Справа № 165/2220/17 Головуючий у 1 інстанції: Лизун Ю.В.
Провадження № 22-ц/773/332/18 Категорія: 50 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Грушицького А. І., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря судового засідання Вергуна Т. С.,

представника відповідача адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про збільшення розміру стягуваних аліментів за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 16 січня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 у вересні 2017 року звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про збільшення розміру стягуваних аліментів. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 14 травня 2014 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Під час перебування у шлюбі в подружжя народилось двоє дітей. Син ОСОБА_4 на час звернення позивач в суд з позовом є повнолітнім, а син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 31 березня 2014 року з відповідача присуджені до стягнення аліменти в її користь на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. На даний час значно зросли витрати на утримання дитини, яка потребує повноцінного харчування, одягу, предметів повсякденного вжитку, згідно розрахунку середньомісячна сума фактичних витрат на забезпечення нормальних матеріальних умов для дитини становить 4767 грн. Крім того, син бере активну участь у заходах обласного рівня, всі необхідні витрати, пов'язані із цим, вона оплачує самостійно. Позивач працює на ТзОВ «Кроноспан УА» експедитором, однак заробітної плати, яку отримує, не вистачає для забезпечення дитини всім необхідним. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає, сплачує аліменти нерегулярно, на даний час їздить на заробітки за кордон, де виконує будівельні роботи, тому він має можливість надавати матеріальну допомогу, так як є працездатним. На підставі наведеного, позивач просить збільшити розмір стягуваних з відповідача ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 500 грн., визначивши з дня набрання цим рішенням законної сили їх розмір 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути судові витрати по справі.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 16 січня 2018 року позов задоволено частково. Змінено розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 31 березня 2014 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та вирішено стягувати з ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі у розмірі 1300 (однієї тисячі трьохсот) грн. щомісячно на дитину з дня набрання цим рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 500 (п'ятсот) грн. витрат, понесених позивачем за надання правничої допомоги адвоката. Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що суд безпідставно прийшов до висновку, що матеріальний стан позивача змінився і позивачу не вистачає отримуваних аліментів на утримання дитини, також в матеріалах справи відсутні докази того, що матеріальний стан відповідача змінився і що його матеріальний стан дозволяє сплачувати аліменти у більшому розмірі.

Таким чином, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Позивач та відповідач в судове засідання в суд апеляційної інстанції не зявились, хоча належним чином були повідомлені судом про час та місце судового розгляду, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача адвокат ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу відповідача з наведених у ній підстав.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, заслухавши представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що неповнолітній син сторін перебуває на утриманні та вихованні позивача. З часу встановлення розміру аліментів рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 31.03.2014 року матеріальний стан позивача змінився у зв'язку із підвищенням вартості продуктів харчування, одягу, предметів повсякденного вжитку, житлово-комунальних послуг, тощо, позивачу не вистачає отримуваних від відповідача аліментів на утримання дитини, яка потребує все більших витрат для забезпечення нормального розвитку, і позивач сама не може самостійно утримувати дитину належним чином. Відповідач є працездатною особою і має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі ніж ті, які присуджені рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 31 березня 2014 року.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 14.05.2014 року шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 19 червня 1994 року у Нововолинському відділі реєстрації актів громадянського стану Волинської області, актовий запис №187, розірвано (а.с. 10-11).

Сторони є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 7).

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 31 березня 2014 року присуджено до стягнення з ОСОБА_3 аліменти в користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісяця, починаючи з 25 лютого 2014 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8-9).

Як вбачається із довідки про склад сім'ї, неповнолітній ОСОБА_5 проживає з матір'ю за адресою: 15-й мікрорайонАДРЕСА_1 (а.с. 13).

Згідно із довідкою про отримання аліментів, виданою Нововолинським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, відповідач сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина нерегулярно (а.с. 12).

Із довідки про доходи ОСОБА_2 слідує, що її середньомісячний дохід становить близько 14000 грн.(а.с. 14).

Згідно наданого позивачем розрахунку середньомісячна сума фактичних витрат на забезпечення нормальних матеріальних умов для неповнолітньої дитини становить 4767 грн., частка кожного із батьків у витратах, виходячи з рівності обов'язків щодо її утримання, складає 2383 грн. (а.с. 15-17).

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обовязків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної ОСОБА_4 України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідачем не надано суду доказів, що підтверджують його непрацездатність, поганий стан здоровя, наявність інших дітей на утриманні.

Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд врахував матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини. Так, із довідки про отримання аліментів за період з липня 2016 року по червень 2017 року вбачається нерегулярність їх сплати відповідачем (а.с. 12).

Позивачем надано розрахунок витрат на забезпечення матеріальних умов для життя дитини (а.с. 15, 16, 17).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з зміни матеріального стану позивача у звязку з зміною вартості продуктів харчування, одягу, житлово-комунальних послуг, що і передбачено ст. 192 СК України.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що обовязок утримувати дітей покладається рівною мірою на матір і батька, суд вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1300 грн. щомісячно.

Доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Що стосується розподілу судових витрат, то в даному випадку судом стягнуто з відповідача судовий збір у мінімальному розмірі, а витрати на правову допомогу у граничному розмірі, який полягає в оплаті складання позовної заяви, що підтверджується матеріалами справи, а тому підстави для зміни рішення у цій частині відсутні.

На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 16 січня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 березня 2018 року.

Головуючий

Судді