Справа № 367/2127/14-ц Головуючий у І інстанції Чернов Д. Є.
Провадження № 22-ц/780/6/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 14.03.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 березня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Мельника Я.С., Фінагеєва В.О.

секретар: Тимошевська С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 червня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року позивач ПАТ «КБ «Хрещатик» звернувся до суду з вищезазначеним позовом обґрунтовуючи його тим, що 24 березня 2008 року між ПАТ «КБ «Хрещатик», який з 12 травня 2010 року є правонаступником ВАТ «КБ «Хрещатик», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 057-пп, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 500000,00 грн. із щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,5 % річних з терміном повернення до 23 березня 2009 року. Остання сплата процентів за користування кредитом відбулася 28 лютого 2014 року у сумі 4235,96 грн., а платіж спрямований на погашення кредиту було отримано 31 травня 2012 року в сумі 15000,00 грн.. Проте, всупереч вимогам Кредитного договору, відповідач зобовязання належним чином не виконує в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 12 березня 2014 року становить 327779,25 грн., з яких: заборгованість за кредитом з березня 2009 року 285000,00 грн., заборгованість по відсоткам за лютий 2014 року 3826,03 грн., пеня за прострочення погашення кредиту 38939,59 грн., пеня за прострочення погашення процентів за користування кредитом - 13,63 грн.. Тому просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Хрещатик» заборгованість за кредитним договором у сумі 327779,25 грн., вирішити питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 11 червня 2014 року позов задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Хрещатик» заборгованість за кредитним договором №057-пп від 24.03.2008 року у сумі 327779,25 грн.; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Хрещатик» витрати по сплаті судового збору в сумі 3277,80 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати заочне рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову, посилаючись на його незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що вказаний кредит не отримував, а заяву на отримання кредиту не подавав, оскільки кредитний договір не підписував. Вважає, що у договорі та заяві на видачу готівки стоять не його підписи, які до того ж різняться між собою. Вважає, що зазначені документи є підробленими службовими особами ПАТ «КБ «Хрещатик». Вказує, що ніколи не вчиняв платежі з повернення коштів по тілу кредиту та відсотків за користування кредитом. Крім того, вказує, що строки позовної давності для звернення до суду позивачем пропущено, оскільки строк дії договору до 23 березня 2009 року, а з позовом ПАТ «КБ «Хрещатик» звернувся лише 16 квітня 2014 року. Вказує, що в матеріалах справі відсутні будь-які докази того, що він сплачував кошти на погашення кредиту. Вказує, що номери рахунків вказані у банківській виписці і МФО банку відрізняються від тих, які зазначено у п.4.3. та п.4.4. (плата за кредит та порядок його погашення) кредитного договору. Вважає, що у матеріалах справи відсутній договір іпотеки, зазначений у п.2.1.2. кредитного договору. Крім того, позивач змінив організаційно-правову форму, про що не повідомив відповідача, чим порушив вимоги ЦК України. Також, вказує, що позивачем не надано розрахунку погашення кредиту та графіку погашення відсотків за користування кредитними коштами.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що 24 березня 2008 року між ПАТ «КБ «Хрещатик», який з 12 травня 2010 року є правонаступником ВАТ «КБ «Хрещатик», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 057-пп, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 500000,00грн. Позивач виконав у повному обсязі всі зобов'язання перед відповідачем, а саме: надав кредит в повному обсязі в порядку, визначеному кредитним договором, що підтверджується заявою на видачу готівки від 24 березня 2008 року, а відповідач в свою чергу зобов'язання, передбачені кредитним договором в частині погашення кредитної заборгованості, належним чином не виконав, відсотки за користування кредитом, пеню та штраф не сплатив, чим порушив договірні зобов'язання перед позивачем, а також ст.ст. 526, 530, 1049, 1054 ЦК України.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Колегія суддів, не погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що наявність у ОСОБА_2 заборгованості перед позивачем підтверджуються копією кредитного договору №057-пп від 24 березня 2008 року, розрахунком заборгованості по кредитному договору № 057-пп від 24 березня 2008 року, копією заяви на видачу готівки від 24 березня .2008 року та іншими матеріалами справи.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного ОСОБА_1.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 24 березня 2008 року між ПАТ «КБ «Хрещатик», який з 12 травня 2010 року є правонаступником ВАТ «КБ «Хрещатик», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 057-пп (т.1 а.с.6-9).

Відповідно до умов вказаного договору ПАТ «КБ «Хрещатик» надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 500000,00 грн. із щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,5 % річних з терміном повернення до 23 березня 2009 року.

Згідно заяви на видачу готівки №1 від 24 березня 2008 року ОСОБА_2 отримав 490000,00 грн. у касі ВАТ КБ «Хрещатик» (т.1 а.с.11).

Відповідно до п.2.1.2 кредитного договору № 057-пп від 24 березня 2008 року видача кредиту здійснюється при виконання позичальником наступних умов: укладання з кредитором наступного договору, що будить забезпечувати виконання зобовязань за цим договором: договір іпотеки земельної ділянки загальною площею 0,0634 га, яка знаходиться за адресою: м. Київ, Ленінградський р-н, по вул. Садовій 22, діл. 38 (С/Т «Приладобудівник»), заставною вартістю 1000000,00 грн., що належить ОСОБА_3 (т.1. а.с.6).

Позивач не надав суду апеляційної інстанції доказів укладання іпотечного договору, визначеного п. 2.1.2 кредитного договору № 057-пп від 24 березня 2008 року.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 22 червня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві з заявою про те, що невстановлена особа перебуваючи в приміщенні ПАТ «КБ «Хрещатик», що по вул. Хрещатик, 8 А у м. Києві, підробила його підпис на кредитному договорі, що підтверджується витягом з кримінального провадження (т.1 а.с.114).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У суді апеляційної інстанції представник позивача стверджував, що відповідач визнавав своє зобовязання перед позивачем шляхом погашення заборгованості та внесенням платежів по кредитному договору, на підтвердження чого надав заяви на переказ готівки від 24.03.2011 року, 24.03.2011 року, 11.05.2011 року, 11.05.2011 року, 21.02.2012 року.

У суді апеляційної інстанції відповідач категорично заперечував факт підписання кредитного договору, підписання заяви на видачу готівки та отримання коштів, а також погашення заборгованості по кредитному договору. Зазначав, що він укладав з позивачем строкові депозитні договори, та кожні три місяці їх перепідписував, і в разі наявності у нього кредитних зобовязань у нього б списали кошти з депозитних рахунків.

20 листопада 2016 року з Науково-дослідної лабораторії судових експертиз до Апеляційного суду Київської області надійшли матеріали цивільної справи разом з висновком експертів від 15 листопада 2016 року. Відповідно до висновків експертів підписи в кредитному договорі №057-пп від 24 березня 2008 року, виконані на кожній сторінці в графі «Позичальник» барвником чорного кольору, виконані ОСОБА_2. Підпис в заяві на видачу готівки №1 від 24 березня 2008 року, виконаний в графі «Підпис отримувача» барвником синього кольору, виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою (т.1 а.с.182-186).

23 лютого 2018 року з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз до Апеляційного суду Київської області надійшли матеріали цивільної справи разом з висновком експертів від 20 лютого 2018 року. Відповідно до висновків експертів досліджувані записи «Сябро» у графах «Підпис платника» у документах: заявах на переказ готівки №1 від 24.03.2011 (на суму 49766,00 грн.), №1 від 24.03.2011 (на суму 50000,00 грн.), №1 від 11.05.2011 (на суму 30000,00 грн.), №CR11_24548 від 11.05.2011 (на суму 5974,93 грн.), виконані рукописно без попередньої технічної підготовки і технічних засобів. Рукописні записи «Сябро», що містяться у графі «Підпис платника» в заявах на переказ готівки №1 від 24.03.2011 (на суму 49766,00 грн.), №1 від 24.03.2011 (на суму 50000,00 грн.), №1 від 11.05.2011 (на суму 30000,00 грн.), №CR11_24548 від 11.05.2011 (на суму 5974,93 грн.) виконані не ОСОБА_2, а іншою особою з наслідуванням почерку ОСОБА_2 (т.2 а.с.42-47).

Відповідно до ч.1 ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши всі докази, наявні у матеріалах справи, у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що підстави для відхилення судом висновків експертів відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Колегія суддів не приймає до уваги докази надані позивачем, а саме: заяву на видачу готівки, яка свідчить про отримання грошових коштів відповідачем, а також заяви на переказ готівки, що свідчать про погашення відповідачем кредитного зобовязання, оскільки зазначені докази спростовуються висновками експертів, в яких зазначено, що підписи від імені ОСОБА_2 в зазначених документах здійсненні не ОСОБА_2

Таким чином, колегія суддів погоджується с доводами апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не отримував кошти відповідно до кредитного договру на підставі заяви на видачу готівки, не сплачував внески на погашення кредиту, не укладав договір іпотеки визначений в п.2.1.2 кредитного договору, а тому відсутні підстави вважати, що у відповідача виникло зобов`язання щодо повернення кредитних коштів перед позивачем.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що останній платіж на погашення відсотків за користування кредитом відповідачем здійснено 28 лютого 2014 року у сумі 4235,96 грн.

З урахуванням викладеного колегія судів вважає, що права позивача не були порушені відповідачем, оскільки останній коштів від банківської у станови не отримував, а тому в нього не виник обовязок повертати їх банку.

Тобто при вирішенні даного спору суд першої інстанції не вірно застосував норми матеріального права, а саме положення ст. ст.1054 ЦК України, дав невірну оцінку доказам наявним в матеріалах справа та прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог відповідно до вимог ст.376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 червня 2014 року скасувати повністю і ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного ОСОБА_1 протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «14» березня 2018 року.

Головуючий:

Судді: