Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.03.2018 р. 145/943/17

2/145/43/2018

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Ратушняка І. О.

при секретарі Тихій О.Н.,

за участю представника позивача Сікори О.Г.,

представника відповідача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Тиврів цивільну справу за позовом Тиврівської районної державної адміністрації до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав,

встановив :

Тиврівська РДА звернулась до суду з позовом, в якому вказує, що ОСОБА_3 є матір'ю малолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 Відомості про батька в свідоцтві про народження дітей записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, зі слів матері.

Дана родина проживає в АДРЕСА_1, в будинку співмешканця ОСОБА_3, ОСОБА_6, 1972 р.н., та перебуває на обліку служби у справах дітей райдержадміністрації.

Мати малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 - ОСОБА_3, за місцем проживання характеризується негативно. Зловживає спиртним, неналежно виконує батьківські обов'язки, веде безвідповідальний спосіб життя, часто залишає дітей самих або на сторонніх осіб.

Питання про передачу сім'ї ОСОБА_3 під соціальний супровід районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді розглядалося на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини Тиврівської райдержадміністрації від 19.05.2017 року № 5.

Дана сім'я з 06.03.2013 р. перебуває на обліку Тиврівського РЦСССДМ, як така, що перебуває у складних життєвих обставинах. 16.06.2017 р. до служби у справах дітей Тиврівської РДА надійшло повідомлення від Селищенської сільської ради Тиврівського району про неналежне виконання батьківських обов'язків ОСОБА_3, яка з кінця травня 2017 року з молодшим сином ОСОБА_7 змінила місце проживання та переїхала до свого нового співмешканця, з її слів спочатку у м. Вінниця, а згодом до с. Боблів Немирівського району.

Старший син залишився проживати з колишнім співмешканцем ОСОБА_3 - ОСОБА_6 .

При поверненні ОСОБА_3 до с.Селище на засіданні виконкому Селищенської сільської ради 16.06.2017 було прийнято рішення від про негайне вилучення дітей, так як молодша дитина була брудна та голодна, а до старшої мати турботи та уваги не проявляла.

Згідно рішення Селищенської сільської ради малолітніх дітей було влаштовано до Гніванської ЦРЛ, звідки ОСОБА_3 їх викрала, переховувалась у лісі, розшукувалась працівниками правоохоронних органів, була затримана. Після чого малолітній ОСОБА_5 був влаштований до Вінницької обласної дитячої лікарні, а ОСОБА_4 - до Вінницького обласного центру соціально-психологічної реабілітації (за направленням служби у справах дітей облдержадміністрації).

Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно її малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

ОСОБА_3 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, зловживає спиртними напоями, що згідно ст.164 СК є підставою для позбавлення її батьківських прав відносно її малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

Просить позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно її малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5

В судовому засіданні представник органу опіки і піклування Тиврівської РДА Сікора О.Г. позов підтримала, вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітніх дітей: сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги не визнали, просять відмовити в задоволенні позову.

Відповідачка ОСОБА_3 пояснила, що любить своїх дітей, бажає займатись їхнім вихованням, дбати про них. Вже не вживає спиртні напої, працює на сезонних роботах, навідує дітей у державних закладах.

Свідок ОСОБА_9 показала суду, що вона - завідувач дошкільної установи с.Селище, знає цю сім'ю вже близько 6 років, бувало, батьки приходили забирати сина п'яними. Перед випуском старшого хлопчика відповідачка знайшла нового співмешканця та виїхала з меншим сином в інший район. Вона вмовила ОСОБА_3 дати закінчити ОСОБА_2 дитячий садок. На випуск до сина матір не приїхала, приїжджала лише отримати гроші на дітей і знов поїхала. Прийняли рішення про вилучення дітей, оскільки вона дітьми взагалі не цікавилася.

Свідок ОСОБА_10 показала суду, що вона - секретар Селищенської сільської ради. Сім'ю ОСОБА_3 знає з 2010 року. Спочатку тимчасово вилучили дітей: в хаті був безлад, їсти не було, діти не доглянуті, тому дали батькам можливість привести житло у належний стан. Був випадок, коли о 23 годині знайшли меншу дитину у лісі. Також, коли ОСОБА_3 з дитиною положили до лікарні, вона втекла з нею, їх почали шукати, вдома не було, однак в магазині ОСОБА_3 купувала пляшку горілки. Знайшли їх в лісі, забрали дитину, вимили, одягли, зібрали терміново виконком та прийняли рішення негайно вилучити дітей. Дитину забрали у лікарню, а наступного дня її було направлено у м.Вінницю, в реанімацію.

