22-ц/775/187/2018(м)
П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 221/3840/17

Номер провадження 22-ц/775/187/2018(м)

13 березня 2018 року місто Маріуполь

колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів - Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.

за участю секретаря - Сидельнікової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії Волноваського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо порушення строків повідомлення про виконання ухвали суду, зобов'язання виконати певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Волноваського районного суду Донецької області у складі судді Безрук Т.В. від 23 січня 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2017 ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця ДВС щодо порушення ним порядку і строків повідомлення про виконання ухвали Волноваського районного суду Донецької області від 09.03.2017 року по справі 221/706/17, 4-с/221/2/2017. В обґрунтування зазначив, що ухвалою даного суду його заяву було задоволено, визнано неправомірними дії державного виконавця ВДВС в Донецькій області Хаджинова В.Л. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 15.02.2017 року, та скасувано дану постанову. Натомість, державним виконавцем ухвалу суду виконано не було, своєчасно не повідомлено про виконання ухвали заявнику, чим порушено вимоги ст. 389 ЦПК України (який діяв до 15.12.2017р.). Отже, просив суд визнати неправомірними рішення, дії і бездіяльність ДВС в частині порушення місячного строку, встановленого ст. 389 ЦПК України (який діяв до 15.12.2017р.) щодо повідомлення суду та заявника про виконання ухвали суду, зобов'язати Волноваський районний відділ державної виконавчої служби повідомити заявника та суд про виконання ухвали суду від 09.03.2017 року по справі № 221/706/17, провадження 4-с/221/2/2017; стягнути на його користь судові витрати: 2664,60 гривень - добових та 109,69 - компенсація за відрив від звичайних занять.

Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 23 січня 2018 року скаргу ОСОБА_1 задоволено. Визнано дії Волноваського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо порушення вимог ст. 389 ЦПК України при виконанні ухвали Волноваського районного суду Донецької області від 09 березня 2017 року по цивільній справі № 221/706/17, провадження № 4-с/221/2/2017 неправомірними. Зобов'язано Волноваський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області повідомити у десятиденний строк в порядку ст. 453 ЦПК України суд та заявника ОСОБА_1 про виконання ухвали Волноваського районного суду Донецької області від 09 березня 2017 року по цивільній справі № 221/706/17, провадження № 4-с/221/2/2017. Стягнуто з Волноваського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати: компенсацію за відрив від звичайних занять в розмірі 24 гривень 28 копійок.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, та, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати ухвалу Волноваського районного суду Донецької області від 23 січня 2018 року в частині відмови у стягненні на його користь судових витрат, які складаються з витрат на відрядження - добових та компенсацію за відрив від звичайних занять та у відповідній частині ухвалити нове судове рішення,яким стягнути з Волноваського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на його користь судові витрати, які складаються з добових у розмірі 2664 гривні 60 копійок та 126 гривень 63 копійки, як компенсація за відрив від звичайних занять, а всього 2791 гривню 23 копійки.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України №590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» визначені граничні розміри компенсації витрат сторін. Так позиціями 3 та 5 пункту 1 зазначеної Постанови Кабінету Міністрів України №590 передбачено, що судові витрати за відрив від звичайних занять стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, обчислюється пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати особи і не може перевищувати її розмір, обчислений за фактичні години відриву від звичайних занять, також передбачено компенсацію судових витрат у вигляді добових на відрядження. Граничний розмір добових витрат на відрядження закріплений абз. 4 пп.140.1.7 ст. 140 Податкового кодексу України та становить 0.2 розміру мінімальної заробітної плати станом на 1 січня звітного податкового року в розрахунку за кожний календарний день. Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлений мінімальний розмір заробітної плати: у місячному розмірі з 01 січня - 3723 грн., у погодинному розмірі 22,41 грн., та відповідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлений мінімальний розмір заробітної плати: у місячному розмірі з 01 січня - 3200 грн., у погодинному розмірі 19,34 грн. Отже, розмір компенсації витрат добових на відрядження, з урахуванням формули - 0,2 розміру від мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного року, становить за 2018 рік - 744,60 грн. за день судового засідання, та за 2017 рік - (640,00 грн. х 3 дні судових засідань) 1920 гривень. Що стосується розміру компенсації витрат від звичайних занять, то, з урахуванням судових повісток, заявник був присутній у судових засіданнях з розгляду справи загалом 6 годин 26 хвилин, що дорівнює 126,63 грн. Отже, вважає, що судом першої інстанції безпідставно не стягнуто добові витрати на відрядження та невірно встановлено розмір судових витрат за відрив від звичайних занять.

У судове засідання до залу суду не з'явились сторони, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить розгляд апеляційної скарги проводити без його участі, за його відсутність( а.с 120, 140,141)

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1,2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно статті 389 ЦПК України ( у редакції до 15.12.2017р.) про виконання ухвали суду, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у місячний строк з дня її одержання.

Статтею 453 ЦПК України (в редакції, що діє з 15.12.2017 року) передбачено, що про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 09.03.2017 року по справі 221/706/17, 4-с/221/2/2017 скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Волноваського районного відділу ДВС ГТУЮ в Донецькій області було задоволено, визнано неправомірними дії державного виконавця ВДВС ГТУЮ в Донецькій області Хаджинова В.Л. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 15.02.2017 року та скасована дана постанова.

Оскільки судом встановлено, що всупереч вимогам статті 389 ЦПК України( у редакції до 15.12.2017р.) державним виконавцем не повідомлено заявника про виконання ухвали Волноваського районного суду Донецької області від 09.03.2017 року, то суд прийшов до висновку про задоволення скарги заявника щодо визнання таких дій державного виконавця неправомірними та зобов'язав Волноваський районний відділ ДВС ГТУЮ в Донецькій області повідомити у десятиденний строк в порядку ст. 453 ЦПК України суд та заявника ОСОБА_1 про виконання ухвали Волноваського районного суду Донецької області від 09 березня 2017 року по цивільній справі № 221/706/17, провадження № 4-с/221/2/2017.

Ухвала Волноваського районного суду Донецької області від 23 січня 2018 року Волноваським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області не оскаржується.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Предметом оскарження ухвали суду є порядок визначення розміру судових витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Переглядаючи судове рішення в частині визначення розміру судових витрат, пов'язаних з розглядом справи,а саме- добових та компенсації за відрив від звичайних занять, судова колегія зважує на таке.

Відмовляючи заявнику у відшкодуванні судових витрат, пов'язаних з явкою до суду, а саме- добових, суд виходив з того, що на час ухвалення судового рішення, з урахуванням змін з 15.12.2017 року до ЦПК України, нормами цивільно - процесуального кодексу не передбачено відшкодування компенсації добових стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Судова колегія не у повному обсязі погоджується з такими висновками суду.

Відповідно до частини 2 та 3 статті 85 ЦПК України( у редакції, що діяла до 15.12.2017 року) стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин 2,3 статті 138 ЦПК України ( у редакції, що діє з 15.12.2017 року) стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов'язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Отже, з 15.12.2017 року законодавець виключив з переліку компенсаційних витрат добові, як такі, що присуждаються стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Разом з цим, відповідно до ч.1 пункту 9 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, зі змінами станом на 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцію Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Провадження у справі під час розгляду справи регулюється нормами

Цивільного процесуального кодексу України.

Сукупність процесуальних дій, визначених процесуальним законом, здійснюються учасниками процессу безпосередньо під час розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, суд розглядав справу за участю заявника ОСОБА_1 25.09.2017 року ( а.с. 9),13.10.2017 року( а.с.17), 23.10.2017 року( а.с. 34-36) та 23.01.2018 року( а.с. 101-102), який під час розгляду справи здійснював свої процесуальні права.

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_1 проживає у іншій місцевості( смт Новотроїцьке Волноваського району),ніж місце розташування Волноваського районного суду Донецької області( місто Волноваха)

Отже, реалізуючи свої процесуальні права під час слухання справи у судових засіданнях у 2017 році, заявник законно сподівався, що відповідно до частини 2 та 3 статті 85 ЦПК України( у редакції, що діяла до 15.12.2017 року) стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, будуть сплачені іншою стороною добові, оскільки він приїжджав до іншого населеного пункту.

Однією з складових права на справедливий судовий розгляд ( ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод) є принцип правової визначеності , за яким права особи мають бути чітко та повною мірою визначені законом, положення якого є зрозумілими та доступними до розуміння будь-якою особою.

Одним із елементів принципу верховенства права є легітимні очікування. Вони полягають у тому, що органи державної влади, у тому числі законодавчий орган, повинні діяти узгоджено у сфері видання нормативно-правових актів (законів) і зміцнювати довіру до них шляхом запобігання прийняття необгрунтованих та свавільних рішень. Це пов'язано з тим, що суб'єкти права повинні передбачати свою правомірну поведінку і розраховувати на стабільність правового регулювання.

У рішенні від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005 Конституційний Суд України вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини).

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який, зокрема, у рішенні від 13 грудня 2001 року у справі "Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови"зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (пункт 109).

Отже, заявник, з урахуванням висновку суду про задоволення його скарги, набув право на відшкодування добових витрат за період здійснення ним процесуальних дій під час розгляду справи судом у 2017 році.

Граничні розміри компенсації за судовими рішеннями витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави визначено постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави».

Відповідно до п. 5 додатку до вказаної постанови витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.

Гранічний розмір добових витрат на відрядження закріплений абзацем «а» статті 170 .9.1. Податкового кодексу України ( в редакції, що діє з 01.01.2017 року), згідно до якого до оподатковуваного доходу не включаються витрати на відрядження, не підтверджені документально, на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи (добові витрати), понесені у зв'язку з таким відрядженням у межах території України, але не більш як 0,1 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, в розрахунку за кожен календарний день такого відрядження.

Враховуючи, що законодавець до 15.12.2017 року передбачав відшкодування добових за кожен календарний день такого відрядження, вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення добових з іншої сторони за календарні дні, в які відбувались судові засідання, та де він здійснював окремі процесуальні дії, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлений мінімальний розмір заробітної плати: у місячному розмірі з 01 січня - 3200 грн. Отже, розмір відшкодування добових виплат у 2017 році не може перевищувати 0,1 розміру мінімальної заробітної плати, та становить 320 гривень на день. ( 3200 х 0.1)

Оскільки ОСОБА_1 приймав участь у судових засіданнях 25.09.2017 року, 13.10.2017 року та 23.10.2017 року, добові за три дні складають відповідно( 320х3)= 960 гривень.

У свою чергу, з 15.12.2017 року набула чинності нова редакція ЦПК України, та усі процесуальні дії, що здійснюють сторони, мають регулюватись новими приписами процесуального кодексу. Оскільки відповідно до частин 2,3 статті 138 ЦПК України законодавець не передбачив відшкодування добових стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові, у суду відсутні підстави для стягнення таких виплат, починаючи з 15.12.2017 року, а саме за 23.01.2018 року.

Що стосується витрат,пов'язаних з компенсацією за відрив від звичайних занять.

Відповідно до частин 2,3 статті 138 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація чи відрив від звичайних занять. Компенсація за відрив від звичайних занять обчислюється пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов'язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» визначені граничні розміри компенсації витрат сторін. Так,позиціями 3 та 5 пункту 1 зазначеної Постанови передбачено, що судові витрати за відрив від звичайних занять стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, обчислюється пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати особи і не може перевищувати її розмір, обчислений за фактичні години відриву від звичайних занять.

