Справа № 185/8584/17
Провадження № 2/185/646/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2018 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондаренко В.М.,

за участю секретаря: Данильченко Ю.В.,

розглянувши у відкритому заочному судовому засіданні в м. Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання права власності на спадкове майно, суд -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання права власності на спадкове майно, в подальшому уточнивши свої позовні вимоги, в якому просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку № 58 по вул. Горького у с. Вербки Павлоградського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, який помер 13 червня 2012 року.

В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що 13 червня 2012 року помер її батько ОСОБА_7. Спадкоємцями першої черги після його смерті залишилися діти - ОСОБА_1 та ОСОБА_8. Після смерті батька залишилося спадкове майно, а саме будинок № 58 по вул. Горького у с. Вербки Павлоградського району Дніпропетровської області, на який батько право власності не оформлював. У встановлений законом строк вона та її сестра ОСОБА_8 звернулися до ОСОБА_9 ОСОБА_3 державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини. 27 лютого 2015 року державним нотаріусом ОСОБА_9 ОСОБА_3 державної нотаріальної контори було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку всього спадкового майна належного померлому, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищезазначене спадкове майно, тому вона вимушена звернутися до суду із вказаним позовом.

У судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини не явки, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, заяв про розгляд справи за його відсутності суду не надав.

Представник третьої особи ОСОБА_9 ОСОБА_3 державної нотаріальної контори Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання не зявилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечують.

Суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позов з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1220 ЦК України передбачено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

За ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Постановою Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Вирішуючи питання про право власності на нерухомість, суд повинен застосовувати законодавство, яке діє на час придбання (побудови) житлового будинку, а питання спадкування на час відкриття спадщини.

З копії архівного витягу від 18 серпня 2017 року за № 210-З, виданого архівним сектором ОСОБА_3 районної державної адміністрації Дніпропетровської області, вбачається, що рішенням ОСОБА_2 сільської Ради народних депутатів Павлоградського району Дніпропетровської області 13 сесії 21го скликання від 01 грудня 1993 року ОСОБА_6 виділено присадибну ділянку для ведення особистого підсобного господарства розміром 20 га.

Питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі ст. 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію.

Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Враховуючи, що будівництво житлового будинку здійснено ОСОБА_7 під час дії вказаних норм матеріального права, слід дійти висновку, що право власності на спірний будинок виникло у нього з моменту збудування цього будинку і не може бути втрачене у зв'язку з не проведенням його реєстрації в подальшому, а тому такий будинок є об'єктом права власності та підлягає спадкуванню.

13 червня 2012 року помер ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 є його діти - ОСОБА_8 та ОСОБА_1.

27 липня 2012 року на підставі заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини за законом та заяви про прийняття спадщини за законом від ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_3 державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області заведено спадкову справу № 233/2012 до майна померлого 13 червня 2012 року ОСОБА_6.

Крім того, 27 лютого 2015 року державним нотаріусом ОСОБА_9 ОСОБА_3 державної нотаріальної контори ОСОБА_10 було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку всього спадкового майна належного померлому, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищезазначене спадкове майно.

Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право власності на спадок видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадок в порядку встановленим цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадок особа може звернутись в суд за правилами позовного провадження.

Відповідно до довідки, виданої ОСОБА_2 сільською радою Павлоградського району Дніпропетровської області від 04 серпня 2017 року за № 887, ОСОБА_7 значився, згідно записів в особових рахунках погосподарських книг, як власник домоволодіння № 58 по вул. Горького у с. Вербки Павлоградського району Дніпропетровської області.

Оскільки право власності на будинок № 58 по вул. Горького у с. Вербки Павлоградського району Дніпропетровської області виникло у померлого 13 червня 2012 року ОСОБА_6 з моменту збудування цього будинку і не може бути втрачене у зв'язку з не проведенням його реєстрації в подальшому, тому суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку в порядку спадкування за законом.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 259, 263, 264, 265, 280-284 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку № 58 по вул. Горького у с. Вербки Павлоградського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, який помер 13 червня 2012 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя В.М. Бондаренко