Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.03.2018 Справа №607/4013/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого Грицака P.M.

за участю секретаря Чех Ю.Ю.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідачів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення коштів за кредитним договором, зустрічний позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі ПАТ «Укрсоцбанк») предявив в суд позов до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що 22 січня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі АКБ СР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 було укладено договір кредитну № 770/42-1-07, відповідно до якого останній отримав грошові кошти в сумі 29'999 дол. США із сплатою 13 % річних, з кінцевим терміном погашення боргу до 05 січня 2022 року. ОСОБА_4 виступила поручителем за даним правочином, відповідно до договору поруки № 770/43-9-07 від 22 січня 2007 року. Своїх кредитних зобовязань перед позивачем ОСОБА_2 належним чином не виконує, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, котра станом на 12 квітня 2016 року становить 447'332,31 грн. з яких: 14'499,96 дол. США, що еквівалентно 370'763,97 грн. тіло кредиту; 1'510,26 дол. США, що еквівалентно 38'618,25 грн. відсотки за користування кредитними коштами; 24'346,02 грн. пеня за прострочення сплати кредиту; 13'604,07 грн. пеня за прострочення сплати нарахованих процентів за користування кредитом. Цю заборгованість позивач просить стягнути з ОСОБА_2, як боржника та ОСОБА_4, як особи, котра поручилась за належне виконання ним своїх кредитних зобовязань.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечили з підстав, викладених у письмових заперечення від 06 червня 2016 року. У них вказано, що ОСОБА_3 вважає кредитний договір № 770/42-1-07 від 22 січня 2007 року неукладеним, оскільки сторонами не досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов договору, а саме: щодо валюти у якій видано кредит. Посилається на те, що заява на видачу готівки № 5236 від 23 січня 2007 року є фальшивим документом та не може братись до уваги судом. Не відповідає вимогам закону і наданий позивачем розрахунок заборгованості. Банком порушено умови Генеральної ліцензії, наданої Національним Банком України. Окрім цього зазначає, що номер рахунку, вказаний у заяві на видачу готівки, не є рахунком клієнта, а тому він не міг ініціювати з нього видачу коштів.

ОСОБА_4 у судове засідання не зявилась, забезпечивши явку свого представника ОСОБА_3, котрий проти задоволення позову заперечив та пояснив, що вважає вимоги про стягнення коштів з ОСОБА_4 необґрунтованими, а саму поруку припиненою ще у червні 2015 року.

23 червня 2016 року ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, подав зустрічний позов до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним кредитного договору № 770/42-1-07 від 22 січня 2007 року. В обґрунтування цих вимог зазначає, що на момент укладення вказаного правочину у банку була відсутня Генеральна ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями, а тому ОСОБА_2 не могло бути видано кредит у іноземній валюті. Також зазначає, що сторонами не було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору. Визначена у договорі умова, щодо погашення кредиту, шляхом зарахування коштів на рахунки, відмінні від поточного рахунку клієнта є, знову ж таки, порушенням Генеральної ліцензії банку. Також позивачем було порушено вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» та перед укладенням вказаного кредитного договору ОСОБА_2 не надано відомостей щодо обсягу дієздатності кредитодавця та введено його в оману щодо наявності у банку права проведення операцій з готівкою у іноземній валюті.

Представник позивача проти задоволення зустрічного позову заперечив, пославшись на пропуск відповідачем строку позовної давності.

Заслухавши пояснення учасників справи, повно та об'єктивно дослідивши письмові докази у справі та висновки експертів, суд прийшов до переконання, що первісний позов слід задовольнити частково, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з огляду на наступне.

22 січня 2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 укладено договір кредиту № 770/42-1-07 (далі Кредитний договір).

Згідно норм частини 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до частини 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до умов Кредитного договору позивач зобовязався надати ОСОБА_2 грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, у сумі 29'999 дол. США, зі сплатою 13 % річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 05 січня 2022 року.

Пунктом 1.1. Кредитного договору визначено, що погашення кредиту буде здійснюватись рівними частками в розмірі 166,66 дол. США згідно графіку, не пізніше 05 числа кожного місяця.

Відповідно до пунктів 2.1 та 1.2 сторони погодили, що надання кредиту здійснюється шляхом видачі ОСОБА_2 готівкових грошей з наступною їх конвертацією (обміном) через операційну касу позивача в гривні та прийняття суми для перерахунку на фінансування будівництва житла, відповідно до договору дольової участі у будівництві багатоквартирного житлового будинку по вул. Корольова, 10а, в м. Тернополі від 29 грудня 2005 року, що укладений між ОСОБА_2 та ПМП «Тернопільська фірма «Будівельник».

Згідно з пунктом 2.4 Кредитного договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту в останній робочий день місяця без урахування останнього робочого та послідуючих неробочих днів місяця, проценти нараховуються з розрахунку факт/360.

