Справа № 496/998/18
Провадження № 6/496/56/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2018 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Горяєва І.М.,

за участю секретаря Полубок Н.А.,

представник відділу ДВС ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка подання Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про звернення стягнення на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області звернувся до суду з вказаним поданням, в якому просить звернути стягнення на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки №Д-306 від 27.06.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, що не зареєстрована у встановленому законом порядку, площею 0,230 га, розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Маринівка, вул. Берегова, 17.

Свої вимоги мотивує тим, що на виконанні у Біляївському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області на примусовому виконанні знаходиться виконавчий лист по справі №2-5715/11 виданий 03.04.2012 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_3, на користь ПАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_5» заборгованості за кредитним договором у розмірі 575849,55 грн. У добровільному порядку боржник не виконує рішення суду, на виклики державного виконавця не зявляється. В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем виявлено, що боржнику належить земельна ділянка, площею 0,230 га, розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Маринівка, вул. Берегова, 17. Вказану земельну ділянку боржником було придбано у ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки № Д-306 від 27.06.2007 року, але боржником не зареєстроване право власності на земельну ділянку у встановленому законом порядку, а саме не отримано державний акт на право власності на земельну ділянку встановленого зразку. У звязку з вище викладеним, державний виконавець звернувся до суду з вказаним поданням.

Представник Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області у судовому засіданні на поданні наполягав та просив його задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов до наступного.

Відповідно до ч.ч. 10, 11 ст. 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд негайно розглядає подання державного виконавця без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Як встановлено судом, у відділі державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області на примусовому виконанні знаходиться виконавчий лист по справі №2-5715/11 виданий 03.04.2012 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2, на користь ПАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_5» заборгованості за кредитним договором у розмірі 575849,55 грн.

Державним виконавцем 06.06.2017 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

В подальшому з метою забезпечення виконання рішення державним виконавцем постановою від 21.08.2017 року накладено арешт на майно боржника, а саме: житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Маринівка, вул. Берегова, 17.

Судом встановлено, що рішення суду боржником самостійно не виконано.

Згідно договору іпотеки від 27.06.2007 року боржником ОСОБА_2 передано в іпотеку наступне майно: житловий будинок та земельну ділянку, площею 0,230 га, що розташовані за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Маринівка, вул. Берегова, 17.

Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу від 27.06.2007 року, ОСОБА_5 передала у власність ОСОБА_2 житловий будинок та земельну ділянку, площею 0,230 га, що розташовані за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Маринівка, вул. Берегова, 17.

Пунктом 3.1 вказаного договору передбачено, що право власності на житловий будинок виникає з моменту державної реєстрації цього договору. Права власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності на неї (державного акту про право власності на земельну ділянку) та його державної реєстрації.

Відповідно до частин першої та другої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на обєкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику.

За змістом частини четвертої статті 50 Закону України "Про виконавче провадження", після документального підтвердження належності боржнику на праві власності обєкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на обєкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

За приписами ч. 1 ст. 53 вище вказаного Закону виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб.

Зазначені особи зобов'язані подати на запит виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває у них, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржнику.

Відповідно до ч.ч. 4 та 7 статті 51 Закону реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

Нормами статей 37, 38 цього Закону також передбачено право сторін договору іпотеки визначати інші позасудові способи задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що передбачений розділом V Закону України «Про іпотеку» та Законом України «Про виконавче провадження» спеціальний примусовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог іпотекодержателя, застосовується за умови ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки або вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Водночас, якщо виконавчі дії вчиняються на підставі судового рішення про стягнення заборгованості та за відсутності судового рішення або виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, то вони регулюються загальними нормами Закону України «Про виконавче провадження», а не нормами спеціального Закону України «Про іпотеку».

Отже, законодавець в даній нормі чітко визначив умову, за якої суд вирішує питання звернення стягнення на нерухоме майно боржника, - це відсутність реєстрації права власності в установленому законом порядку як юридичного факту.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що з 01.01.2013 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно, офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав на нерухоме майно, здійснюється шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Однак, до вказаного подання, державним виконавцем не надано Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, а також відомостей з Державного реєстру Іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта, з яких вбачалося б, що відомості стосовно реєстрації права власності за боржником ОСОБА_2 відсутні та вище зазначене майно (земельна ділянка), на яке держаний виконавець просить звернути стягнення, за божником не зареєстрована у встановленому законом порядку.

На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви державного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_2, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, оскільки в даному випадку вказане не підтверджено матеріалами справи та не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про іпотеку», ст. 440 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про звернення стягнення на земельну ділянку відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали суду виготовлено 27.03.2018 р.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області ОСОБА_6