Справа №339/295/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2018 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Головенко О. С.

секретаря судового засідання Бойко Н.З.

з участю позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4

представника відповідача Болехівської міської ради Романишин В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Болехівської міської ради, ОСОБА_3 про скасування рішення та державного акту на право власності на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовною заявою, в якій просить визнати незаконним та скасувати рішення Болехівської міської ради від 18.09.2014 року та державний акт на право власності на земельну ділянку в м.Болехові по АДРЕСА_9 на ім'я ОСОБА_3

Вимоги обгрунтовує тим, що батько її чоловіка ОСОБА_7 та ОСОБА_8 придбали по ? частині будинку по АДРЕСА_1 згідно договору купівлі- продажу від 18.11.1955 року та користувалися земельною ділянкою, виділеною для обслуговування будинку.

Рішенням Болехівської міської ради від 30.12.1997 року ОСОБА_7 надано у власність земельну ділянку площею 0.41 га, куди ввійшла і земельна ділянка, площею 0.26 га біля будинку АДРЕСА_2

Не виготовивши правовстановлюючий документи на земельну ділянку, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Після його смерті фактично прийняв спадщину син ОСОБА_9 ( чоловік позивача), оскільки вступив у володіння майном.

В 2014 році він звернувся до Болехівської міської ради з заявою про надання йому земельної ділянки по АДРЕСА_3

З такою ж заявою звернулася ОСОБА_3, яка вказала, що вказана ділянка належала її дідові і конфіскована, а сам він вивезений у Хабаровський край.

Рішення Болехівської міської ради №49-41/14 від 18.09.2014 року ОСОБА_9 відмовлено у наданні земельної ділянки через відсутність документів про спадкування після смерті батька ОСОБА_7 і надано земельну ділянку ОСОБА_3, яка на виконання вказаного рішення виготовила Державний акт.

У зв"язку із станом здоров"я ОСОБА_9 не зміг оскаржити рішення і ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер.

Після його смерті вона звернулася до нотаріуса про прийняття спадщини, в тому числі і на спірну ділянку, яку чоловік успадкував після смерті батька.

Однак, отримала відповідь про те, що її чоловіку ОСОБА_9 відмовлено у наданні земельної ділянки в зв"язку з передачею її ОСОБА_3

Посилаючись на те, що у ОСОБА_9 після смерті батька виникло право на користування земельною ділянкою, яка за рішенням міської ради від 30.12.1997року виділена ОСОБА_7, а після смерті чоловіка у неї виникло право користування спірною ділянкою, то вважає рішення Болехівської міської ради №49-41/14 від 18.09.2014 року та Державний акт на право власності на земельну ділянку такими, що підлягають скасуванню.

В судовому засіданні позивач, дізнавшись, що Державний акт на право власності на спірну земельну ділянку на ім"я ОСОБА_3 не видавався, зменшила позовні вимоги і в уточненій редакції просила скасувати рішення Болехівської міської ради від 18.09.2014року " Про розгляд звернень гр. ОСОБА_3."

При цьому позивач ствердила, що будинок, який придбали ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по АДРЕСА_4 в 1980році розвалився та був розібраний. Тому ОСОБА_7 надано дозвіл на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_5 Збудувавши його, сім"я ОСОБА_9 проживала в у вказаному будинку до смерті. ОСОБА_8 за життя виготовив державний акт на земельну ділянку по АДРЕСА_6 та теж здійснив будівництво житлового будинкув іншому місці. Оскільки будинок був розібраний, то на день смерті ОСОБА_7 син ОСОБА_9 не міг його успадкувати, а прийняв спадщину разом з матір"ю у вигляді будинковолодіння по АДРЕСА_7. Дружина померлого ОСОБА_7- ОСОБА_10 не зверталася до міської ради із заявами про завершення приватизації земельної ділянки після смерті чоловіка. З такою заявою звернувся тільки син ОСОБА_9 Позивач також ствердила, що йому (ОСОБА_9) було відомо про прийняте рішення - відмову у наданні вказаної земельної ділянки у власність, з цього приводу він усно звертався до міської ради з скаргами.

