печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2018 року Печерський районний суд м.Києва

в складі головуючого судді Остапчук Т.В.

при секретарі Медведєва М.Г., Каранда С.Г.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_4

представників відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, третя особа: Головне управління юстиції у м.Києві про визнання правочинів недійсними,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання правочинів недійсними, просить:

-визнати недійсним заповіт від 28 травня 2013 року, який підписаний від імені ОСОБА_8, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Футуймою Вікторією Богданівною та зареєстрований в реєстрі за №451;

-визнати недійсною довіреність від 28 травня 2013 року, яка підписана від імені ОСОБА_8, посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Футуймою Вікторією Богданівною та зареєстрована в реєстрі за №452;

-визнати недійсною довіреність від 30 травня 2014 року, яка видана від імені ОСОБА_8, посвідчена приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Паляницею Людвігою Сигізмундівною та зареєстрована в реєстрі за №479;

-визнати недійсним договір дарування 5/9 (п'ять дев'ятих) часток у праві власності на квартиру від 02 червня 2014 року, який укладений між ОСОБА_8, від імені якого діяв ОСОБА_7, та ОСОБА_4, що зареєстрований в реєстрі за №565;

-скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на 5/9 (п'ять дев'ятих) часток квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та які вона набула на підставі договору дарування 5/9 (п'ять дев'ятих) часток у праві власності на квартиру від 02 червня 2014 р. Позивач посилається, як на підставу для визнання заповіту та інших правочинів недійсними, на ч.1 ст.225 Цивільного кодексу України,посилався на те що після смерті дружини ОСОБА_11 1.05.2013р. був в дипресії, пригніченому настрої , не впізнавав в обличчя своїх синів, плутався в датах, перебував в неадекватному стані. В судовому засіданні позивач, представники позивача, позов підтримали, просили задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідачі, представники відповідачів заперечували проти позовних вимог, вважають їх необгрунтованими та безпідставними, такими, що не відповідають дійсності та чинному законодавству. Позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував наявність вказаної обставини, тобто підстави для визнання оспорюваних правочинів недійсними. Не доведено належними, допустимими та достовірними доказами обставину, що під час вчинення оспорюваних правочинів, а саме 28 травня 2013 року та 30 травня 2014 року, ОСОБА_8 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Представник 3- особи в судове засідання не з»явився. Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази, приходить до слідуючого. Ухвалою суду від 27.07.2015р. відкрито провадження по справі. Ухвалою суду від 28.09.2015р. заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено частково та накладено арешт на 5/9 частини квартири АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_4. На підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 04.10.2016 року та ухвали Печерського районного суду міста Києва від 12.12.2016 року у справі №757/23700/15-ц, задоволено клопотання позивача та призначена посмертна судово-психіатрична експертиза на вирішення якої були поставлені наступні питання: - Чи страждав ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, на будь-яке психічне захворювання або психічний розлад в травні місяці 2013 року і травні-червні місяці 2014 року, тобто на момент посвідчення наступних правочинів: заповіту від 28.05.2013 року, довіреності від 28.05.2013 року, довіреності від 30.05.2014 року, договору дарування 5/9 часток у праві власності на квартиру від 02.06.2014 року? - Чи міг ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, за своїм психічним станом повною мірою вільно та усвідомлено приймати рішення та реалізовувати їх своїми діями, розуміти значення своїх дій та керувати ними у травні місяці 2013 року і травні- червні місяці 2014 року, тобто на момент посвідчення наступних правочинів: заповіту від 28.05.2013 року, довіреності від 28.05.2013 року, довіреності від 30.05.2014 року, договору дарування 5/9 часток у праві власності на квартиру від 02.06.2014 року? Клопотання представника позивача про призначення посмертної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи залишено без задоволення. Судом встановлено , що ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 Сторони - позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_7 є синами, а відповідачка ОСОБА_4 є внучкою ОСОБА_8 Встановлено, що ОСОБА_8 складено заповіт від 28 травня 2013 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Футуймою Вікторією Богданівною та зареєстрований в реєстрі за №451, згідно якого заповідав все своє майно ОСОБА_4 28 травня 2013 року видана довіреність ОСОБА_8, посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Футуймою Вікторією Богданівною та зареєстрована в реєстрі за №452, якою повноважував на виконання дій ОСОБА_4 30 травня 2014 року видана довіреність ОСОБА_8, посвідчена приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Паляницею Людвігою Сигізмундівною та зареєстрована в реєстрі за №479 , якою уповноважував ОСОБА_7 на укладання договору дарування частини квартири. На підставі цієї довіреності був укладений договір дарування 5/9 (п'ять дев'ятих) часток квартири АДРЕСА_3 від 02 червня 2014 року, який укладений між ОСОБА_8, від імені якого діяв ОСОБА_7, та ОСОБА_4, що зареєстрований в реєстрі за №565. Відповідно до ст..1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст.. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочинвід імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ст.. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Відповідно до ст.. 239ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Відповідно до ст.. 717 ЦК України за договоромдарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно(дарунок) у власність. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами ) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Позивач посилається, як на підставу для визнання заповіту та інших правочинів недійсними, на ч.І ст.225 Цивільного кодексу України, відповідно до якої правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Підставою для визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину робиться перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №400 від 23.06.2017 року, наданого комісією експертів Київського міського центру судово-психіатричної експертизи за результатами посмертної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_8, ОСОБА_8 на травень 2013 року (тобто на момент посвідчення заповіту та довіреності від 28.05.2013 року) та в період травень-червень 2014 року (тобто на момент посвідчення договору дарування 5/9 часток у праві власності на квартиру від 02.06.2014 року та довіреності від 30.05.2014 року) страждав хронічним психічним розладом у вигляді Органічного ураження головного мозку судинно- дисметаболічного ґенезу з психоорганічним синдромом (Р07.8). З причин, викладених в обгрунтуванні, встановити чи спростувати наявність 28.05.2013 року тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності (розладу свідомості) у ОСОБА_8 не є можливим. Вирішення питання чи міг ОСОБА_8 за своїм психічним станом повною мірою вільно та усвідомлено приймати рішення та реалізувати їх своїми діями, розуміти значення своїх дій та керувати ними на період травня 2013 року (тобто на момент посвідчення заповіту та довіреності від 28.05.2013 року) є неможливим з причин, викладених в обґрунтуванні. На травень-червень 2014 року (тобто на момент посвідчення договору дарування 5/9 часток у праві власності на квартиру від 02.06.2014 року та довіреності від 30.05.2014 року) ОСОБА_8 усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. В судовому засіданні були допитані свідки, а саме: Футуйма Вікторія Богданівна, приватний нотаріус, яка посвідчувала заповіт та довіреність від 28 травня 2013 року, безпосередньо спілкувалася з ОСОБА_8 під час вчинення ним даних правочинів та перевіряла його дієздатність; ОСОБА_12, лікуючий лікарь ОСОБА_8 у період його лікування у Клінічній лікарні «ФЕОФАНІЯ» з 23 травня 2013 року по 01 червня 2013 року; ОСОБА_13, лікарь-невропатолог Клінічної лікарні «ФЕОФАНІЯ», яка 28 травня 2013 року оглядала ОСОБА_8; ОСОБА_14, лікарь-психіатр Клінічної лікарні «ФЕОФАНІЯ», який 28 травня 2013 року оглядав ОСОБА_8; ОСОБА_15, медична сестра, яка в період проживання ОСОБА_8 в місті Хмельницькому разом з Відповідачем (2013-2014 року) ставила крапельниці, робила ін'єкції ліків та брала матеріали для проведення аналізів ОСОБА_8 та, відповідно, особисто з ним спілкувалася; ОСОБА_16, невістка ОСОБА_8, яка у період вчинення ним правочинів особисто з ним спілкувалася, допомагала Відповідачу доглядати за хворим; ОСОБА_17 (друг сім'ї, познайомилась з ОСОБА_8 ще у далекому 1997 році) повідомила суду, що приїжджала в Кончу Заспу на протязі 1997-2012 років. В 2011 - вона приїхала в гості, однак ОСОБА_8 її не впізнав. При цьому свідок зауважила, що раніше ОСОБА_8 був комунікабельний, спілкувався з нею, розпитував про життя, а тут перестав спілкуватися, нічим не цікавився, сидів в кріслі, не спілкувався, навіть не впізнавав; ОСОБА_18 (приятель померлого, допомагав у робочих питаннях) повідомив суду, що з кінця 2008 року по 2012 рік досить часто зустрічався з ОСОБА_8 Ще з 2010 року, ОСОБА_8 почав погано впізнавати людей, в 2012 році взагалі майже нікого не впізнавав, у з позивачем у нього були гарні стосунки; ОСОБА_19 зазначила, що вони знайомі та спілкувалися з ОСОБА_8 декілька десятків років, однак ще десь з 2010 року вона стала помічати, що у нього трусяться руки, згодом він перестав впізнавати друзів їх сім'ї, у 2011 році не впізнав ОСОБА_20, хоча перед цим добре з нею спілкувався, не впізнавав інших друзів та знайомих, став замкнутим, грузним, постійно сидів у кріслі.Також свідок вказувала про події 28 травня 2013 року, коли позивач перебував на операції в госпіталі , через що вона брала слухавку і відповідала, ОСОБА_8 неодноразово телефонував на номер телефону позивача в неадекватному стані, повідомляв, що він «опачкався», тобто справляв фізичні потреби під себе, що йому потрібна допомога. Таким чином, встановлені докази в їх сукупності , а саме покази сторін, свідків, в сукупності з висновком експерта не підтверджують тієї обставини, що ОСОБА_8 на момент вчинення оспорюваних правочинів не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, та в період травень-червень 2014 року усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. А, враховуючи, що у травні-червні 2014 року ОСОБА_8 усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними, то в суду відсутні підстави для висновку щодо неусвідомлення ним значення своїх дій та неможливості керувати ними у більш ранній період, а саме в травні 2013 року. Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При таких обставинах суд приходить до висновку, що на момент посвідчення заповіту, довіреності від 28 травня 2013 року, довіреності від З0 травня 2014 року, договору дарування ОСОБА_8 усвідомлював значення своїх дій, міг вільно керувати ними, не виявляв жодних ознак, які б могли поставити під сумнів дану обставину, перебував при свідомості та ясному розумі, волевиявлення було вільним і відповідало його волі, відповідно до ст.237,717, 1233 ЦК України. Таким чином, підстави для визнання оспорюваних правочинів недійсними, згідно з приписами статей 203, 215, 225 ЦК України відсутні. Аналізуючи зібрані докази в сукупності суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Керуючись ст.ст. 203, 215, 225, 237, 717, 1233 ЦК України 12, 141, 81, 263, 264, 273, 280, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, третя особа: Головне управління юстиції у м.Києві про визнання правочинів недійсними залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через Печерський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Дата складання повного тексту судового рішення 12.03.2018р.

Суддя Остапчук Т.В.