Ухвала

Іменем України

29 березня 2018 року

м. Київ

справа № 2/421/2012

провадження №61-14428ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І.,

Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 24 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам, приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Бєднова Наталія Віталіївна, комунальне підприємство «Водоканал», Відкрите акціонерне товариство «Мелітопольгаз», приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Зубова Антоніна Олексіївна про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, визнання дійсним правочину щодо купівлі-продажу земельної ділянки, визнання права власності на земельну ділянку, встановлення постійного земельного сервітуту, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: відкрите акціонерне товариство «Мелітопольгаз», комунальне підприємство «Водоканал», приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Бєднова Наталія Віталіївна, про стягнення грошових сум,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області

від 20 листопада 2012 року позовні вимоги ОСОБА_5задоволені частково, зустрічний позов ОСОБА_4залишено без задоволення. Стягнуто на користь ОСОБА_5 з

ОСОБА_4 судові витратив сумі 549 грн 20 коп.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 28 березня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області

від 20 листопада 2012 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня 2013 року ОСОБА_4 відмовлено у відкритті касаційного провадження, на вказані судові рішення.

У січні 2018 року ОСОБА_4 звернулась до Апеляційного суду Запорізької області із заявою про ухвалення додаткового рішення до ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 28 березня 2013 року та відмовити у стягненні з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5судових витрат у розмірі 549 грн 20 коп.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 24 січня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за заявою ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення.

У лютому 2018 року ОСОБА_4 направила до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 24 січня 2018 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційного інстанції.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно вимог статті 270 ЦПК України, суд що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за заявою ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення на підставі статтей 270, 358 ЦПК України, апеляційний суд вірно виходив із того, що ОСОБА_4 вже зверталась до судів першої та апеляційної інстанції із аналогічними заявами про ухвалення додаткового рішення в частині судового збору в сумі 549 грн 20 коп.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що перша заява від 17 липня

2014 року була подана Мелітопольському міськрайонному суду Запорізької області.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області

від 03 жовтня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 10 грудня 2014 року, вказана заява

ОСОБА_4 залишена без задоволення у зв'язку з тим, що суд першої інстанції при постановленні рішення від 20 листопада 2012 року вирішив питання про судовий збір, стягнувши його з відповідача на користь позивача. Тому не було підстав для ухвалення додаткового рішення стосовно судових витрат.

Друга заява ОСОБА_4 від 27 серпня 2014 року про ухвалення додаткового рішення у цій справі щодо судового збору в сумі 549 грн 20 коп надійшла до Апеляційного суду Запорізької області.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 15 січня 2015 року

заяву ОСОБА_4 задоволено частково. Компенсовано ОСОБА_4 за рахунок держави територіальним управлінням Державної судової адміністрації судовий збір у сумі 549 грн 20 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 серпня 2015 року ухвала Апеляційного суду Запорізької області від 15 січня 2015 року скасована, а справу передано до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 21 жовтня 2015 року в задоволенні заяви ОСОБА_4 від 27 серпня 2014 року про ухвалення додаткового рішення в частині судового збору у сумі 549 грн

20 коп. відмовлено. В ухвалі встановлено, що питання про судовий збір було вирішено судом першої інстанції, при вирішенні спору по суті рішення суду набуло законної сили та виконано.

26 листопада 2015 року ОСОБА_4 втретє звернулась до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 11 грудня 2015 року відмовлено у прийнятті заяви.

21 листопада 2016 року ОСОБА_4 вчетверте звернулась до апеляційного суду з заявою про ухвалення додаткового рішення щодо того самого процесуального питання.

Апеляційним судом Запорізької області розглянута заява і з цього питання 15 березня 2017 року постановлено ухвалу, якою у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку, що апеляційним судом було допущено порушення норм процесуального права, які передбачені статтею 411 ЦПК України як підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.

При цьому суд вірно виходив із того, що ухваленням такого додаткового рішенням по суті змінюється судове рішення, яким спір було вирішено по суті і вони набрали законної сили.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_4 не було повідомлено про розгляд її заяви не є порушенням норм ЦПК України, оскільки апеляційний суд не розглядав її заяви по суті, а в силу норми статті 358 ЦПК України одноособово (без проведення судового засідання) відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 24 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам, приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Бєднова НаталіяВіталіївна, комунальне підприємство «Водоканал», Відкрите акціонерне товариство «Мелітопольгаз», приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Зубова Антоніна Олексіївна про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, визнання дійсним правочину щодо купівлі-продажу земельної ділянки, визнання права власності на земельну ділянку, встановлення постійного земельного сервітуту, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: відкрите акціонерне товариство «Мелітопольгаз», комунальне підприємство «Водоканал», приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Бєднова НаталіяВіталіївна, про стягнення грошових сумвідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю.В.Черняк