Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.03.2018 Справа №607/13116/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Буцик О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Тернопільський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про встановлення факту, що має юридичне значення ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що він є поляком за національністю та його мати - ОСОБА_2 була полькою за національністю та громадянкою ОСОБА_3 (Річ Посполита). Встановлення даного факту йому необхідне для відновлення та підтвердження його дійсної національності, як це передбачає ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні», з метою отримання карти поляка.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 в судове засідання подав суду заяву із клопотанням про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити.

Представник Тернопільського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області в судове засідання не зявився та про причину неявки суд не повідомив.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив

ОСОБА_1 народився 02 жовтня 1931 року (Свідоцтво про народження серії ІІ-ИД №482012, видане 23 квітня 1987 року с. Струсів Теребовлянського району Тернопільської області) і його батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_2.

Згідно метричного запису про народження, що знаходиться в обєднаній метричній книзі за 1904-1945 роки с. Струсів Теребовлянського району Тернопільської області, 02 жовтня 1931 року народився ОСОБА_1, віросповідання - католик. Батьки ОСОБА_5, син ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та ОСОБА_8, дочка ОСОБА_9 і ОСОБА_10.

Згідно витягу зі свідоцтва про народження від 30.10.1941 року римо-католицькою парафією с. Заздрість, посвідки особи №Д-24/1933 від 25.10.1933 року, тимчасового проїзного документу взамін паспорта номер 43794, виданого 27.08.1948 року Канадською імміграційною службою, ОСОБА_11, народилася 09.11.1907 року в с. Заздрість, заміжня ОСОБА_5, національність польська, батьки ОСОБА_9 і ОСОБА_10.

ОСОБА_1 стверджує, що 18.09.1959 року між ним - ОСОБА_1 та ОСОБА_12 було зареєстровано шлюб, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження 17.09.1959 року зроблено відповідний запис за №26, та видано свідоцтво про одруження серія І-УР №017591. У зазначеному свідоцтві про одруження вказане його дійсне місце народження - с. Заздрість Струсівського району Тернопільської області, та зазначено національність - «українець».

Відповідно до архівної довідки №М-159/04-11 від 31.07.2017 року, виданої Державним архівом Тернопільської області, у матеріалах архіву є відомості, що згідно покажчика назв громад, міст та містечок (відповідно адміністративного поділу від 1 квітня 1932 р., зі змінами станом на 10 березня 1939 р.) с. Заздрість входило до складу Теребовлянського повіту Тернопільського воєводства Речі Посполитої.

15.08.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області із заявою про зміну моєї національності з «українець» на «поляк» в актовому записі про шлюб №26 від 17 вересня 1959 року складеного Гійченською сільською радою Жовківського району Львівської області.

Згідно листа Тернопільського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 16.08.2017 року за №684/14-03-07, заявнику повідомлено, що: «Зазначення національності в актових записах цивільного стану було передбачено «Інструкцією про порядок реєстрації актів громадянського стану в Україні», затвердженою Міністром юстиції УРСР. Вказана Інструкція втратила чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5. З 2004 року, у зв'язку з набуттям чинності Сімейного кодексу України від 10.01.2002 №2947-111, зазначення національності наречених у свідоцтві про шлюб не передбачається. Національність нареченого в актовому записі та свідоцтві про шлюб записувалась згідно даних про національність, вказаних у їх паспортах. Зазначення національності у паспорті громадянина було обов'язковим відповідно до Постанови від 27.12.1932 №1917 «Про встановлення єдиної паспортної системи по Союзу PCP та обовязкової прописки паспортів», яка діяла до 1992 року. Зазначення національності громадянина України у паспорті громадянина України не передбачається з часу запровадження паспортів громадянина України з 1992 р. відповідно до Постанови Верховної Ради України від 26.06.92 №2503-ХІІ «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та свідоцтво про шлюб». Внесення змін до актових записів в частині зміни національності чинним законодавством не передбачена, оскільки Указ Президента України від 31 грудня 1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності» (24/91) втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27.01.1999 року №70/99.

Згідно із ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право.

Враховуючи вищезазначене, заявник, посилаючись на відсутність іншого порядку встановити відповідний факт його національності та національності його матері, звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

При цьому, як випливає зі змісту поданої до суду заяви, встановлення даного факту має для ОСОБА_1 юридичне значення, так як необхідне йому для відновлення та підтвердження його дійсної національності, як це передбачає ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні», з метою отримання карти поляка.

Статтею 300 ЦК України визначено, що фізична особа має право на індивідуальність, має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Стаття 1 та 3 Закону України «Про національні меншини в Україні» гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної свідомості і самовиявлення. Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невід'ємною частиною загальновизнаних прав людини. До національних меншин належать групи громадян країни, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Таким чином, з огляду на положення ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» заявник має право на відновлення своєї національності, у звязку з чим суд дійшов до висновку про те, що бажання ОСОБА_1 відновити свою національність не суперечить чинному законодавству та відповідає положенням зазначеного Закону.

Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України від 07.07.1995 року «Про практику розгляду судами справ щодо встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» при розгляді таких справ слід враховувати, що в актових записах про народження повинні міститись відомості про національність батьків, а якщо їх не було внесено чи неправильно зазначено та такий актовий запис має бути доповнено відповідно до рішення суду. Питання щодо національності батьків, суд вирішує на підставі письмових та інших доказів.

Зважаючи на вищевказані обставини, проаналізувавши викладені в заявах пояснення заявника, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, оскільки дослідженими в сукупності доказами підтверджується польське походження ОСОБА_1, а тому достатні підстави стверджувати, що заявник є поляком по національності. При цьому суд вважає, що вимоги заявника щодо встановлення факту того, що ОСОБА_2 була полькою за національністю та громадянкою республіки ОСОБА_3 не підлягають до задоволення, оскільки вважає, що доказів, які б підтверджували належність зазначеної особи до громадянства республіки ОСОБА_3 суду не надано.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4,13, 82, 263, 265, 315 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Тернопільський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити частково.

Встановити, що ОСОБА_1 є поляком за національністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі апеляційної скарги через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Головуючий суддяОСОБА_13