Свідок ОСОБА_6 показав суду, що ОСОБА_2 та ОСОБА_2 - його діти, однак батьківство він не встановлював. Ні він, ні ОСОБА_3 на даний час не вживають спиртних напоїв, працюють, зробили ремонт в будинку, робили закрутки, бажають повернути дітей у сім'ю.

Свідок ОСОБА_11 показала суду, що вона - сусідка ОСОБА_3 та ОСОБА_6. ОСОБА_3 добре доглядала за дітьми, купувала їм усе, не ображала. ОСОБА_12 вона не бачила. Вадим було запив, як ОСОБА_12 з іншим чоловіком жила. Нічого поганого вона про сім'ю відповідачки та ОСОБА_6 сказати не може.

Свідок ОСОБА_13 показав суду, що він - лікар, прибував за викликом до ОСОБА_3, діти були доглянуті, у будинку - прибрано. Запаху алкоголю від відповідачки не чув, вона почувалася погано, однак від госпіталізації відмовилася.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст.164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 є матір'ю малолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується свідоцтвами про їх народження (а.с.4, 5).

Відомості про батька в свідоцтві про народження дітей записані зі слів матері, відповідно до ч.1 ст.135 СК України, що стверджується витягами з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження (а.с.6, 7).

Відповідно до повідомлення Служби в справах дітей РДА №01-19/381 від 26.09.2017 р. Дана сім'я з 06.03.2013 р. перебуває на обліку Тиврівського РЦСССДМ, як така, що перебуває у складних життєвих обставинах. Починаючи з 2013 року, сім'я тричі перебувала під соціальним супроводом фахівця із соціальної роботи з метою підвищення рівня виховного потенціалу та покращення соціально-побутових умов проживання. Під час всього періоду здійснення соціальної роботи з сім'єю ОСОБА_3, мати постійно змінювала своє відношення до виконання поставлених завдань, то співпрацюючи із фахівцем, то ігноруючи вказівки та поради. На даний час ОСОБА_3 працює на сезонних роботах в с.Ільківка, проживає в будинку співмешканця ОСОБА_6. В будинку ОСОБА_3 з ОСОБА_6 пофарбували кімнати, підлогу, вікно, побілили півбудинку ззовні. Марія постійно відвідує обох дітей у закладах державного утримання.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов'язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки.

В п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вказано, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позивач в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, послався на те, що відповідачка з кінця травня 2017 року з молодшим сином ОСОБА_7 змінила місце проживання та переїхала до свого нового співмешканця, залишивши старшого сина проживати з колишнім співмешканцем ОСОБА_6, що вона зловживає спиртними напоями, не займається вихованням дітей.

Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3, оскільки вона свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, ухиляється від їх виконання, зловживає спиртними напоями, що згідно ст.164 СК є підставою для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно її малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

Умовою по ухиленню від обов'язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п.2 ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов'язками.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Відповідачка ОСОБА_3 на даний час влаштувалась на роботу, зробила ремонт у будинку, не вживає спиртних напоїв, бажає повернути дітей, а тому підстав вважати, що вона злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, немає, а вжиті заходи дали позитивний результат.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю (батьком).

Рішенням Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 р. у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення набути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків; пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Верховний Суд України в постанові у справі № 6-154цс 13 від 05.02.2014 року зробив наступний висновок: відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків без поважних причин, а судом не встановлено винної поведінки останнього щодо ухилення від виховання дітей і свідомого нехтування ним своїми обов'язками, тому підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, установлені п.2 ч.1 ст.164 СК України, відсутні.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_3 відносно її дітей не забезпечуватиме інтересів самих дітей.

Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення їх матері батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов'язків.

Суд вважає, що в судовому засіданні не було встановлено, що відповідач ОСОБА_3 злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, вона влаштувалась на роботу, зробила ремонт у будинку, не вживає спиртних напоїв, бажає повернути дітей.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна.

На підставі викладеного, ст.ст.164-167 СК України, Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 р., Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», керуючись ст.ст.4, 7, 12, 13, 81, 89, 229, 258-259, 263-265, 273, 268 ЦПК України, суд,

вирішив:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення, тобто з 15.03.2018 р.

Суддя Ратушняк І. О.