22-ц/775/214/2018(м)
Головуючий у 1 інстанції Сараєв І.А.
Суддя-доповідач Попова С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2018 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Попової С.А.,

Суддів Кочегарової Л.М., Ткаченко Т.Б.,

за участю секретаря Герасимової Г.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Маріуполі апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на заочне рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 січня 2018 року по цивільній справі за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

В липні 2017 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк», банк) звернулася до суду із даним позовом до відповідачів, посилаючись на наступне. 13.11.2007р. між ВАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», і ОСОБА_3 (позичальник) укладено кредитний договір № 108А/07-05, за яким останній отримав кредит у розмірі 14089,11дол.США для придбання автомобіля, на умовах сплати процентів за користування коштами кредиту в розмірі 17,5 %, з терміном повернення кредиту та процентів не пізніше 10.11.2014р. згідно графіку. В забезпечення виконання грошових зобов'язань позичальника в той же день 13.11.2007р. між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки № б/н, за яким поручитель взяв на себе зобов'язання відповідати в повному обсязі перед банком за своєчасне та повне виконання зобов'язання позичальником ОСОБА_3 Позичальник і поручитель належним чином не виконали умови кредитного договору і договору поруки, через що утворилась заборгованість. Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30.11.2015р., що набуло чинності, з відповідачів в солідарному порядку стягнуто на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором станом на 22.08.2015р. в розмірі 154340,75грн. Це рішення суду не виконано, через що договірні відносини тривають, заборгованість збільшується - станом на 13.06.2017р. загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 201698,78грн., яка складається з заборгованості за кредитом та відсотками 7505,28 доларів США, комісія РО 2220грн., штраф - 3810,86грн. За відрахуванням присуджених за чинним судовим рішенням від 30.11.2015р. сум залишок заборгованості станом на 13.06.2017р. в перерахунку на національну грошову одиницю складає 38191,86грн., куди увійшли: заборгованість за кредитом та відсотками - 1318,76дол.США (=34381грн.), штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 3810,86грн. Сумарний розмір заборгованості 38191,86грн. (34381+3810,86) позивач просить стягнути з позичальника і поручителя в солідарному порядку.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 січня 2018 року позов Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» задоволено частково. Стягнуто на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у сумі 34381грн. Вирішено питання з розподілом судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Рішення суду в частині задоволення вимог про стягнення з відповідачів заборгованості по відсотках

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 13.11.2007р. між ВАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк", правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 108А/07-05, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 14089,11дол.США для придбання автотранспортного засобу, з встановленням процентної ставки за користування кредитом в розмірі 10% та терміном повернення до 10.11.2014р., згідно графіку який є невід'ємною частиною кредитного договору (а.с. 8-12, 16-18). За додатковою угодою № 2 від 14.11.2008р. сторони в п. 1.3 узгодили плату за користування кредитними коштами в розмірі 17,5% процентів річних» (а.с. 19).

В забезпечення виконання умов кредитного договору 13.11.2007р. між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки (а.с. 20).

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30.11.2015р. з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно стягнуто на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованість за кредитним договором № 108А/07-05 від 13.11.2007р. в сумі 154340,75грн. (а.с. 23, 24).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 63 від 20.03.2016р. розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» (а.с. 28).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з доведення факту утворення заборгованості у відповідачів внаслідок неналежного виконання ними умов кредитного договору і договору поруки, обґрунтованості заявленого розміру цієї заборгованості за кредитом та відсотками станом на 13.06.2017р. по різниці між чинним попереднім рішенням суду першої інстанції від 30.11.2015р. - 34381грн., що еквівалентно 1318,76дол.США. Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення з відповідачів штрафу за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 3810,86грн., суд керувався положеннями ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» і врахував, що боржники зареєстровані та постійно проживають в населеному пункті, де проводилась антитерористична операція, де законодавець після 14.04.2014 року заборонив нарахування штрафних санкцій за прострочення грошового зобов'язання.

З такими висновками суду в оскаржуваній частині (щодо відмови у стягненні штрафу) не можна не погодитись, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки встановлені законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 526, 610 ЦК України, якими обґрунтовано позов і апеляційну скаргу, зобов'язання повинні виконуватися належним чином; порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В сенсі ст. 1050 ЦК України наслідками порушення кредитного договору є зобов'язання позичальника сплатити неустойку відповідно до ст.ст. 549-552 ЦК України.

Разом з тим, відповідно до ст. 2 Закону України від 2 вересня 2014 р. N 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" у редакції, чинній на момент утворення спірної заборгованості: на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 р. громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 р. з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Отже, при обчисленні розміру стягуваної заборгованості за кредитними договорами з громадян України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 р. з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, суди повинні враховувати вимоги ст. 2 Закону України від 2 вересня 2014 року N 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", як визначено в правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 13 березня 2017 р. у справі N 6-2879цс16.

Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015р. № 1275-р, м. Маріуполь (Маріупольська міська рада), (пункт 1 підпункт 20), де зареєстровані та проживають відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалась антитерористична операція. І за період нарахування кредитором спірної суми штрафу місто Маріуполь Донецької області, де зареєстровані позичальник і поручитель, не вибував зі статусу населеного пункту, що знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції.

Апеляційний суд не може погодитись із доводами апеляційної скарги позивача, побудованими на ст.ст. 525-527, 611 ЦК України, щодо пріоритету положень договору з узгодженими між сторонами умовами нарахування штрафу (п. 4.3 кредитного договору).

Так, положення ст. 2 Закону N 1669-VII визначили імператив заборони кредитору нараховувати штраф за невиконання зобов'язань за порушення грошового зобов'язання за кредитним договором боржникам, що мешкають в зоні проведення антитерористичної операції, а також визначено обов'язок кредитора ретроспективно скасувати вже нараховані штрафи.

Згідно із абз. 2 ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Закон N 1669-VII, що скасовує цивільну відповідальність боржників в частині неустойки і обов'язковість цих положень випливає зі змісту цього Закону та суті зобов'язальних відносин між сторонами, прийняті в часі пізніше тих норм ЦК України, якими вмотивовано доводи апеляційної скарги в даній частині. Тому з урахуванням положень у ст. 5 ЦК України і ч. 3 ст. 6 ЦК України, суд першої інстанції правильно застосував положення ст. 2 названого Закону щодо розв'язання вимог по позиції штрафу.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», відповідні їм правовідносини, доводам сторін та наданим доказам дав належну оцінку. Суд правильно застосував матеріальний закон, вимоги ст.ст. ст.ст. 89, 263-264 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог про стягнення з позичальника і поручителя нарахованого кредитором штрафу у розмірі 20% від суми невиконаних зобов'язань, що у грошовому виразі становить, за відрахуванням стягнутих раніше за чинним судовим рішенням сум, становить 3810,86грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Порушень норм процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Ухвалою апеляційного суду від 01.03.2018р. ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції - до ухвалення постанови апеляційним судом.

Відтак, витрати з оплати судового збору за подачу апеляційної скарги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в сумі 2400грн. (1600х150%), яка за наслідками апеляційного провадження залишена без задоволення, підлягають за постановою апеляційного суду стягненню з ПАТ «ВіЕйБі Банк» відповідно до ч. 2 ст. 136, п.п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 січня 2018 року залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в дохід держави судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 2400 (дві тисячі чотириста) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий С.А.Попова

Судді Л.М.Кочегарова

Т.Б.Ткаченко