Номер провадження 2/754/2299/18
20 березня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді - ЛІСОВСЬКОЇ О.В.
за участю секретаря - Грей О.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. 26.04.2007 року в спірній квартирі попереднім власником вищевказаної квартири - ОСОБА_4 був зареєстрований відповідач, що є братом її колишнього чоловіка ОСОБА_3 Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07.10.2016 року шлюб між її донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано. В вищевказаній квартирі відповідач не проживає з 2008 року, не сплачує квартплату, комунальні послуги, однак залишився зареєстрованим за даною адресою. Крім того, факт не проживання підтверджується актами від 26.04.2017 року, 28.07.2017 року, 09.10.2017 року. Враховуючи те, що позивачка не має можливості належним чином здійснювати своє право власності та користування квартирою у зв'язку із реєстрацією в ній відповідача, вона звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_4
В судове засідання позивачка не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу у її відсутність.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність відповідача, за наявних у справі матеріалів.
Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.
Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є квартира АДРЕСА_1.
Дана квартира належить на праві власності позивачці ОСОБА_1 на підставі Договору дарування квартири від 16.11.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куровською І.Ф.
Як встановлено судом, відповідач є братом колишнього чоловіка доньки позивачки, яка була попереднім власником квартири і зареєстрований у спірній квартирі з 26.04.2007 року, що підтверджується Довідкою Ф-3.
У своїх позовних вимогах ОСОБА_1 вказує про те, що відповідач з 2008 року у квартирі не проживає, квартплату та комунальні послуги не сплачує, у зв'язку з чим вона просить усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.
Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.
Виходячи з наведених вище норм діючого законодавства, право власності позивачки на подаровану їй квартиру, що включає право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, виникло після реєстрації цього права у встановленому законом порядку.
Як встановлено при розгляді справи, відповідач ОСОБА_2 був зареєстрований у спірній квартирі за згодою її колишнього власника - ОСОБА_4, і відповідно його право на користування житловим приміщенням квартири та його право на проживання у ньому випливало з права власності на цю квартиру її колишнього власника.
Вказані права відповідача припинилися з часу відчуження квартири і зміни її власника на позивача, який, як повноправний власник квартири на даний час, не надавав свою згоду на проживання та реєстрацію місця проживання відповідача у своїй квартирі.
У даному випадку право користування житловим приміщенням для відповідача є похідним від права власності на цю квартиру колишнього власника, у зв'язку з чим припинення ним права власності на спірну квартиру тягне за собою відповідно втрату права на користування квартирою особами, які користувалися нею за його згодою.
Таким чином, після відчуження спірної квартири її колишнім власником відповідач користується квартирою № 64 по вул. Радунській, 9 у м. Києві без відповідної на це правової підстави, чим створює позивачу перешкоди у здійсненні ним свого права користування та розпорядження нерухомим майном.
Крім того, відповідач при реєстрації був членом сім'ї колишнього власника квартири, доньки позивачки.
Згідно з ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Разом з тим, позивачка надала до суд для підтвердження факту не проживання відповідача у квартирі АДРЕСА_2 про не проживання особи від 26.04.2017 року, 28.07.2017 року, 09.11.2017 року.
Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.
Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є підставними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 12, 19, 81, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, Конституцією України, ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_3.
Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Головуючий: