Ухвала

7 березня 2018 року

м. Київ

справа № 369/9724/15-ц

провадження № 61-1500 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Черняк Ю. В.,

позивач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк»,

відповідач - ОСОБА_2,

третя особа - приватне підприємство «Мрія Імпекс»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області у складі судді

Дубас Т. В. від 3 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області у складі колегії суддів: Сушко Л. П., Кулішенка Ю. М., Ігнатченка Н. В., від 7 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк» (далі - ПАТ «Комерційний банк «Експобанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 3 жовтня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «Комерційний банк «Експобанк», суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки і суд не наділений повноваженнями вирішувати вказане питання таким способом, зазначені положення закріплені в іпотечному договорі та правовій позиції Верховного суду України у справі № 6-1851цс15.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 7 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив з того, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки і суд не наділений повноваженнями вирішувати вказане питання таким способом.

У грудні 2016 року «Комерційний банк «Експобанк»звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, щобанк відповідно до умов іпотечного договору та Закону України «Про іпотеку» має право на набуття права власності на предмет іпотеки у разі порушення позичальником умов кредитного договору.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

9 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Ухвалюючи рішення у справі, яка переглядається, апеляційний суд зазначив, що при вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо це передбачено умовами договору іпотеки.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 30 березня 2016 року № 6-1851цс15.

У постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року № 6-1851цс15 зазначено, що можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. При вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

14 вересня 2016 року Верховний Суд України відійшов від указаної вище правової позиції та в постанові № 6-1219цс16 зазначив про те, що можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Отже, аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому згідно частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що умови договору відповідач не виконував, кредит не погасив, в зв'язку з чим утворилася заборгованість, а положеннями іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто банк має право на визнання права власності на предмет іпотеки, або на укладення від імені банку договору купівлі-продажу іпотечного майна.

Аналогічне застосування норм права, що закріплені статтями 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», а також статтями 328, 335, 376, 392 ЦК України зазначено у постановах Верховного Суду України від 28 вересня 2016 року

№ 6-1243цс16, від 12 жовтня 2016 року № 6-504цс16, від 26 жовтня 2016 року

№ 6-1625цс16, від 2 листопада 2016 року № 6-2457цс16, від 22 березня 2017 року № 6-2967цс16, від 5 квітня 2017 року № 6-3034цс16, від 27 квітня

2017 року № 6-679цс17, від 24 травня 2017 року № 6-1388цс16, від 9 серпня

2017 року № 6-2213цс16, від 13 вересня 2017 року № 6-1446цс17, від 27 вересня 2017 року № 6-2853цс16.

Ухвалою Верховного Суду від 25 січня 2018 року справу № 760/14438/15-ц (провадження № 61-497св18) за позовом ПАТ «Дельта Банк» до

ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ПАТ «Дельта Банк» на рішення апеляційного суду м. Києва від 7 червня 2016 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Зі змісту зазначеної ухвали вбачається, що колегія суддів Верхового Суду вирішила відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України

від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Оскільки справа № 760/14438/15-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до

ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у даній справі.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

Зупинити касаційне провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 760/14438/15-ц за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта

Ю. В. Черняк