Справа № 442/4783/17 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/783/6578/17 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О.Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретар Бохонко Е.Р.,

з участю представника ПАТ КБ «Приватбанк» - Гнатишака О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк», Банк), та просила ухвалити рішення, яким визнати недійсним кредитний договір № б/н, укладений 15.08.2011 року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк». Свої вимоги мотивувала тим, що укладений кредитний договір суперечить нормам цивільного законодавства, зокрема, всупереч вимог ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», банк не надав їй, як споживачу фінансових послуг в письмовій формі повної інформації про умови кредитування. Крім того, вважала, що оспорюваний кредитний договір, суперечить чинному законодавству щодо права банку в односторонньому порядку змінювати, в тому числі, збільшувати відсоткову ставку за користування кредитом без згоди позичальника.

Оскаржуваним рішенням суду позов залишено без задоволення.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_3 В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду є незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відповідачем було порушено вимоги чинного законодавства в галузі кредитування та посилається на те, відповідач не виконав покладений на нього п. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» обов'язок щодо повідомлення споживача у письмовій формі про кредитні умови перед укладенням договору про надання споживчого кредиту. Вважає, що під час укладення договору її було введено в оману щодо обставин, які мають істотне значення, що є підставою для визнання такого правочину недійсним. Звертає також увагу на те, що чинному законодавству суперечить умова договору про те, що банк має право в односторонньому порядку змінювати тарифи та інші невід'ємні частини договору, зокрема збільшувати розмір відсоткової ставки при користуванні кредитом. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ПАТ КБ «Приватбанк» - Гнатишака О.В., який заперечує проти доводів апеляційної скарги та просить залишивши без змін рішення суду першої інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з наступних підстав.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. (Правова позиція, викладена у постанові Верховного суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6/1341цс15)

Встановлено, що 15.08.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №б/н, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 300 грн. з відсотковою ставкою 20,40% річних з оформленням платіжної картки «Універсальна».

З анкети-заяви б/н від 15.08.2011 року вбачається, що ОСОБА_3 своїм підписом засвідчила свою згоду з тим, що ця заява разом з Пам»яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами становить між нею і банком договір про надання банківських послуг; позичальник засвідчила своє ознайомлення з цими складовими договору, що їй надані в письмовому вигляді; поінформована про розміщення Умов і правил надання банківських послуг на офіційному сайті КБ «ПРИВАТБАНК» www.privatbank.ua; зобов»язалась їх виконувати, регулярно ознайомлюючись із змінами на цьому сайті банку.

Відповідно до п. 2.1.1.2.1 Умов і Правил надання банківських послуг передбачено, що для надання послуг банк видає Клієнту Карту, її вид і строк дії визначений в Пам'ятці Клієнта/ Довідці про умови кредитування та Заяві, підписанням якої Клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата отримання Карти, вказаної в Заяві.

Пунктом 2.1.1.2.6 Умов і Правил надання банківських послуг передбачено, що Карта може бути використана Держателем для оплати товарів (послуг), отримання/внесення готівкових грошових засобів в банківських установах і через банкомати, для здійснення інших банківських операцій, передбачених договором.

Пунктом 1.1.3.2.3 цих Умов і Правил передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин договору, в тому числі й відсоткової ставки за кредитом.

Згідно роз»ясень, що містяться у постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Умовами та Правилами надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід»ємних частин Договору. Розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку. До обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. У разі незгоди зі змінами Правил та/або Тарифів Банку Клієнт зобов»язаний надати Банку письмову заяву про розірвання цього Договору і погасити заборгованість, що виникла перед Банком, у тому числі й заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення Карток, виданих Власнику і його довіреним особам.

Підписавши заяву Банк та клієнт приєдналися і зобов'язалися виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому і підписана заява підтверджує факт ознайомлення ОСОБА_3 (клієнта) з умовами кредитування, а також погоджену сторонами процедуру розірвання договору. Відповідно до наданої банком виписки з особового рахунку позивачки про рух коштів на рахунку за період з 15.08.2011 року по 17.07.2017 року, починаючи з 2011 року ОСОБА_3 користувалася банківськими послугами (отож, саме з цього часу їй було відомо про порушення своїх прав ), крім того, заяви про розірвання кредитного договору матеріали справи не містять, що свідчить про підтвердження прийняття діючих умов договору.

Колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про недоведеність вимог позивачки, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, фактичні обставини справи, дав належну оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що чинному законодавству суперечить умова договору про те, що банк має право в односторонньому порядку змінювати тарифи та інші невід'ємні частини договору, зокрема збільшувати розмір відсоткової ставки при користуванні кредитом, не може прийматись до уваги з огляду на вищезазначені роз»яснення постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Безпідставним є посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач не виконав покладений на нього п. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» обов'язок щодо повідомлення споживача у письмовій формі про кредитні умови перед укладенням договору про надання споживчого кредиту, оскільки факт ознайомлення з умовами договору підтверджено підписом позивачки по справі в анкеті-заяві.

Також безпідставним є твердження в апеляційній скарзі, що під час укладення договору її було введено в оману щодо обставин, які мають істотне значення, що є підставою для визнання такого правочину недійсним, оскільки в позовній заяві не наведено обставин на під твердження не надання чи надання у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформації, необхідної для здійснення свідомого вибору, і при розгляді справи в суді першої інстанції доказів на їх наявність не подано.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена відповідно до положень ст.389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 30 березня 2018 року.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.