Єдиний унікальний номер 243/1056/18
Номер провадження № 2/243/887/2018
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 березня 2018 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:
Головуючого судді Мірошниченко Л.Є.
секретаря судового засідання Мирошниченко А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 7 м. Словянська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_3 виклад позиції позивача та заперечень відповідачів.
У лютому 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 (колишня вулиця Іскри) у м. Словянську Донецької області. У спірній квартирі зареєстрована її колега по роботі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Її реєстрація у м. Словянську була їй потрібна у звязку із влаштуванням на роботу. Вказала, що у них була домовленість, що у випадку її прохання про зняття з реєстрації, ОСОБА_2 повинна була виписатися із вказаної квартири. До травня 2014 року вона інколи знаходилась у квартирі, однак потім вона забрала свої особисті речі та переїхала мешкати у інше місце. На вимогу позивача знятися з реєстрації, вона не реагує. У звязку з чим, просить суд визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою № 63 у будинку № 27 по вулиці Шовковична (колишня вулиця Іскри) у м. Словянську Донецької області
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час, дату і місце судового засідання повідомлялася належним чином (а.с.21,25,26), про причини неявки суду не повідомила.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_4, яка діє на підставі договору на надання юридичної допомоги від 13.12.2017 року (а.с.17), не зявилися, справу просили розглянути за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягають, не заперечують проти ухвалення заочного рішення (а.с.28,29).
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.
В судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_2, належить на праві власності ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15.04.2010 року, виданого Першою Словянською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1263, та договором розподілу спадкового майна посвідченого Першою Словянською державною нотаріальною конторою 15.04.2010 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1263 (а.с.11 з.б., 14).
Вказане також підтверджується Довідкою № 204-4/045/01 від 24.01.2018 року виданою КП «Бюро технічної інвентаризації» (а.с.16).
Відповідно до довідки, наданої обєднанням співвласників багатоквартирного будинку «ОСОБА_5 - Центр», вбачається що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.7).
V. Оцінка Суду.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу №1 від 1952 року, передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.
Так, відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України. Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання (ч.2 ст. 5 Господарського кодексу України).
Згідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право власності та іншим способом, що встановлений законом або договором.
Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 року №5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК України).
Згідно зі ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно вимог закону, зокрема ст. 405 ч.2 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Звертаючись до суду з позовом, позивач надала акт, який виданий керівником обєднання співвласників багатоквартирного будинку «ОСОБА_5 - Центр» (а.с.6), з якого вбачається, що ОСОБА_2, за адресою: Донецька область, Словянськ, вулиця Шовковична (колишня вулиця Іскра)АДРЕСА_3, фактично не мешкає з травня 2014 року. Вищевказане підтвердили сусіди ОСОБА_6 та ОСОБА_5
У звязку з чим, суд приходить до висновку, що строк, передбачений ч.2 ст. 405 ЦК України, що передбачає втрачання права користування житлом члена сімї, на момент подання заяви до суду вже сплинув, відповідач у спірному будинку не мешкає, не є членом сімї власника, тому наявні підстави для визнання відповідача таким що втратив право користування житловим приміщенням.
Таким чином, наведені доводи, аналіз доказів та їх належна оцінка переконують суд в тому, що позов підлягає задоволенню.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Позивач не вимагає компенсації за понесені нею судові витрати по справі.
Керуючись ст.ст. 319, 386, 391,396, 405 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 259, 264-265, 268, 280-286 ЦПК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 року №5, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою № 63 у будинку № 27 по вулиці Шовковична (колишня вулиця Іскри) у м. Словянську Донецької області
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або відповідно до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України - до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області.
Суддя Словянського
міськрайонного суду ОСОБА_7