Пунктом 3.3.6 Кредитного договору встановлено, що ОСОБА_2 зобов'язаний суворо дотримуватись положень цього договору, а також договорів визначених в пункті 1.3 цього договору.

Відповідно до пункту 3.3.8 Кредитного договору ОСОБА_2 зобов'язаний сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному пунктами 2.4, 2.5 цього договору.

Згідно з пунктом 3.3.9 Кредитного договору ОСОБА_2 зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі погашати Кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному пунктом 1.1. цього договору.

Позивач виконав умови Кредитного договору в частині надання коштів, що стверджується заявою на видачу готівки № 5236 від 23 січня 2007 року, відповідно до якої ОСОБА_2 було видно усю суму кредиту, тобто 29'999 дол. США.

Як вбачається з висновку експерта за результатами проведення судово-потчеркознавчої та судово-технічної експертизи документів № 633/634/17-22 від 29 вересня 2017 року, підпис у вказаній заяві на видачу готівки вчинений ОСОБА_2, а отже сумніватись у тому, що грошові кошти ним отримані не приходиться.

Відповідач же неналежно виконує умови Кредитного договору в частині повернення кредитних коштів у визначеному сторонами розмірі та згідно графіка.

Внаслідок такого неналежного виконання у ОСОБА_2 утворилась заборгованість, котра, станом на 12 квітня 2016 року становить 447'332,31 грн. і складається з:

-14'499,96 дол. США, що еквівалентно 370'763,97 грн. тіла кредиту;

-1'510,26 дол. США, що еквівалентно 38'618,25 грн. відсотків за користування кредитними коштами;

-24'346,02 грн. пені за прострочення сплати кредиту;

-13'604,07 грн. пені за прострочення сплати нарахованих процентів за користування кредитом.

Відповідно до частини 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його в строк, встановлений договором.

Отже, у даному випадку ОСОБА_2 прострочив зобовязання за Кредитним договором.

Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. (частина 2 ст. 612 ЦК України)

Окрім цього, відповідно до пункту 4.5 Кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) ОСОБА_2 обов'язків, визначених пунктами 3.3.7. 3.3.8 цього договору, протягом більше 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, ОСОБА_2 зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Таких свої зобовязань ОСОБА_2 не виконав та кредиту не погасив.

Таким чином, має місце порушення прав позивача з вини ОСОБА_2, котрі підлягають захисту шляхом стягнення з нього в користь банку суми заборгованості, котра складається з тіла кредиту, відсотків за користування коштами та пені.

Щодо стягнення пені, то ці вимоги слід задовольнити частково з огляду з наступні міркування.

У відповідності до пункту 4.2. Кредитного договору у разі прострочення ОСОБА_2 терміну сплати процентів, визначених пунктом 2.4. цього договору, комісій передбачених умовами цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених пунктами 1.1., 2.6.3, 3.2.3., 4.4, 5.4 цього договору він сплачує позивачу пеню в розмірі одного проценту від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє у цей період.

Згідно з частиною 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до частини 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. (ч. 3 ст. 551 ЦК України)

Врахувавши обставинами справи, розмір боргу за тілом кредиту та відсотками за користування кредитними коштами, той обєм кредитних коштів, котрий був повернутий ОСОБА_2 добровільно в процесі виконання Кредитного договору, суд вважає, що нарахована позивачем сума пені значно перевищує розмір його збитків, а тому її слід зменшити до 5'000 грн.

При вирішенні питання про стягнення заборгованості за Кредитним договором з ОСОБА_4 суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до вимог частин 1, 2 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

В забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором між позивачем, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (далі Поручитель) було укладено договір поруки № 770/43-9-07 від 22 січня 2007 року (далі Договір поруки).

Відповідно до п. 1.1 цього договору Поручитель зобовязалась перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_2 зобовязань, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкції (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку, передбаченому Кредитним договором.

У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. (ч. 1 ст. 543 ЦК України)

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. (частина перша ст. 553 ЦК України)

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. (частини 1, 2 ст. 554 ЦК України)

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. (частина 1 ст. 252 ЦК України)

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. (статті 251, 252 ЦК України)

Сторони даного спору не погодили у Договорі поруки строку, після закінчення якого вона припиняється, а отже така обставина матиме місце протягом шести місяців, якщо від дня настання строку виконання основного зобов'язання кредитор не пред'явить вимоги до поручителя.

Кредитним договором передбачено, що кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту є 05 січня 2022 року.

Водночас, як уже зазначалось вище, пунктом 4.5 Кредитного договору визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) ОСОБА_2 обов'язків, визначених пунктами 3.3.7. 3.3.8 цього договору, протягом більше 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, ОСОБА_2 зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Така домовленість сторін відповідає вимогам частини 2 ст. 1050 ЦК України, де визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Отже, сторони Кредитного договору дійшли домовленості, що кінцевий строк виконання зобовязання не є абсолютним і може змінитись в результаті невиконання (неналежного виконання) ОСОБА_2 своїх зобовязань.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості останній платіж по погашенню боргу за Кредитним договором ОСОБА_2 було здійснено 30 жовтня 2014 року.

