Провадження № 2/331/479/2018
Справа № 331/5796/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2018 рокум. Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого-судді Скользнєвої Н.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації за адресою: 69002, м. Запоріжжя, вулиця Жуковського, буд. № 68 «а»АДРЕСА_1), про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

22.08.2017 р. до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна ОСОБА_1 до Кардава Коба , ОСОБА_2 Какоєвича , Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради, треті особи Запорізька міська рада , Департамент державної архітектурно- будівельної інспекції у Запорізькій області, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3, про : визнання самочинним будівництвом об»єкт житлової нерухомості житловий будинок літ. В, розташований за адресою : м. Запоріжжя, вул.. Святого Миколая, буд. 91 / вул.. Слобідська, буд. 35 та зобов»язання Департамент адміністративних послуг Запорізької міської ради скасувати запис про державну реєстрацію цього будинку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об»єкту нерухомого майна 101 ; зобов»язання Кардава Коба та ОСОБА_2 знести самовільно збудований об»єкт житлової нерухомості житловий будинок літ. В, розташований за адресою : м. Запоріжжя, вул.. Святого Миколая, буд. 91 / вул.. Слобідська, буд. 35, а також зобов»язання Кардава Коба здійснити будівельні роботи, що передбачені рекомендаціями ПНВФ « Стройіндустрія Л» та висновком ЗО ДП « Державний науково дослідний інститут будівельних конструкцій» за результатами обстеження будівельних конструкцій будівлі по вул.. Слобідська/ вул. Святого Миколая, 35/91.

Як на правові підстави заявленої вимоги позивач посилається на ст.ст. 319, 358, 376, 386, 391 ЦК України.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 серпня 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав невідповідності вимогам ст. 119 ЦПК України, надано строк для усунення недоліків заяви.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та їй повернуто.

Не погоджуючись з ухвалою судді від 11.09.2017 р., позивачка подала апеляційну скаргу.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 28 листопада 2017 року ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11.09.2017 р. скасовано та передано питання про відкриття провадження у справі на новий розгляд до суду першої інстанції.

12 січня 2018 року справа надійшла до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя та згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 січня 2018 року передана в провадження судді Скользнєвої Н.Г.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2018 року зазначена справа прийнята до провадження і відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та справу призначено у підготовче судове засідання.

08 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про зміну предмету позову, остаточно просить суд;

- визнати самочинним будівництвом об»єкт житлової нерухомості житловий будинок літ. В, розташований за адресою : м. Запоріжжя, вул.. Святого Миколая, буд. 91 / вул.. Слобідська, буд. 35;

- з метою відновлення становища, яке існувало до порушення її прав, зобовязати Кардава Коба та ОСОБА_2 Какоєвича за власний рахунок замовити в спеціалізованій організації проект виконання робіт щодо влаштування фундаменту під стіною (згідно технічного паспорту на житловий будинок за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Святого Миколая, буд. 91 / вул.. Слобідська, буд. 35 станом на 24.11.2006р., інвентаризаційна справа 1279/12871, реєстровий номер 145/21805, стіна між квартирами № 1 та № 2);

- зобовязати Кардава Коба та ОСОБА_2 Какоєвича за власний рахунок влаштувати фундамент під стіною (згідно технічного паспорту на житловий будинок за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Святого Миколая, буд. 91 / вул.. Слобідська, буд. 35 станом на 24.11.2006р., інвентаризаційна справа 1279/12871, реєстровий номер 145/21805, стіна між квартирами № 1 та № 2), згідно проекту виконання робіт, а також здійснити наступні будівельні роботи, що викладені у технічному висновку ПНВФ «Стройіндустрія-Л» за результатами обстеження технічного стану конструкцій житлового будинку, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Святого Миколая, буд. 91 / вул.. Слобідська, буд. 35, а саме: виконати ремонт пошкодженої ділянки стіни ремонтними составами по армуючій сітці; виконати ремонт пошкодженого покриття покрівлі з азбестоцементних хвилястих листів, а також виконати карнизний звіс в місці демонтажу даху сусіднього будинку; замазати тріщини в стінах ремонтними составами по армуючій сітці; виконати зовнішнє оздоблення фронтону житлового будинку для запобігання атмосферних опадів в приміщення даху;

- з метою влаштування фундаменту під стіною (згідно технічного паспорту на житловий будинок за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Святого Миколая, буд. 91 / вул.. Слобідська, буд. 35 станом на 24.11.2006р., інвентаризаційна справа 1279/12871, реєстровий номер 145/21805, стіна між квартирами № 1 та № 2), зобовязати Кардава Коба та ОСОБА_2 Какоєвича за власний рахунок здійснити демонтаж конструктивних елементів новозбудованого трьох поверхового житлового будинку літ. В, розташований за адресою : м. Запоріжжя, вул.. Святого Миколая, буд. 91 / вул.. Слобідська, буд. 35.

20 березня 2018 року позивач подала заяву про забезпечення позову, в якій просить суд в якості забезпечення позову накласти арешт на обєкт житлової нерухомості, житловий будинок літ. В, розташований за адресою : м. Запоріжжя, вул.. Святого Миколая, буд. 91 / вул.. Слобідська, буд. 35, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 101; заборонити Кардава Коба та ОСОБА_2 Какоєвичу, а також будь-яким фізичним або юридичним особам користуватися або у будь-який інший спосіб використовувати, в тому числі здавати в оренду або суборенду обєкт житлової нерухомості, житловий будинок літ. В, розташований за адресою : м. Запоріжжя, вул.. Святого Миколая, буд. 91 / вул.. Слобідська, буд. 35, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 101.

