлі ТОВ «ТБ «Амстор», автомобіль Skoda Superb, д/н НОМЕР_1, сірого кольору, 2007 року випуску, номер кузову НОМЕР_2, НОМЕР_3, на підставі довідки-рахунку серії ВІА 946787 від 20.01.2015 та перереєстровано за ОСОБА_3 у ДАІ ГУ МВС України в Донецькій області вказаний автомобіль і отримано реєстраційний номер НОМЕР_4.

При цьому, відповідачем на підтвердження нібито реальності здійснення правочину, а саме сплати ним коштів за відчужений автомобіль надавалася квитанція до прибуткового касового ордеру №8410 від 22.11.2014 р., за текстом якої нею сплачено у касу ТОВ «ТБ «Амстор» кошти у розмірі 90770 грн. 37 коп.

Однак, це твердження ОСОБА_3 не відповідають дійсності, так як у касу підприємства зазначена сума коштів не надходила.

Всі вищезазначені обставини свідчать про недійсність правочину від 20.01.2015 р. з відчуження ТОВ «ТБ «Амстор» автомобіля Skoda Superb, д/н НОМЕР_1, сірого кольору, 2007 року випуску, номер кузову НОМЕР_2, НОМЕР_3, відповідачу - ОСОБА_3, оскільки здійсненні без волевиявлення власника транспортного засобу, та при цьому було відсутнє надходження у касу та на рахунки підприємства будь-яких коштів за їх відчуження.

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовуються сторонами.

Згідно з п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів є, зокрема, довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договори та угоди, укладені на товарних біржах, інші документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби.

З огляду на таке, довідка-рахунок є документом, який підтверджує укладення правочину щодо переходу права власності на автомобіль та тягне за собою зміну його власника.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4, який в подальшому відчужував спірний автомобіль ОСОБА_6, проводилися на підставі договору купівлі-продажу оформленого у вигляді довідки - рахунку копія якої є в матеріалах справи і ця обставина не спростовується сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою, та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В судовому порядку договір купівлі-продажу спірного автомобіля оформленого у вигляді довідки - рахунку, який було укладено ТОВ «Торгівельний будинок «Амстор» та ОСОБА_6 недійсним визнано не було.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи позивача щодо наявності кримінального провадження та неправомірності правочину, який було укладено на підставі підроблених документів, оскільки такі обставини повинні бути предметом доказування у разі заявлення сторонами правочину про визнання договору купівлі-продажу недійсним з підстав визначених ст. 203, 215-216 ЦК України.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З матеріалів справи вбачається, що на час розгляду справи у суді першої інстанції позовних вимог щодо визнання такого правочину недійсним сторонами у справі заявлено не було.

За таких обставин, висновок суду, що укладений між ТОВ «ТБ «Амстор» та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу є оспорюваним правочином, тобто його нікчемність прямо не встановлена законом (ч.1 ст.219, ч.1 ст.220, ч1 ст.224 ЦК України тощо), суд може застосувати наслідки недійсності правочину лише після встановлення недійсності цього договору рішенням суду є вірними.

Таким чином, при розгляді справи судом першої інстанції в повному обсязі встановлені обставини, які мають значення у справі та не допущено порушення норм матеріального права, тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу позивача без задоволення.

При цьому апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи відзиву на апеляційну скаргу представника відповідача.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України апеляційний суд ,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок «Амстор» залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 13 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 29 березня 2018 року

Суддя: