233 № 233/194/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року

приміщення суду за адресою: 85113, м. Костянтинівка, пр. Ломоносова, 157

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Каліуш О. В., за участі секретаря Франчук А.О., розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з позовом, ОСОБА_1 просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 01 червня 2001 року він є власником квартири АДРЕСА_1.

З відповідачем ОСОБА_2 він перебував у зареєстрованому шлюбі з 26 червня 2013 року по 14 вересня 2016 року.

З 01 жовтня 2013 року відповідач зареєстрована у спірному жилому приміщенні, але фактично не проживає у вказаній квартирі з серпня 2016 року по теперішній час, а тому на підставі ч.2 ст. 405 ЦК України відповідач може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Ухвалою судді від 12 лютого 2018 року було відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання.

Позивач ОСОБА_1 у підготовче судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про повне підтримання заявлених позовних вимог та про розгляд справи у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, у підготовче судове засідання не з'явилась, надала заяву суду, в якій визнала позовні вимоги ОСОБА_1, просила ухвалити рішення у її відсутність.

Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають повному задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1. Дана обставина підтверджується копією Договору купівлі-продажу квартири від 01 червня 2006 року, зареєстрованого у реєстрі за № 2340 (а.с.8).

Отже, спірне житлове приміщення належить до приватного житлового фонду, тому правовідносини сторін регулюються Главою 6 ЖК України та Главою 32 ЦК України.

Відповідно до вимог ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За статтею 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (ч.1). За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї (ч.2).

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 червня 2013 року по 10 жовтня 2016 року, неповнолітніх та/або малолітніх дітей не мають, що підтверджується копією рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецькій області № 235/5428/16-ц в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу (а.с.11).

У спірному жилому приміщенні з 01 жовтня 2013 року на правах члена сім'ї власника жилого будинку (квартири) зареєстрована відповідач ОСОБА_2 Дата реєстрації відповідача підтверджується копією її паспорту (а.с.6-7).

Проте, відповідач з серпня 2016 року у спірному жилому приміщенні без поважних причин не проживає. Дана обставина визнана сторонами та суд не має сумніву щодо достовірності цієї обставини та добровільності її визнання.

За таких обставин, встановивши факт відсутності відповідача у спірному жилому приміщенні без поважних причин понад один рік, суд вважає, що ОСОБА_2 на підставі ч.2 ст. 405 ЦК України слід визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

Тож , позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 200, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, до ОСОБА_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

Повний текст рішення складено 22 березня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя: О.В.Каліуш