Позивач вказує, що незабезпечення позову, запропонованим нею шляхом призведе до того, що належне відповідачу майно може бути перереєстроване та надалі продане з метою уникнення фактичного виконання рішення суду, що суттєво ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду. Крім того, вважає, що виконання рішення суду може бути істотно ускладнено, якщо житловий будинок буде наданий у користування фізичної або юридичної особі або житловий будинок буде в інший спосіб використовуватися цими особами, в тому числі шляхом здачі в оренду або суборенду.

Вивчивши доводи заяви про забезпечення позову, матеріали справи, суд вважає заяву позивача такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно із ч. 2 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову розяснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позов, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Суд відзначає, що відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права та інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обовязковий елемент конкретного субєктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою субєктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обовязковості судових рішень, який з огляду на положення статей 14, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження субєктивних прав, свобод та інтересів відповідача або повязаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України).

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України при розгляді справи № 6-2552цс16 у постанові від 18 січня 2017 року, яка є обовязковою для усіх субєктів правозастосування судів України.

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі"Пантелеєнко проти України"зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі"Дорани проти Ірландії"Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи"Каіч та інші проти Хорватії"(рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов'язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на обєкт житлової нерухомості, житловий будинок літ. В, розташований за адресою : м. Запоріжжя, вул.. Святого Миколая, буд. 91 / вул.. Слобідська, буд. 35, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 101, до набрання рішенням законної сили, є необхідним для можливості виконання рішення суду по справі про визнання самочинним будівництвом та зобовязання вчинення дій.

Окрім того, суд вважає, що наведений захід забезпечення позову відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконання судового рішення і виникнення між сторонами у справі конфліктних ситуацій.

Будь-які права інших осіб, що не є учасниками даного судового процесу, не порушуються у звязку із вжиттям такого заходу.

Одночасно, суд приходить до висновку, що вимога заявника про забезпечення позову, шляхом встановлення заборони Кардава Коба та ОСОБА_2 Какоєвичу, а також будь-яким фізичним або юридичним особам користуватися або у будь-який інший спосіб використовувати, в тому числі здавати в оренду або суборенду обєкт житлової нерухомості, житловий будинок літ. В, розташований за адресою : м. Запоріжжя, вул.. Святого Миколая, буд. 91 / вул.. Слобідська, буд. 35, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 101, задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових правна нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 94100690 від 09.08.2017 року, а також копії договору купівлі-продажу, посвідченого 18 липня 2017 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3, відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок літ. В, розташований за адресою : м. Запоріжжя, вул.. Святого Миколая, буд. 91 / вул.. Слобідська, буд. 35.

Відповідно до ст. 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності.

Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право на житло передбачено в міжнародно-правових актах Організації Об'єднаних Націй та Ради Європи. У Загальній декларації прав людини 1948 року визначено, що кожна людина має право на житло (пункт 1 статті 25). У Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року держави - учасниці визнали право кожного на достатній життєвий рівень, у тому числі на житло (пункт 1 статті 11).

Зазначене право наведено в пункті 31 частини I та конкретизовано у статті 31 частини II Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року (далі - Хартія), ратифікованої Законом України „ Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)" від 14 вересня 2006 року № 137-V. Відповідно до статті 31 частини II Хартії держави зобов'язуються вживати заходів, спрямованих на сприяння доступові до житла належного рівня; встановлювати на житло ціни, доступні для малозабезпечених осіб.

Також статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Верховною Радою України згідно Закону № 475/97-ВР від 17.07.97, визначено право на повагу до приватного і сімейного життя і зазначається, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Частиною другою цієї статті Конвенції визначено, що органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Прикладом застосування ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод по відношенню до України є рішення Європейського суду з прав людини від 02.03.2011 року у справі «КРИВІЦЬКА ТА КРИВІЦЬКИЙ ПРОТИ УКРАЇНИ».

Наведені обставини, норми права та практика Європейського суду з прав людини свідчить про недопущення органами державної влади порушення прав власників, в тому числі і обмеженням права користування особою належним йому на праві власності обєктом нерухомого майна.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

Заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації за адресою: 69002, м. Запоріжжя, вулиця Жуковського, буд. № 68 «а»АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_1), задовольнити частково.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме: на обєкт житлової нерухомості, житловий будинок літ. В, розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Святого Миколая, буд. 91 / вул.. Слобідська, буд. 35, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 101, яки належить на праві власності ОСОБА_2 Какоєвичу (місце реєстрації: АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2), до набрання рішенням законної сили.

Виконання ухвали доручити Олександрівському відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (місцезнаходження: 69002, м. Запоріжжя, вул.. Залізнична, буд. № 9 «а»).

В іншій частині у задоволенні заяви відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту винесення та підлягає негайному виконанню.

Повний текст ухвали складено 21 березня 2018 року.

Копію ухвали суду направити учасникам справи в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області в 15-денний строк з дня складення повного тексту ухвали суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Строк предявлення ухвали до виконання три роки з дня її винесення.

Дата видачі ухвали 21 березня 2018 року.

Суддя: Н.Г.Скользнєва

21.03.2018