Справа № 559/2168/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2018 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючої судді Жуковської О.Ю.,

секретаря судового засідання Остапчук О.В.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дубно справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ "ПриватБанк" (далі позивач) звернувся в суд з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 (далі відповідача) на його користь 20966 грн. 30 коп. заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_2 звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписала заяву №б/н від 25.08.2011, згідно якої отримала кредит у розмірі 8300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, підтверджується підписом у заяві.

Позивач свої зобовязання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за договором.

Відповідно до ч.2 ст.1050, ч.2 1054 ст. ЦК України, наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту, є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

У звязку з порушеннями відповідачкою зобовязань за кредитним договором, станом на 11.09.2017 за нею рахується заборгованість в сумі 20966 грн. 30 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 5271 грн. 66 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом 11629 грн. 58 коп., заборгованості за пенею 2590 грн. 47 коп., а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 ОСОБА_3 та правил надання банківських послуг (фіксована складова) 500 грн. та штрафу (процентна складова) 974 грн. 59 коп.

Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 32).

Представник відповідачки у судовому засіданні позов не визнала, показала, що факт укладення договору від 25.08.2011 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 не підтверджений, оскільки умови та правила надання банківських послуг, а також правила користування платіжною карткою не можуть підтверджувати факт існування боргу. В цих документах немає жодного посилання на відповідачку, а також вони не підписані нею, що свідчить про те, що вони на відповідачку не розповсюджуються. Крім того, у позовній заяві позивач не вказує номеру картки та номеру рахунку, з якого були отримані чи іншим чином використані гроші та на який вони мали бути повернені. Ні в розрахунку наданому до матеріалів позову, ні в розрахунках наданих на виконання ухвали суду, немає розрахунку заборгованості по кредитній картці виданій відповідно до анкети-заяви від 25.08.2011. Тому стверджувати, що вказана в позові заборгованість по невиконанню ОСОБА_2 своїх зобовязань виникла саме по кредиту від 25.08.2011 немає жодних підстав. Вважає, що позов повністю не обґрунтований, а тому задоволенню не підлягає.

Заслухавши представника відповідачки та дослідивши докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 25.08.2011 підписала анкету-заяву про приєднання до ОСОБА_3 та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 8).

Тобто анкета-заява і ОСОБА_3 та Правила надання банківських послуг складають собою в сукупності кредитний договір.

На виконання ухвалу суду від 16.11.2017 позивачем направлено до суду лист від 13.12.2017 №20652, яким проінформовано суд, що вказані ОСОБА_3 та Правила не надані, оскільки Банк є стороною не в одному судовому процесу, а ОСОБА_3 та Правила існують в єдиному екземплярі і зберігаються в м. Дніпро по вул. Набережна перемоги, 50, Банк вважає, що суд може ознайомитись з документами безпосередньо в місці їх зберігання (а.с. 36).

Враховуючи, що згідно відповіді позивача ОСОБА_3 та правила надання банківських послуг, а також правила користування платіжною карткою існують в єдиному екземпляр, то не можуть підтверджувати факт існування боргу, оскільки в цих документах немає жодного посилання на відповідачку, вони нею не підписані.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України відображеною в постанові №6-16цс15 від 11.03.2015 відповідно до якої «Виходячи з правового аналізу вказаних норм ОСОБА_3 надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), … не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі ОСОБА_3 не містять підпису позичальника…..».

Судом встановлено, що в позовній заяві позивач не вказує номеру картки та номеру рахунку, з якого були отримані чи іншим чином використані гроші та на який вони мали бути повернені. Відсутнє таке посилання і в доданому до позову розрахунку заборгованості. Зазначено, що відповідач отримала кредит в розмірі 8300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, підписавши заяву від 25.08.2011.

Незважаючи на те, що позивач вказує про кредит від 25.08.2011, до позовної заяви позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитною карткою, виданою майже на три роки пізніше - 25.06.2014, про що свідчить перша дата, яка зазначена в розрахунку (а.с. 5-7).

З довідки, наданої позивачем встановлено, що кредитні картки відповідачці видавались по кредитному договору №б/н взагалі від 17.08.2007, 20.07.2012, 25.06.2014 та 27.08.2014 (а.с. 64).

Тобто, сам позивач у своїй же довідці констатує відсутність кредиту від 25.08.2011 і картки від цієї ж дати. А в анкеті-заяві ОСОБА_2 від 25.08.2011 немає будь-якої інформації про отримані кошти, картку чи кредитний ліміт, це пустий бланк з анкетними даними і все (а.с.8).

Суд ухвалою від 16.11.2017 витребовував у позивача розрахунок саме за кредитом від 25.08.2011, оскільки наданий до позовної заяви розрахунок стосується картки від 25.06.2014. Але позивачем надано виписку по рахунку ОСОБА_2 за період з 11.09.2007 до 02.12.2017 із зазначенням номерів карток та руху коштів на картках відповідачки, що становить банківську таємницю і є недопустимим (а.с. 37-63).

Тому, суд констатує, що ні в розрахунку наданому до матеріалів позову, ні в в матеріалах наданих на виконання ухвали суду, немає розрахунку заборгованості по кредитній картці, виданій відповідно до анкети-заяви від 25.08.2011. А згідно довідки банку така картка взагалі не видавалась, кредитний договір був підписаний ще від 17.08.2007.

Таким чином факт укладення договору від 25.08.2011 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 не підтверджений.

Отже, суд приходить до висновку, що матеріали позову не містять доказів, які б давали суду підстави для прийняття обґрунтованого рішення щодо стягнення з боржника заявленої суми заборгованості за кредитним договором на користь позивача, позивач не довів суду факт укладення договору зі ОСОБА_2 25.08.2011, а тому, у задоволенні позову Публічного Акціонерного Товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 530, 611, 634 ЦК України, ст. ст. 9, 10, 11, 12, 13, 17, 81, 200, 206, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів до апеляційного суду Рівненської області через Дубенський міськрайонний суд з моменту його проголошення.

Суддя: