Провадження № 22-ц/773/337/18 Категорія: 81 Доповідач: Киця С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2018 року місто ОСОБА_1

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С.І.,

суддів Здрилюк О.І., Шевчук Л.Я.,

секретар судового засідання Черняк О.В.,

за участю: боржника ОСОБА_2,

представника боржника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_4 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 грудня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_4 звернувся в суд з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, мотивуючи його тим, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Волинській області перебуває виконавчий лист по справі № 161/155776/15ц від 16.02.2016 року, виданий Луцьким міськрайонним судом Волинської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 боргу за договором позики в розмірі 266113, 5 доларів США, що станом на 22.05.2015 року становить 5501025, 55 грн. та судового збору в розмірі 3654 грн. Ним було відкрито виконавче провадження по виконанню вказаного виконавчого листа, боржнику надано строк для виконання рішення суду в добровільному порядку. Боржник ознайомлений з постановою про відкриття виконавчого провадження 30.03.2016 року та отримав копію виконавчого листа. На належне боржнику майно було накладено арешт. Боржник ОСОБА_2 рішення суду в добровільному порядку не виконав. На його виклики не реагує, поштової кореспонденції не отримує, на телефонні дзвінки не відповідає. Під час виконання рішення суду ним встановлено, що майна на праві приватної власності (окрім майна, яке перебуває в іпотеці в АТ «Ощадбанк») у боржника немає, будь-яких доходів він не отримує, на обліку в Пенсійному Фонді України не перебуває.

На його запит Державною прикордонною службою України листом надано відповідь від 19.10.2017 року, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, протягом 2013-2017 років багаторазово перетинав межі України. Отже, боржник отримує дохід за межами України.

Він вже один раз звертався з поданням до Луцького міськрайонного суду про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 30.09.2016 року подання задоволено, обмежено тимчасово ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України. Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 26.12.2016 року вказану ухвалу суду першої інстанції скасовано та ухвалено нову, якою у задоволенні подання відмовлено. Судом взято до уваги покликання боржника на те, що його малолітній син ОСОБА_6 є інвалідом дитинства та потребує лікування у Варшавському інституті матері і дитини. Боржнику необхідно буде виїхати за межі України разом із своїм сином, про що буде повідомлено державного виконавця. Однак, про перетин державного кордону боржник його не повідомив, до Відділу ДВС не разу не зявився, про причини неявки та причини невиконання рішення суду не повідомляв.

Просив суд тимчасово обмежити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, у праві виїзду за межі України до виконання ним зобовязань згідно виконавчого листа Луцького міськрайонного суду по справі № 161/15576/15ц від 16.02.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 боргу за договором позики в розмірі 266113,5 доларів США, що становить 5501025, 55 грн. та судового збору в розмірі 3654 грн.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 грудня 2017 року подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_4 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 задоволено. Тимчасово обмежено боржника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3), у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання зобов'язань згідно виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом 16.02.2016 року про стягнення боргу за договором позики в розмірі 261113, 5 доларів США, що станом на 26.12.2017 року становить 5369642, 55 гривень. .

В апеляційній скарзі боржник ОСОБА_2, покликаючись на неповне зясування обставин справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати цю ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити в задоволенні подання. Зазначає, що державним виконавцем не доведено факту його ухилення від виконання зобовязань. Протягом 2017 року він намагається виконувати рішення суду та погасив 5000 доларів США боргу, що не заперечується стягувачем. Необхідність виїзду за кордон пояснюється необхідністю лікування його сина ОСОБА_6, який є інвалідом дитинства та потребує лікування у Варшавському центрі матері і дитини, що підтверджується випискою № 618849 від 09.02.2018 року лікаря-генетика Обласного дитячого територіального медичного обєднання. 06.02.2018 року він їхав разом з сином на лікування у Варшавський інститут матері і дитини і йому стало відомо, що ухвалою Луцького міськрайонного суду від 26 грудня 2017 року йому заборонено виїзджати за межі України.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Волинській області перебуває виконавчий лист, виданий Луцьким міськрайонним судом в справі № 161/15576/15ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 боргу за договором позики в сумі 266113,5 доларів США, що станом на 22.05.2015 року становить 5501025,55 гривень та судового збору в розмірі 3654 гривні.

На підставі даного виконавчого листа державним виконавцем 23 березня 2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №50595074, про що повідомлено боржника у встановленому законом порядку. Зокрема, 30 березня 2016 року боржником було отримано копію постанови про відкриття виконавчого провадження та копію виконавчого листа.

З матеріалів справи вбачається, що з метою перевірки майнового стану боржника державним виконавцем здійснено відповідні запити. Згідно інформації, наданої державному виконавцю, вбачається, що майно належне боржнику на праві власності відсутнє (крім майна, що перебуває в іпотеці в АТ «Ощадбанк»), будь-яких доходів він не отримує, на обліку в Пенсійному Фонді України не перебуває.

Державним виконавцем надіслано запити до ОСОБА_1 центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, останній надав інформацію про те, що боржник багаторазово в період 2013 2017 років перетинав кордон (останній виїзд здійснено 25.08.2017 року).

З доданого до подання розрахунку заборгованості вбачається, що боржником була частково погашена заборгованість в розмірі 5000 доларів США, що станом на день погашення заборгованості становить 131383 гривень. Залишок за виконавчим документом станом на 26.12.2017 року складає 261113,50 доларів США, що становить 5369642,55 гривень та судовий збір в розмірі 3654,00 гривень.

Право громадян України на пересування, в тому числі і залишення території України, закріплено у ст. 33 Конституції України. У той же час Конституція України передбачає можливість обмеження наданих громадянинові прав у випадках, що не заборонені законом.

Згідно з ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до п. 19 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ст. 441 ч.ч. 1, 3 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Пунктом 5 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням до виконання зобовязань.

Поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

З матеріалів справи вбачається, що до 21.06.2017 року боржник ОСОБА_2 будь-яких дій, направлених на виконання судового рішення, не вчиняв, жодних розрахунків зі стягувачем не проводив, при цьому протягом 2013-2017 років багаторазово перетинав державний кордон, що свідчить про наявність у нього коштів. Боржник ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, є працездатною особою, як безробітний у відповідних органах не зареєстрований. Про місце своєї роботи та отримані доходи державного виконавця не повідомляє. 21.06.2017 року він частково погасив заборгованість в сумі 5000 доларів США, про що свідчить повідомлення Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Волинській області від 21.06.2017 року. Отже, у боржника, попри відсутність працевлаштування, наявні кошти. Це означає, з об'єктивної сторони, що такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, направлені на навмисне чи інше свідоме невиконання ним обов'язків по виконанню рішення суду про стягнення з нього на користь ОСОБА_5 боргу.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території держави.

Таким чином, на державі лежить прямий обовязок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невідємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є джерелом права.

Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід'ємна частина «судового процесу» для цілей ст. 6 Конвенції (Рішення у справі «ОСОБА_7 проти України» від 15 жовтня 2009 року). Створення штучних перешкод для виконання судового рішення є неприпустимим.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що боржник ОСОБА_2 умисно ухиляється від виконання рішення суду про стягнення з нього грошових коштів.

Суд першої інстанції цілком правомірно і обґрунтовано задовольнив подання старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_4 та тимчасово обмежив боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання зобовязань перед стягувачем, покладених на нього згідно з рішенням суду, яке набрало законної сили і на виконання якого видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що необхідність виїзду за кордон зумовлена необхідністю лікування сина ОСОБА_6, який є інвалідом дитинства, у Варшавському центрі матері і дитини, всупереч ст. 81 ЦПК України, доказами не підтверджені. В справі наявний медичний висновок від 08.06.2010 року, що дитина ОСОБА_6 може бути визнаний інвалідом. Однак, посвідчення чи висновку, згідно яких було б встановлено, що син ОСОБА_2 ОСОБА_6 є особою з інвалідністю до справи боржником не долучено. В справі наявні виписки із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_6 від 16.11.2016 року та від 09.02.2018 року, з яких вбачається, що він направляється на консультацію до лікаря у Варшавський центр матері і дитини з метою дообстеження. Боржником систематично протягом 2015-2017 років здійснювались виїзди за межі України, саме до республіки Польща, однак жодних доказів про відвідування ним рекомендованого дитині Варшавського центру матері і дитини ним до справи не долучено, як і доказів необхідності повторних чи систематичних відвідувань вказаного Варшавського центру матері і дитини. Хвороба сина боржника не є тією обставиною, за якою неможливе застосування заходу забезпечення виконання судового рішення як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. З липня 2017 року боржник не здійснив жодного платежу на погашення боргу. Незгода боржника ОСОБА_2 з рішенням суду, яке набрало законної сили, не може бути підставою для невиконання рішення суду.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 грудня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: