Справа № 464/1221/17 Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 22-ц/783/6424/17 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О.Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретар Бохонко Е.В.,

з участю представника ПАТ КБ «Приватбанк» - Гнатишака О.В., ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 вересня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

16 лютого 2017 року позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 18 липня 2008 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 1700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_3 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. У зв'язку із порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідачка станом на 31 січня 2017 року має заборгованість 12917,75 грн., яку просить стягнути в судовому порядку.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржило ПАТ КБ «ПриватБанк».

В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. Не погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем пропущено строк позовної давності. Зазначає, що відповідач здійснювала періодичні платежі по кредиту, останні погашення заборгованості були 21.01.2014 року, 20.02.2014 року та 26.03.2014 року в розмірі 150 грн. через термінал самообслуговування. Стверджує, що банк звернувся з позовом в межах строку позовної давності, оскільки таки розпочався з 26.03.2014 року та спливає 26.03.2017 року. Вважає безпідставним твердження відповідача, що вона втратила картку та зазначені погашення здійснювались не нею. Звертає увагу на те, що відповідачка не зверталась до банку із заявами щодо втрати картки чи її крадіжки, операції із погашення заборгованості не оспорювала до часу звернення банку до суду з позовом. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ КБ «Приватбанк» - Гнатишака О.В. на підтримання апеляційної скарги, які аналогічні її доводам, пояснення ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4 про заперечення вимог апеляційної скарги, та посилання на те, що проплат в 2014 році відповідачка по справі не здійснювала, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено такі обставини справи.

18 липня 2008 року між сторонами по справі укладено кредитний договір № б/н, згідно з яким відповідач отримав у позивача кредит у розмірі 1700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом шляхом підписання у відповідності до ст.207 ЦК України відповідачем заяви, погодившись при цьому з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку». Судом встановлено, що позивач взяті на себе договірні зобовязання виконав.

Вказані обставини не заперечуються сторонами та в порядку ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Згідно з розрахунком заборгованості за вищевказаним договором станом на 31 січня 2017 року утворилась заборгованість на загальну суму 12917,75 грн., яка складається з: 1618,20 грн. - заборгованість за кредитом; 10446,32 грн.- заборгованість по процентах за користування кредитом, 250 грн. штраф (фіксована частина) і 603,23 грн. процентна складова.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з позовом із пропуском позовної давності.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за Договором та угодою виконало в повному обсязі, а саме - надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

У частині 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 629 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п.6.6. Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороду банку.

Відповідно до п.8.6. Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів щодо якогось з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний заплатити штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Відповідачка просила в суді першої інстанції застосувати норми ст. 267 ЦК України - наслідки спливу позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст.261 ЦК України ).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Як встановлено з умов кредитного договору, строк виконання зобов'язань не встановлено.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України ).

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. (Вказана правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14 цс 14).

Висновок суду першої інстанції про те, що останню сплату відповідачем коштів на виконання зобов'язань за кредитним договором вчинено у листопаді 2013 року не відповідає доказам у матеріалах справи.

З розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж по кредиту ОСОБА_3 здійснила 26 березня 2014 року (а.с. 5).

Колегія суддів не погоджується з висновком суду про те, що пояснення ОСОБА_3 про втрату платіжної картки в кінці грудня 2013 року - на початку січня 2014 року є належним доказом, і як наслідок визначення дати останнього платежу по кредиту, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували посилання на факт втрати такої картки.

Так, в справі відсутні будь-які докази щодо вчинення ОСОБА_3 дій, спрямованих на виконання зобов»язань за договором щодо повідомлення банку чи правоохоронних органів про втрату картки, а також докази щодо спростування проведення платежів в 2014 році.

А відтак, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивач звернувся до суду в межах трирічного строку позовної давності, оскільки позов пред'явлено 16 лютого 2017 року.

Враховуючи вищенаведене, рішення суду першої інстанції слід скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позову та стягнення суми заборгованості - 12917 грн. і судового збору в сумі 2360 грн.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.3 ч.1 ст.376, ст.ст.381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 в користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 12917 (дванадцять тисяч дев»ятсот сімнадцять) грн. 75 (сімдесят п»ять) коп. заборгованості та 2360 (дві тисячі триста шістдесят) грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена відповідно до положень ст.389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 30.03.2018 року.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.