РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 березня 2018 року Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючого - судді Карплюка О.І.

при секретарі Скоринському В.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

та представника відповідача Ткачука О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Фідобанк» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання недійсним додаткового договору,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Фідобанк» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання недійсним додаткового договору від 22 грудня 2015 року щодо проведення ПАТ «Фідобанк» реструктиризації за кредитним договором від 25 червня 2008 року шляхом зміни валюти кредитування з долара США на гривню, посилаючись на те, що вона була проведена без його відома, згоди та участі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача ПАТ «Фідобанк» в судовому засіданні проти позову заперечує, посилаючись на його необгрунтованість.

Представник відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не з'явився без поважних причин, повідомлений про дату, час і місце судового засідання належним чином, не повідомивши про причини неявки.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Так, судом встановлено, що 25 червня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, згідно якого позивачу надано кредит в сумі 80000 доларів США строком до 24 червня 2028 року зі сплатою 12,5% річних за користування кредитними коштами (п. 1.1. цього договору).

Відповідно до вимог ст. 215 ч. 1 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до вимог ст. 627 ч. 1 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до вимог ст. 628 ч. 1 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до вимог ст. 640 ч. 1 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до вимог ст. 641 ч. 1 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Відповідно до вимог ст. 642 ч. ч. 1 та 2 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

17 грудня 2015 року ПАТ «Фідобанк» направив ОСОБА_3 пропозицію (оферту) щодо внесення змін до вищезгаданого кредитного договору, зокрема, щодо реструктиризації заборгованості боржника та подальшої її фіксації в гривні.

Однак, сторонами не надано суду доказів щодо отримання позивачем даної пропозиції та вчиненням ним дій, які засвідчують його бажання внести зміни до вищезгаданого кредитного договору.

Таким чином, на думку суду, ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_3 додаткового договору 22 грудня 2015 року не укладали, в зв'язку з чим підстав для визнання його недійсним суд не вбачає.

Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є не обгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 203, 215, 627 ч. 1, 628 ч. 1, 638, 640 ч. 1, 641 ч. 1, 642 ч. ч. 1 та 2 ЦК України, суд

вирішив:

У позові ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Фідобанк» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання недійсним додаткового договору від 22 грудня 2015 року щодо проведення публічним акціонерним товариством «Фідобанк» реструктиризації за кредитним договором від 25 червня 2008 року шляхом зміни валюти кредитування з долара США на гривню відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя:

07.03.2018