При цьому, у розумінні даної норми закону час, за який обчислюється така компенсація, обраховується з моменту у часі, визначеного судом, як початку судового засідання, а не з моменту фактичного часу відкриття судового засідання у справі, тоді як суд першої інстанції виходив виключно з часу фактичного розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме протоколів судового засідання та судових повісток , ОСОБА_1 25.09.2017 року викликався до судового засідання о 11-30 години, приймав участь у судовому засіданні з 12:02 по 12:06 годину, та фактично знаходився у суді по даній справі з 11:30 до 12:10 години, що підтверджується відміткою у судовій повістці, зробленою секретарем судового засідання та скріплено печаткою суду, отже, фактичні години відриву від звичайних занять заявника становлять 40 хвилин . ( а.с. 4,5,9,16)

У судове засідання на 13.10.2017 року ОСОБА_1 викликався о 14:00 годин , фактично приймав участь у судовому засіданні з 14:15 по 14.24 годину, та фактично знаходився у суді по даній справі з 14:00 до 15:10 години, що підтверджується відміткою у судовій повістці секретарем судового засідання та скріплено печаткою суду, отже, фактичні години відриву від звичайних занять заявника становлять 70 хвилин ( а.с. 17,22)

У судове засідання, яке відбулось 23.10.2017 року, ОСОБА_1 викликався о 10:30 години, фактично приймав участь у судовому засіданні з 10:30 по 10:40 годині та з 14:15 по 16:04 годину; та фактично знаходився у суді по даній справі: з 10:30 до 10:40 години, та з 14:15 до 16:46 години, що підтверджується відміткою у судовій повістці, та скріплено печаткою суду, отже, фактичні години відриву від звичайних занять ОСОБА_1 становлять 2 години 41 хвилину. ( а.с. 34, 50)

Отже, враховуючи, що у 2017 році розмір мінімальної заробітної плати у погодинному розмірі складав 19, 34 гривень, то з урахуванням фактичних годин відриву від звичайних занять , які становлять (40 хвилин + 70 хвилин + 161 хвилин): 60 мин. = 4,52 годин, компенсація становить( 4,52х19,34) = 87,41 гривень.

У судове засідання на 23.01.2018 року ОСОБА_1 викликався о 13:30 год. , фактично приймав участь у судовому засіданні з 14:33 по та по 16:48 годині, та фактично знаходився у суді по даній справі з 13:30 до 15:15 години , що підтверджується відміткою у судовій повістці, зробленою секретарем судового засідання, та скріплено печаткою суду, отже, фактичні години відриву від звичайних занять заявника становлять 1 годину 45 хвилин ( а.с. 101.121),та, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, яка у 2018 році у погодинному розмірі становить 22 гривні 41 копійку, розмір компенсації за відрив від звичайних занять заявника складає 39 грн. 22 коп.

Отже, загальний розмір компенсації за відрив від звичайних занять ОСОБА_1 складає (87,41+ 39, 22) =126 гривень 63 копійок.

За таких обставин, судове рішення в частині стягнення з Волноваського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на користь ОСОБА_1 судових витрат: компенсації за відрив від звичайних занять в розмірі 24 гривень 28 копійок підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у відповідній частині та стягнення на користь заявника судових витрат у вигляді добових за 2017 рік у розмірі 960 гривень та компенсацію за відрив від звичайних занять в розмірі 126 гривень 63 копійок.

В решті судове рішення відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України не переглядається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381,382 ЦПК України колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Волноваського районного суду Донецької області від 23 січня 2018 року в частині стягнення з Волноваського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на користь ОСОБА_1 судових витрат: компенсації за відрив від звичайних занять в розмірі 24 гривень 28 копійок скасувати.

Стягнути з Волноваського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді добових за 2017 рік у розмірі 960 ( дев'ятсот шістдесят) гривень та компенсацію за відрив від звичайних занять в розмірі 126 (сто двадцять шість) гривень 63 копійки.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 13 березня 2018 року.

Судді Гаврилова Г.Л.

Зайцева С.А.

Пономарьова О.М.