Справа № 136/1955/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Стадника С.І.

секретаря судового засідання Белінської С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Липовецької районної державної адміністрації, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Вахнівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, про визнання права на земельну частку (пай), -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, який мотивував тим, що в період з 16.04.1991 року по вересень 1995 року він був членом колгоспу КСП "Росія" с. Вахнівка. На час розпаювання земель КСП "Росія" с. Вахнівка, а також видачі колективному сільськогосподарському підприємству Державного акту на право постійного користування землею, позивач був членом колгоспу, а тому вважає, що набув право на земельну частку (пай). Оскільки в Списку членів КСП "Росія" с. Вахнівка, які мають право на отримання земельної частки (паю) відомості про позивача відсутні, з метою відновлення своїх прав позивач просить суд визнати за ним право на земельну частку (пай) в умовно кадастрових гектарах розміром 2,94 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за межами Вахнівської сільської ради Липовецького району Вінницької області із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

В судовому засіданні позивач просив суд позов задовольнити.

Представники відповідачів подали до суду відзив в якому вказали на необґрунтованість заявлених вимог, оскільки позивач не працював в колгоспі та не був його членом на день видачі КСП "Росія" с. Вахнівка державного акту на право колективної власності на землю. Крім цього представники просили суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності, який позивач пропустив без поважних причин, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Представник Липовецької РДА ОСОБА_2 в судовому засіданні просила суд в задоволенні позову відмовити з підстав, що викладені у відзиві.

Представник ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області будучи повідомленим про час і місце розгляду справи в установленому порядку, в судове засідання не з'явився без поважних причин, що не перешкоджає розгляду справи.

Позивач подав до суду відповідь на відзив в якому вказав, що пропустив строк на звернення до суду з поважних причин, оскільки після звільнення з КСП "Росія" с. Вахнівка їздив на заробітки, крім цього тяжко хворів, що завадило йому звернутись до суду в межах строку позовної давності. Крім цього позивач вважає, що оскільки на момент розпаювання земель він був членом КСП "Росія" с. Вахнівка, а тому має повне право на отримання земельної частки паю як і інші члени.

Будучи повідомленим у встановленому законом порядку про час і місце розгляду справи, представник Вахнівської сільської ради Липовецького району Вінницької області в судове засідання не з'явився без поважних причин, що перешкоджає розгляду справи по суті.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" (далі Указ N 720/95) право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського товариства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

З зазначеного слідує, що право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: 1) перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; 2) отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; 3) включення особи до списку, доданого до цього акта.

У пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" розяснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Право на земельну частку (пай) мають особи, що визначені в статті 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", а саме:

- колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку;

- громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом;

- громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай);

- громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов'язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості.

25.01.1996 року КСП "Росія" с. Вахнівка було видано Державний акт на право постійного користування землею серії І-ВН № 000539 загальною площею 689,6 га, що розташована на території Вахнівської сільської ради Липовецького району Вінницької області. В Додатку 2.4 Списку членів КСП "Росія" с. Вахнівка, які мають право на земельну частку (пай) відомості про позивача відсутні (а.с. 16).

Відповідно до запису в Трудовій книжці колгоспника (а.с. 7-8), яка заведена на імя ОСОБА_1 суд встановив, що 15.09.1995 року позивач був звільнений з роботи за власним бажанням, у зв'язку з чим з 20.10.1995 року його було виключено з членів КСП (а.с. 49-52).

Враховуючи те, що позивач не був членом КСП "Росія" с. Вахнівка на день видачі державного акту на право колективної власності на землю, суд, керуючись пунктом 2 Указу N 720/95 дійшов висновку про те, що позивач не набув права на земельну частку (пай).

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, у звязку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Вирішуючи за заявою відповідачів питання про дотримання позивачем строку позовної давності при зверненні до суду з відповідним позовом, судом встановлено наступне.

Відповідно до статті 257 ЦК позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК). Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (частина перша статті 258 ЦК). Водночас законодавець не допускає зміни порядку обчислення позовної давності, встановленого імперативними нормами статей 253255 ЦК.

Перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК).

Суд вважає, що початок перебігу строку позовної давності є день видачі КСП "Росія" с. Вахнівка Державного акту серії І-ВН № 000539 від 25.01.1996 року на право постійного користування землею. Позивач звернувся з позовом до суду 06.12.2017 року, тобто по спливу трьох років з дня видачі державного акту, при цьому в якості поважних причин пропуску строку вказує те, що їздив на заробітки, крім цього тяжко хворів, що завадило йому звернутись до суду.

Дослідивши докази надані на підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давності суд встановив, що виписки з медичних карт ОСОБА_1 (а.с. 18-23) вказують на погіршення його стану здоров'я у 2014 році. Доказів, які свідчать про погіршення стану здоров'я ОСОБА_1, а також перебування його на заробітках в період трьох років з дня видачі державного акту КСП "Росія" с. Вахнівка, позивач суду не надав, у зв'язку з чим суд вважає причини пропуску строку неповажними.

Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього (пункт 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі").

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що оскільки право позивача за захистом якого він звернувся до суд не порушено, в задоволенні позову слід відмовити за необґрунтованістю, у звязку із чим наслідки спливу строку позовної давності застосуванню не підлягають.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до Глави 8 ЦПК України.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76, 259, 263, 268, 273, 354 ЦПК, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Липовецької районної державної адміністрації, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Вахнівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, про визнання права на земельну частку (пай).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя С.І. Стадник