Справа № 357/9456/17 Головуючий у І інстанції Цуранов А. Ю.
Провадження № 22-ц/780/1201/18 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 38 29.03.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 березня 2018 року апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Іванової І.В., Савченка С.І.

за участю секретаря - Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2на ухвалу судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Шандрівська сільська рада, про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2, третя особа: Шандрівська сільська рада про визнання недійсним заповіту, складеного ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_2 на земельні ділянки у с.Шандра, який посвідчений Шандрівським сільським головою.

Ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 жовтня 2017 року відкрито провадження у даній справі.

Не погоджуючись з ухвалою судді першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу про повернення позовної заяви ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Скаргу мотивує тим, що предметом спору у даній справі є визнання недійсним заповіту щодо земельних ділянок, які знаходяться на території Шандрівської сільської ради Миронівського району Київської області, тобто, спір виник з приводу нерухомого майна. Вказує, що відповідно до ст.114 ЦПК України, у редакції, чинній на час відкриття провадження у справі, позови, що виникають з приводу нерухомого майна пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини, а тому вважає, що дана справа підсудна Миронівському районному суду Київської області.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_5 подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в якій зазначає, що спір між сторонами виник не з приводу нерухомого майна, а щодо визнання заповіту недійсним. Також вказує, що на момент звернення з даним позовом до суду статтею 114 ЦПК України не передбачено виключної підсудності щодо позовів про визнання заповіту недійсним. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу судді першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, нова редакція якого набрала чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому діючою редакцією ЦПК України.

У ч.3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій і вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права.

Оскаржувана ухвала судді першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2, третя особа: Шандрівська сільська рада, про визнання недійсним заповіту, складеного ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_2 на земельні ділянки у с.Шандра, який посвідчений Шандрівським сільським головою.

По справі встановлено, що 15 вересня 2014 року ОСОБА_4 склав заповіт на ім`я відповідача ОСОБА_2, згідно з яким він заповідав останньому належну йому земельну ділянку (пай) площею 4,0601 га, яка розташована на території Шандрівської сільської ради. Даний заповіт посвідчений секретарем Шандрівської сільської ради Миронівського району Київської області Манзик С.І. та зареєстрований в реєстрі за №13 (а.с.36).

04 листопада 2015 року ОСОБА_4 склав заповіт на ім`я відповідача ОСОБА_2, згідно з яким він заповідав останньому належну йому земельну ділянку (пай) площею 4,06 га, яка розташована на території Шандрівської сільської ради. Даний заповіт посвідчено секретарем Шандрівської сільської ради Миронівського району Київської області Манзик С.І. та зареєстрований в реєстрі за №40 (а.с.37).

Тобто, предметом спору є визнання недійсним правочину (заповіту) щодо земельних ділянок, які знаходяться на території Шандрівської сільської ради Миронівського району Київської області.

Відповідно до ч.1 ст.114 ЦПК України, у редакції, чинній на момент відкриття провадження у справі, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

У пункті 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визнання підсудності цивільних справ» судам роз'яснено, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Згідно з пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна та застосування наслідків недійсності пред'являються відповідно до частини першої статті 114 ЦПК за місцезнаходженням майна або основної його частини. Кваліфікація об'єктів як нерухомого майна здійснюється відповідно до статей 181, 190 та 191 ЦК. При цьому за місцезнаходженням нерухомого майна повинні пред'являтися також позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна, яке буде створено в майбутньому (щодо інвестиційних договорів про будівництво нерухомого майна, договорів про участь у фонді фінансування будівництва тощо).

Оскільки даний спір про визнання заповіту недійсним виник з приводу земельних ділянок, які розташовані на території Шандрівської сільської ради Миронівського району Київської області, то колегія суддів вважає, що вказаний позов підсудний Миронівському районному суду Київської області відповідно до вимог ст.114 ЦПК України, у редакцій, чинній на момент відкриття провадження у справі.

Відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції наведених вище положень закону, роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, не врахував, належним чином не з'ясував зміст заявлених позовних вимог, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про те, що вказаний позов ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним підсудний Білоцерківському міськрайонного суду Київської області.

Відповідно до ст. 380 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу про відкриття провадження у справі та приймає постанову про направлення справи на розгляд до суду першої інстанції за встановленою підсудністю, якщо таку ухвалу прийнято судом із порушенням правил підсудності.

Таким чином, ухвала судді першої інстанції не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до постановлення ухвали з порушенням правил підсудності, що в силу ст.380 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду та прийняття нової постанови про направлення справи на розгляд до Миронівського районного суду Київської області за встановленою підсудністю з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст.367, 374, 380, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2задовольнити частково.

Ухвалу судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 жовтня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Шандрівська сільська рада, про визнання заповіту недійснимнаправити на розгляд до Миронівського районного суду Київської області за встановленою підсудністю.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді