22-ц/775/115/2018(м)
Єдиний унікальний номер 221/6649/17
Номер провадження 22-ц/775/115/2018(м)
Головуючий у 1-й інстанції Кирилюк Н.А.
Суддя - доповідач Биліна Т.І.
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

21 березня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі у складі:

головуючої - Биліни Т.І.,

суддів - Лопатіної М.Ю., Принцевської В.П.,

при секретарі - Зал Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волноваського районного суду Донецької області від 28 грудня 2017 року, повний текст якої виготовлений 02 січня 2018 року, по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Волноваського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, -

в с т а н о в и л а:

08 грудня 2017 року ОСОБА_1 подав скаргу на дії та бездіяльність ВДВС щодо порушення порядку та строків, про повідомлення виконання судових рішень від 16.12.2015р., 23.02.2016р., 24.10.2016р., 24.10.2016р., 21.12.2016 р., 09.03.2017 р., (по справі № 221/643/17, 4-с/221/1/2017), 08.08.2017 (по справі № 221/3842/17, 4-с/221/11/2017) з урахуванням ухвали від 08.09.2017р. (про виправлення описок (справа № 221/3842/17, 2-во/221/49/17). Заявник просив: визнати неправомірними рішення, дії і бездіяльність Волноваського районного відділу ДВС ГУ юстиції у Донецькій області, який не виконав вимоги ухвали суду від 08.08.2017 року з урахуванням ухвали від 08.09.2017 року про виправлення описок (справа № 221/3842/17, 2-во/221/49/17) та статтю 389 ЦПК України, яка вимагає інформування суду та заявника про результати виконання ухвали суду. Крім того просив зобов'язати ВДВС виконати вимоги вказаних ухвал виправивши описки і недоліки в постанові про відновлення виконавчого провадження по виконавчому листу № 221/1727/13-ц від 16.12.2015 року та стягнути з ВДВС судові витрати на його користь у розмірі 1328,35 грн.

В обґрунтування заяви посилався на те, що працівниками ВДВС Волноваського районного управління юстиції систематично порушуються його права та не виконуються рішення суду. Він неодноразово скаржився до суду, ВДВС отримує ухвали щодо встановлення фактів бездіяльності, однак кожен раз факти порушень повторюються.

Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 28 грудня 2017 року скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність головного державного виконавця Волноваського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Проскурня І.В. в частині незазначення у Постанові про відновлення виконавчого провадження ВП № 50008377 фрази «про стягнення з боржника виконавчого збору» та неповідомлення Волноваського районного суду Донецької області і ОСОБА_1 про виконання вказаних ухвал суду. Стягнуто з Волноваського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов'язані з явкою до суду у розмірі 77грн. 36коп. У задоволенні решти вимог - відмовлено. Зобов'язано Волноваський районний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги повідомити суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, просив ухвалу суду від 28 грудня 2017 року скасувати в оскаржуваній ним частині та ухвалити нове рішення яким стягнути з відповідача вказані ним судові витрати та визнати неправомірними рішення, дії і бездіяльність Волноваського районного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області. Апеляційну скаргу обґрунтував тим, що судом помилково визнано дії державного виконавця протиправними замість неправомірними. Крім того заявник не погодився з розміром компенсації (відшкодування) всіх його судових витрат, вважає, що їх розмір повинен дорівнювати 1367,03грн, в тому числі 87,03грн за відрив від звичайних занять та 1280грн - добових.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції встановив, що суть скарги ОСОБА_1 зводиться до того, що ВДВС систематично не виконує судові рішення та процесуальні обов'язки, встановлені ст.389 ЦПК України (у редакції, що діяла до 15.12.2017р)

Відповідно до ст. 447 ЦПК України (в редакції після 15.12.2017р.) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення ( поновити порушене право заявника).

Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наведених в п.п.3,5,13,17,18 постанови №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом України "Про виконавче провадження" заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 11 вказаного Закону), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч. 7 ст. 12 вказаного Закону).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Складовою справедливого судового розгляду згідно даної Конвенції та практики Європейського суду з прав людини є своєчасне та повне виконання судових рішень, з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Задовольняючи частково скаргу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків, що головний державний виконавець Волноваського районного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області Проскурня І.В. не дотримався вимог закону та не повідомив суд і ОСОБА_1 про виконання ухвали суду від 08.08.2017 року з урахуванням ухвали від 08.09.2017 року про виправлення описок.

Стаття 138 ЦПК України встановлює, що стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 127 від 22 лютого 2012 року.

Пунктом 3 додатку до постанови встановлено, що за відрив від звичайних занять - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення у зв'язку з явкою до суду граничний розмір обчислюється пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати і не може перевищувати її розмір, обчислений за фактичні години відриву від звичайних занять.

З аналізу вказаного, доводи апеляційної скарги в частині невірного визначення розміру судових витрат, а саме витрат за відрив від звичайних занять є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, суд розглядав справу за участю заявника ОСОБА_1, який під час розгляду справи здійснював свої процесуальні права у 2 судових засідання: 19.12.2017 року та 28.12.2017 року. Час, який сторона витратила на знаходження в судовому засіданні необхідно обчислювати з години на яку воно призначено та до фактичного його закінчення. З відміток у судових повістках вбачається, що в суді заявник знаходився загалом - 4,5 години, а тому на його користь з ВДВС слід стягнути судові витрати, пов'язані з явкою до суду у сумі 87 грн.03 коп. ( 4,5 год.х19.34 грн.).(а.с.17,52).

Доводи апеляційної скарги в частині невірного визначення розміру судових витрат, а саме витрат за добові задоволенню не підлягають, оскільки такі витрати чинним ЦКП України не передбачено.

Доводи апеляційної скарги в частині визнання дій державного виконавця неправомірними замість зазначеного в ухвалі суду «протиправними» не є підставою для зміни або скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вказані терміни мають однакове змістовне навантаження.

Європейський суд з прав людини вказав що п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення за виключенням визначення розміру відшкодування судових витрат за відрив від звичайних занять.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Волноваського районного суду Донецької області від 28 грудня 2017 року в частині стягнення з Волноваського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на користь ОСОБА_1 компенсації за відрив від звичайних занять змінити.

Стягнути з Волноваського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на користь ОСОБА_1 компенсацію за відрив від звичайних занять в сумі 87(вісімдесят сім) гривень 03 копійки.

В решті ухвалу Волноваського районного суду Донецької області від 28 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: М.Ю. Лопатіна

В.П. Принцевська