Після цієї дати ОСОБА_2 більше шістдесяти днів не виконував зобовязань, визначених пунктами 3.3.8, 3.3.9 Кредитного договору, отже строк користування кредитом вважається таким, що сплинув (строк виконання основного зобовязання настав), і у позивача виникло право вимагати погашення кредиту в повному обсязі та сплати інших платежів як від боржника так і від поручителя.

З такою вимогою до ОСОБА_4 позивач звернувся лише 19 жовтня 2015 року, а отримала вона її 02 листопада 2015 року (т. 1 а.с. 9), тобто після закінчення шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання, а тому порука вважається припиненою.

Саме тому у задоволенні вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 слід відмовити.

Спростовуючи доводи представника ОСОБА_2, щодо безпідставності позовних вимог суд зазначає наступне.

Справді, у пунктах 1.1 та 2.1 Кредитного договору містяться різні відомості щодо валюти кредитування.

Представник відповідача пояснив таку відмінність технічною опискою.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. (ст. 626 ЦК України)

Згідно з частиною 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (частина 1 ст. 628 ЦК України)

Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Так, судом уже встановлено, що кредитні кошти були видані ОСОБА_2 у доларах США. Жодних заперечень щодо цього у нього не було.

Більше того, певний проміжок часу, останній виконував свої зобовязання за Кредитним договором та вносив кошти на рахунок позивача у доларах США, отже чітко усвідомлював у якій валюті слід виконувати умови цього договору.

Вказані обставини свідчать про те, що сторони Кредитного договору належним чином погодили усі істотні умови цього правочину, зокрема і щодо валюти кредитування, а посилання представника ОСОБА_2 на зворотнє є безпідставними, оскільки не відповідають реальним обставинам справи.

Неспроможними є і посилання представника ОСОБА_2 на фальшивість та невідповідність вимогам закону заяви на видачу готівки № 5236 від 23 січня 2007 року, розрахунку заборгованості, процедури видачі коштів з невідповідних рахунків банку, та порушення позивачем умов Генеральної ліцензії, оскільки вони не доведені відповідно до частини 1 ст. 81 ЦПК України.

Керуючись пунктом 3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України, суд не вважає за необхідне надавати глибинну правову оцінку вказаним доводам з огляду на їх явну необґрунтованість.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання Кредитного договору недійсним слід зазначити наступне.

Доводи ОСОБА_2 щодо недійсності Кредитного договору в основну зводяться до порушення позивачем вимог закону при видачі кредитних коштів та введення позичальника в оману щодо наявності банку права на проведення операцій з готівкою в іноземній валюті.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У даному випадку про своє порушене право позивач повинен був дізнатись у момент укладення Кредитного договору, тобто 22 січня 2007 року.

Вимогу про визнання цього правочину недійсним, ОСОБА_2 заявив 23 червня 2016 року, тобто з спливом трьохрічного строку позовної давності.

З матеріалів справи не вбачається наявності обставин за яких вказаний строк зупинявся, або переривався.

Представник відповідача, пояснюючи таке порушення строку позовної давності посилається на не обізнаність ОСОБА_2 в системі фінансів. Такі доводи представника ОСОБА_3 суд до уваги не бере на їх неспроможність.

Про застосування до вказаних вимог ОСОБА_2 наслідків спливу позовної давності, заявлено представником відповідача (т. 1 а.с. 221).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. (частина четверта ст. 267 ЦК України)

Таким чином у задоволенні зустрічного позову слід відмовити у звязку з спливом позовної давності.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку про порушення прав позивача ПАТ «Укрсоцбанк» відповідачем ОСОБА_2, а тому позовні вимоги заявлені до нього, підлягають до часткового задоволення, шляхом стягнення з останнього заборгованості за кредитним договором №770/42-1-07 від 22.01.2007 року в сумі 16009,88 доларів США, що еквівалентно 409382,22 грн. та 5000 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту. В задоволенні позовних вимог до відповідача ОСОБА_4 та зустрічному позові ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору недійсним слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 174, 209, 213, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (проживає: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) в користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (місце знаходження: м. Київ, вул. Ковпака, 29, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 00039019) заборгованість за кредитним договором №770/42-1-07 від 22.01.2007 року в сумі 16009,88 доларів США, що еквівалентно 409382,22 грн., 5000 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту та 6215,73 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору №770/42-1-07 від 22.01.2007 року недійсним - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення строку на апеляційне скарження в порядку вимог ч. 2 ст. 354 ЦПК України.

Головуючий суддяОСОБА_5