Представник відповідача Болехівської міської ради позов не визнав та пояснив, що оспорюване рішення прийнято відповідності до закону, підстав для скасування немає. При прийнятті рішення щодо спірної ділянки в користь ОСОБА_3 враховано те, що раніше земельна ділянка належала її дідусеві, який був вивезений в Хабаровський край, його майно конфісковане, а в а подальшому у будинок дідуся був заселений ОСОБА_7 та ОСОБА_11, а також те, що будинок на земельній ділянці відсутній та не міг бути успадкований ОСОБА_9 після смерті батька ОСОБА_7 та тривале некористування вказаною земельною ділянкою зі сторони ОСОБА_7.

Відповідач ОСОБА_3, заперечуючи позовним вимогам вказує, що Болехівська міська рада рішенням від 18.09.2014 року, розглянувши її заяву, законно надала їй дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0.26 га по АДРЕСА_8, оскільки вказана земельна ділянка колись належала її дідові ОСОБА_12, який був незаконно засуджений з конфіскацією майна та виселений у Хабаровський край. Вважає, що право позивачки не порушено, оскільки на момент відкриття спадщини житлового будинку по АДРЕСА_9 не існувало, а тому не можна й претендувати на земельну ділянку, яка відведена для його обслуговування. Оскільки чоловік позивача -ОСОБА_9 за життя не виготовив правовстановлюючий документ на спірну земельну ділянку, то вона не є об"єктом спадкування.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_3 і спірна земельна ділянка належала дідусеві ОСОБА_3, а після виселення його в будинок заселили родину ОСОБА_9. Самого будинку вже давно немає, а за землею ніхто не доглядав, її чоловік косив стежку, щоб пройти до лісу. ОСОБА_3 навела порядок на ділянці, адже там росли чагарники.

Свідок ОСОБА_14 вказав, що він є чоловіком сестри ОСОБА_3 і до 1989 року проживав АДРЕСА_10. Вказана ділянка була власністю ОСОБА_15 і з 1991 року його тесть судився за право користуватися нею. Спірною ділянкою ОСОБА_9 не користувався, з 2005 року користувався вказаною земельною ділянкою батько ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_16 вказав, що проживає по АДРЕСА_9 уже 34 роки. На спірній ділянці були чагарники, чоловік ОСОБА_3 зробив порядок, але зі слів дружини та тещі йому відомо, що колись ця земля належала родині ОСОБА_3, яких виселили .

Суд, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до такого висновку.

Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Як зазначено в ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України).

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).

На суд покладається обов'язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов"язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та клопотань.

З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду спору по суті.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд ( ст.13 ЦПК УКраїни).

Як встановлено судом, предметом розгляду справи є спадкування земельної ділянки за законом (через відсутність заповіту) по АДРЕСА_11 після смерті ОСОБА_7

Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Згідно зі статтею 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Встановлено, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_6, відповідно до вищезгаданої статті, є часом відкриття спадщини ( а.с.10).

За змістом розділу VII ЦК УРСР (1963 р.), прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об'єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

З матеріалів справи вбачається, що 18.11.1995року ОСОБА_9 та ОСОБА_8 придбали у виконкомі Болехівської міської ради згідно договору купівлі- продажу по ? частині будинку по АДРЕСА_12).

За цим будинком згідно генерального плану облікувалася земельна ділянка, площею 0,3713 га. ( а.с.76).

Встановлено, що вказаний будинок став непридатним для проживання та був розібраний в 1980роках, а ОСОБА_9 та ОСОБА_8 здійснили будівництво нових житлових будинків для проживання за іншими адресами.

Так, згідно договору про надання земельної ділянки на підставі рішення виконкому Болехівської міської ради від 27.03.1969року ОСОБА_7 надано дозвіл для будівництва житлового будинку по АДРЕСА_13) та виділено земельну ділянку під забудову, площею 600кв.м. ( а.с.82).

