ПОСТАНОВА

Іменем України

15 березня 2018 року м. Кропивницький

справа № 395/208/17

провадження № 22-ц/781/93/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Голованя А.М., Дьомич Л.М.,

при секретарі - Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області у складі судді Орендовського В.А. від 25 жовтня 2017 року у справі за її позовом до ОСОБА_2, за участю третьої особи - приватного нотаріус Новомиргородського районного нотаріального округу Кіровоградської області Кізіль Ольга Олександрівна про визнання договору міни (бартеру) недійсним, -

встановив:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що вона є власником земельної ділянки площею 2,53 га, яка розташована на території Тишківської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області. У 2011 році вона звернулася до представників товариства з обмеженою відповідальністю «Агролан» з проханням видати їй кошти в сумі 10 000 грн. в рахунок орендної плати, на що останні погодилися та повідомили про те, що для оформлення всіх документів для видачі грошових коштів необхідно звернутися до нотаріуса та підписати відповідні документи. Після підписання документів представник ТОВ «Агролан» видав їй кошти в сумі 10 000 грн. та забрав оригінал державного акта, пояснивши це тим, що він необхідний для присвоєння кадастрового номера та оформлення інших документів. У 2016 році вона вирішила змінити орендаря та звернулася до товариства з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт - Н» для оформлення договору оренди, внаслідок чого їй стало відомо, що вказана земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_2, який є власником ТОВ «Агролан», на підставі договору міни № 960 від 13.12.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомиргородського районного нотаріального округу Кізіль О.О. Зазначила, що про існування вказаного договору їй відомо не було, копії договору вона не має, та ніякої земельної ділянки взамін не отримувала. Посилаючись на ці обставини, а також на те, що відповідач обманним шляхом оформив договір міни, скориставшись її не обізнаністю в юридичних питаннях, не розуміючи те, який насправді вона підписувала документ, просила визначити недійсним договір міни за № 960 від 13.12.2013 року, укладеного між нею та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Новомиргородського районного нотаріального округу Кізіль О.О.

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі скаржник посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Зокрема зазначає, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не враховано той факт, що під впливом тяжкої обставини, а саме безпомічного її стану, було укладено договір міни, який є вкрай невигідним для неї, а також не відповідає її внутрішній волі та життєвим обставинам, що склалися. Вважає, що даний договір міни є удаваним правочином, який приховує укладений між ними договір купівлі - продажу. З цих же підстав, не може погодитися з висновком суду про пропуск нею строку позовної давності та застосування наслідків передбачених ст. 267 ЦК України, оскільки на момент укладання оспорюваного правочину вона не могла знати про порушення її прав.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 2,53 га, що розташована на території Тишківської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва /а.с. 7/.

Згідно договору міни земельних ділянок № 960 від 13.12.2013 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посвідченого приватним нотаріусом Новомиргородського нотаріального округу Кізіль О.О. - ОСОБА_1, діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин (зокрема, з вимогами недійсності правочину), уклали цей договір про те, що ОСОБА_4 міняє земельну ділянку площею 0,05 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться на території Йосипівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право власності на вказану земельну ділянку посвідчується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, індексний номер 10384644, виданого реєстраційною службою Новомиргородського газонного управління юстиції Кіровоградської області Нормативна грошова оцінка тієї ділянки склала на момент укладення спірного договору 1170 гривень на належну ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,5253 га, кадастровий номер НОМЕР_3, що знаходиться на території Тишківської сільської ради Hовомиргородського району Кіровоградської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право власності на вказану земельну ділянку посвідчується Державним актом на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1, виданого Новомиргородською районною державною адміністрацією Кіровоградської області 29.05.2002 р. Нормативна грошова оцінка вказаної земельної ділянки на момент укладення вказаного договору склала 67145 гривень.

У пункті 2.2 договору зазначено, що обмін земельних ділянок проводиться з грошовою доплатою 9000 гривень /а.с.71-72/.

Суд першої інстанції встановивши те, що при укладенні договору міни земельних ділянок було порушено норми чинного законодавства, а саме те, що оспорюваний договір був укладений в період дії заборони на відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв) та з порушенням вимог Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», при цьому, обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду і відповідачем заявлено про застування наслідків пропуску цього строку /а.с.93-98/.

Такий висновок суду є правильним та відповідає встановленим обставинам справи.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Твердження позивача про те, що судом першої інстанції строк звернення з позовом нею не пропущено, оскільки вона не могла знати і дізнатися про порушення її прав раніше, є безпідставними виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.(ст. 257 ЦК України).

За правилами ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 заявив про те, що позивач не знала про порушення її прав, оскільки не має юридичної освіти та не користувалась правовою допомогою.

Колегія суддів не визнає дані обставини поважними, оскільки ОСОБА_1 є повноцінною дієздатною особою, учасником цивільних відносин. Маючи визначені Цивільним Кодексом України права і обов'язки учасника цивільних відносин і укладаючи договір міни № 960 від 13.12.2013 року, ОСОБА_1 була зобов'язана перед його підписанням прочитати умови, зрозуміти його зміст, та передбачити наслідки вчинення даного правочину.

З огляду на вказане, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 пропустила строк позовної давності без поважних причин.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновком суду по їх оцінці.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст постанови виготовлено 20.03.2018 року.

Головуючий:

Судді: