БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/7463/17
провадження № 2/361/880/18
РІШЕННЯ

Іменем України

13 березня 2018 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Служба у справах дітей та сімї Броварської міської ради Київської області, про відібрання дитини від батька і передачу матері,-

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4, третя особа Служба у справах дітей та сімї Броварської міської ради Київської області, про відібрання дитини від батька і передачу матері.

В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що вона та відповідач більше пяти років проживали разом без реєстрації шлюбу. У період спільного проживання у них 31.03.2014 р. народився син ОСОБА_5. 15.04.2014 р. сторони зареєстрували шлюб, який згодом розірвано рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16.08.2017 р., оскільки спільне життя із відповідачем не склалося, у подружжя виникали часті непорозуміння, а тому шлюбні відносини фактично припинилися з лютого 2017 р. та з цього часу сторони почали проживати окремо. Основною причиною непорозуміння та розпаду сімї стали різні погляди на виховання спільної дитини. Крім того, сторонам не вдалося досягти згоди щодо фактичного місця проживання сина, тому позивач змушена була звертатися до суду із позовом про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5. Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області № 695/910/17 від 18.07.2017 р. визначено місце проживання дитини із позивачем. На сьогоднішній час спільний син проживає разом із відповідачем по вул. Леніна (Благодатна), 88, у м. Бровари Київської області. Відповідач ухиляється від виконання судового рішення, не повертає дитину за визначеним місцем його проживання. Крім того, з листопада 2017 року позивач не бачилася зі своїм сином, так як ОСОБА_4 чинить у цьому перешкоди. Позивач неодноразово зверталася до правоохоронних органів із заявами про вжиття заходів щодо усунення перешкод відповідача у спілкуванні позивача із сином. Відповідач категорично відмовляється виконувати рішення суду, тому ОСОБА_3 змушена звертатися із даним позовом, в якому просить відібрати малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у батька ОСОБА_4, та передати його матері ОСОБА_3, проживаючій за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2., с. Гельмязів, вул. Шевченка, 37/1.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_3 вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, пояснивши, що між ним та позивачем відбулася сварка, після якої остання зібралася і поїхала з дому, залишивши дитину. Відповідач самостійно займався вихованням сина. Також, зазначив, що дитині краще буде проживати у нього, оскільки позивач є психічно неврівноваженою, що негативно вплине на розвиток та виховання дитини. Крім того, після народження сина, позивач погано виконувала свої материнські обовязки, тому спільній дитині краще буде жити із батьком.

Представник органу опіки та піклування Броварської міської ради в Київській області ОСОБА_6 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Заслухавши пояснення та заперечення сторін по справі, вивчивши надані докази, та дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Із пояснень сторін у судовому засіданні встановлено, що останні проживали разом без реєстрації шлюб.

Від спільного проживання у них 31 березня 2014 року народився син ОСОБА_5, про що свідчить копія свідоцтва про його народження серії І-СР № 232373, виданого 25 червня 2016 року Золотоніським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (а.с. 33). Батьком у свідоцтві про його народження записаний ОСОБА_4, матірю ОСОБА_7.

Матеріалами справи встановлено, що 15 квітня 2014 року Гельмазівською сільською радою Золотоніського району Черкаської області зареєстровано шлюб між сторонами у даній справі.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16 серпня 2017 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 розірвано. Після розірвання шлюбу позивачу відновлено її дошлюбне прізвище ОСОБА_3 (а.с. 52).

Як вбачається із копії довідки № 306, виданої Гельмязівською сільською радою Золотоніського району Черкаської області, малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, разом із позивачем ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4., Черкаська обл. (а.с. 30).

У матеріалах справи міститься копія висновку Золотоніської районної державної адміністрації Черкаської області за № 207/01-01-40 від 12.04.2017 р., відповідно до якого розглянувши питання, враховуючи вік дитини, її фізичний та психоемоційний стан, умови проживання, членами комісії з питань захисту прав дитини визнано за доцільне проживання малолітнього ОСОБА_5 у сімї його матері ОСОБА_7 у с. Гельмязів Золотоніського району Черкаської області (а.с. 28-29).

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18 липня 2017 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 02 листопада 2017 року, визначено місце проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, з матірю ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6. Також, вказаним рішенням вирішено питання щодо стягнення аліментів із ОСОБА_4 на утримання сина (а.с. 6-9).

У судовому засіданні встановлено, що на час звернення позивача до суду із даним позовом спільна від шлюбу дитина проживає у відповідача, та у сторін виник спір щодо місця проживання дитини.

З огляду на викладені обставини, заслухавши пояснення та заперечення сторін по справі, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне.

За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч. 1 ст. 160 СК України).

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч. 1 ст. 161 СК України).

Частиною 1 ст. 162 СК України визначено, що якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що відібрання дитини в одного із батьків іншим та повернення її за попереднім місцем проживання можливе лише у випадках, коли місце проживання дитини визначене на підставі закону або рішення суду.

У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р. (принцип 6), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Судом не встановлено, а відповідачем не доведено існування будь-яких інших виняткових обставин, які б зумовили необхідність розлучення малолітньої дитини з її матір'ю. Також, відповідачем до суду не надано доказів того, що залишення дитини за місцем проживання його матері, як це визначено, створюватиме реальну загрозу для її життя та здоровя, не доведено зміну обставин так, що повернення дитини суперечить її інтересам.

В той час, доводи відповідача про те, що позивач є психічно неврівноваженою, а тому існує загроза для життя та здоровя дитини, суд не бере до уваги, оскільки такі доводи не підтверджені будь-якими доказами та спростовуються довідкою № 94 від 27.03.2017 р. (а.с. 64).

Крім того, суд враховує рішення суду, яким визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, разом із матірю ОСОБА_3.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, обєктивно оцінивши надані докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала.

За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 141, 160, 161, 162 СК України, ст. ст. 81, 141, 263-265, 430 ЦПК України,суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Відібрати дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, у його батька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, місце проживання якого зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8, та передати його матері ОСОБА_3, місце проживання якої зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9.

Допустити негайне виконання рішення суду щодо відібрання дитини.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати у розмірі 640 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.М. Петришин