Збудувавши вказаний будинок, ОСОБА_7 проживав в ньому разом з сином ОСОБА_9 та дружиною ОСОБА_10

За цим будинковолодінням облікована земельна ділянка, площею 2250 кв.м. ( а.с.112).

Із свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.02.2001року вбачається, що після смерті ОСОБА_7 спадщину у вигляді будинковолодіння в АДРЕСА_14 прийняли в рівних частках його дружина ОСОБА_10 та син - ОСОБА_9 ( а.с.118).

Як ствердила позивач, у спадкову масу не ввійшов житловий будинок по АДРЕСА_15, оскільки на момент спадкування його вже не існувало.

Однак позивач претендує на земельну ділянку за вказаною адресою, яку виділено ОСОБА_7 в 1997році для обслуговування будинку.

Так, рішенням сесії Болехівської міської ради від 30 грудня 1997року ОСОБА_7 згідно Декрету КМ України від 30.12. 1997р. «Про приватизацію земельних ділянок» передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,41га в м.Болехові, куди ввійшли зазначені вище дві земельні ділянки в АДРЕСА_16

Спір же між сторонами виник щодо земельної ділянки площею по АДРЕСА_9.

Також встановлено, що ОСОБА_17, отримавши вказане рішення, не завершив приватизацію земельної ділянки за вказаною адресою, не виготовив правовстановлюючий документу та 06 лютого 1998року помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть ( а.с.10).

Відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" сільські, селищні, міські Ради народних депутатів мали забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України.

Дію статей 17,23 Земельного кодексу щодо власників земельних ділянок, визначених ст. 1 цього Декрету, було зупинено.

Відповідно до абз. 2 п. 1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу 2001р., який набрав чинності з 01.01.2002р., в редакції змін, внесених Законом України від 16.09.2008р. №509 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву» установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Даний Декрет втратив чинність згідно Закону України від 14.09.2006р. №139.

Таким чином, під час дії Декрету зупинялась дія ст. 17,23 Земельного Кодексу 1992р. щодо посвідчення права власності або права постійного користування на земельну ділянку державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів тільки у випадках посвідчення права власності громадянам України для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель(присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм установлених Земельним Кодексом України.

Постановою Верховної Ради України від 13.03.1992р. №2201 були затверджені форми державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею; на право постійного володіння землею; на право постійного користування землею, приватної власності на землю і право постійного користування землею.

Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч.3 ст.116 ЗК).

Відповідно до абзацу 6 п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця.

Враховуючи викладене, оскільки за життя ОСОБА_18 розпочав процедуру приватизації спірної земельної ділянки, однак не встиг отримати документи про право власності на неї , то право власності на це майно спадкодавець не набув.

На час відкриття спадщини йому належало лише право на завершення процедури приватизації та державну реєстрацію права власності земельних ділянок. Це право в порядку спадкування за законом перейшло до його спадкоємців (ОСОБА_10 та ОСОБА_9.) і могло бути реалізовано шляхом звернення безпосередньо до органу приватизації- Болехівської міської ради для видачі Державного акту.

Як встановлено судом, дружина померлого - ОСОБА_10 з такими вимогами щодо завершення приватизації земельної ділянки після смерті чоловіка ОСОБА_18 не зверталася.

Через 16 років після смерті ОСОБА_18 до Болехівської міської ради в 2014році звернувся син ОСОБА_9 із заявою про надання йому земельної ділянки по АДРЕСА_9, 67.

Також встановлено, що із заявою про приватизацію цієї ж земельної ділянки звернулася відповідач ОСОБА_3, вказуючи, що на цій земельній ділянці розташовано господарство її дідуся ОСОБА_12, який в 1949році був вивезений в Хабаровський край з конфіскацією майна, а у вказане господарство заселені на проживання ОСОБА_9 та ОСОБА_11

Сесія Болехівської міської ради від 18.09.2014року, розглянувши обидві заяви, прийняла рішення про надання дозволу ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею, 0,26 га по АДРЕСА_9 для ведення особистого селянського господарства і таким чином відмовила ОСОБА_9 у наданні йому вказаної земельної ділянки, хоч в рішенні про це не зазначено ( а.с.4).

На підставі вказаного рішення ОСОБА_3 здійснила реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку, площею 0,1694га, кадастровий номер НОМЕР_2 ( а.с.160).

Прийняття такого рішення обгрунтовано тим, що на вказаній земельній ділянці по АДРЕСА_17 відсутнє нерухоме майно ( будинковолодіння), в якому за твердження ОСОБА_9 проживали його батьки та відсутні документи на успадкування ним вказаного будинковолодіння ( в дійсності ОСОБА_9 успадкував будинковолодіння по АДРЕСА_18), а також не користування вказаною ділянкою протягом тривалого часу . ( а.с.121,122).

Вказане рішення щодо спірної земельної ділянки ОСОБА_9 не оскаржив, хоч, як ствердила позивач, був ознайомлений з ним.

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_9 помер ( а.с.9).

Його дружина ОСОБА_1, звертаючись до суду з вимогами про скасування спірного рішення вказувала на те, що ОСОБА_9 успадкував вказану земельну ділянку після смерті батька ОСОБА_18, та , відповідно, вона як спадкоємець за законом після смерті чоловіка, теж має право на користування спірною ділянкою.

Однак, з такими доводами суд не погоджується, виходячи з наступного.

До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право на безоплатну приватизацію земельної ділянки припиняється з моменту смерті фізичної особи та не входить до складу спадщини, оскільки є правом, що нерозривно пов'язане з особою спадкодавця (ст. 1219 ЦК України, ст. 121 ЗК України).

Як зазначено в ч.1 статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". ( ст. 126 Земельного кодексу України).

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" передбачено, що відповідно до статті 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом

Відповідно до п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/13, набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців в порядку спадкування.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка не надала суду доказів на підтвердження тієї обставини, що її чоловік ОСОБА_9 завершив приватизацію спірної земельної ділянки після смерті батька, отримавши правовстановлюючий документ на неї та здійснив реєстрацію права власності на земельну ділянку.

Таким чином, встановлено, що на момент смерті (відкриття спадщини) ОСОБА_9 не набув права власності на земельну ділянку, яка розташована по АДРЕСА_8, а відтак, земельна ділянка не може бути предметом спадкування після його смерті.

Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відсутність порушеного права є підставою для відмови у позові.

Оскільки судом встановлено та не спростовано позивачем у справі, що за життя ОСОБА_9 не набув право власності на спірну земельну ділянку ( по АДРЕСА_8), то право позивача, як спадкоємця після його смерті, за захистом якого звернулася в суд не порушено, тому в позові слід відмовити.

У відповідності до вимог п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України у зв"язку з відмовою у позові судові витрати, пов"язані з розглядом спраи, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, ст. 524, 529 ЦК УРСР (1963 р.), ст. 125, 126 Земельного кодексу України, ст. 1216,1218, 1219, 1225 ЦКУкраїни, керуючись ст.10,11,12,13,89,141,258, 259 264,265, 268 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

В позові ( уточненій редакції) ОСОБА_1 до Болехівської міської ради, ОСОБА_3 про скасування рішення Болехівської міської ради від 18.09.2014року " Про розгляд звернень гр. ОСОБА_3." відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Болехівський міський суд. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Найменування та ім'я сторін, їх місцезнаходження та проживання :

ОСОБА_1 - реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1, місце проживання АДРЕСА_19

ОСОБА_3 - паспорт серії НОМЕР_3.

Болехівська міська рада, місцезнаходження пл. І.Франка,12, м.Болехів Івано-Франківська область, .

Дата складання повного тексту рішення -16 березня 2018 року. Суддя Головенко О.С.