Справа №442/2636/17
Провадження №2/442/215/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Крамара О.В.

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_2 міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання неправомірними дій, щодо захоплення земельної ділянки, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд із вказаним вище позовом, в обгрунтування якого посилається на те, що рішенням сесії ОСОБА_2 міської ради № 1728 від 23.09.2015 року «Про укладення договорів особистого строкового сервітуту для встановлення та обслуговування об»єктів торгівельного призначення», надано дозвіл на укладення договору особистого строкового сервітуту з відповідачами по справі, на встановлення малої архітектурної форми по вул..В.Великого у м.Дрогобичі для встановлення та обслуговування об»єкту торгівельного призначення строком на 5 років.

На підставі вказаного вище рішення, між Виконавчим комітетом ОСОБА_2 міської ради в особі міського голови та відповідачами, 03.10.2016 року укладено договори про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності площею 24 кв.м. (кожен) в м.Дрогобичі на вул..ОСОБА_9, терміном дії 5 років з моменту підписання.

Однак в порушення умов договорів «про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності», відповідачі розпочали капітальне будівництво, змонтувавши залізобетонний монолітний фундамент по периметру сімох земельних ділянок, висотою в три ряди фундаментних блоків 1,8 м., розмірами орієнтовно глибиною від вул..ОСОБА_9 24м., шириною вздовж вулиці 22м., що значно перевищує розмір земельної ділянки виділеної згідно паспортів прив»язок, тобто будівництво ведеться на самозахопленій земельній ділянці, яка належить ОСОБА_2 міській раді, а тому зважаючи на викладене вище, в них виникла необхідність звернутися з даним позовом в суд за захистом порушених прав та інтересів.

Представник позивача ОСОБА_2 міської ради ОСОБА_10, в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити в повному обсязі.

Представник відповідачів ОСОБА_11, в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову покликаючись на те, що її довірителі не мали і не мають на меті зводити капітальну споруду, а фундамент змонтували виключно з метою безпечного закріплення тимчасових споруд, оскільки виділена земельна ділянка знаходиться в низині (болотистій місцевості). Просить в задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення представників: позивача, відповідачів, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, «здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

За принциповими положеннями ст. 12 ЦПК України, які встановлюють змагальність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

Матеріалами справи встановлено та сторонами не оспорюється, що Рішенням сесії ОСОБА_2 міської ради № 1728 від 23.09.2015 року «Про укладення договорів особистого строкового сервітуту для встановлення та обслуговування об»єктів торгівельного призначення», надано дозвіл на укладення договору особистого строкового сервітуту з відповідачами (ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3І.), на встановлення малої архітектурної форми по вул..В.Великого у м.Дрогобичі для встановлення та обслуговування об»єкту торгівельного призначення строком на 5 років.

На підставі вказаного вище рішення, між Виконавчим комітетом ОСОБА_2 міської ради в особі міського голови та відповідачами, 03.10.2016 року укладено договори про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності площею 24 кв.м. (кожен) в м.Дрогобичі на вул..ОСОБА_9, терміном дії 5 років з моменту підписання. (а.с. 25-44)

Згідно п. 1.1 Договорів, предметом договору є особистий строковий сервітут, встановлений виключно «Сервітуарію» на територію (об'єкт благоустрою) в м.Дрогобич, по вул.В.Великого (навпроти магазину «Океан») на якій буде розміщено тимчасові споруди для провадження підприємницької діяльності площею 24,00 кв.м.

Згідно з п. 1.2 кожного Договору, обєктом особистого строкового сервітуту є територія (об'єкт благоустрою) в м.Дрогобич, по вул.В.Великого (навпроти магазину «Океан»), площею 24,00 кв.м., розташування та межі якої зазначено в схемі розміщення земельної ділянки для встановлення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності.

В п. 1.5 Договору сторони зазначили, що даний договір не є договором оренди земельної ділянки чи будь-яким іншим договором користування земельною ділянкою.

В п.4.4.5 вказаних вище договорів «про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності» зазначено, що «Сервітуарій» зобов»язаний: не допускати будівництва будь-яких будівель, споруд або інших об»єктів на території об»єкта благоустрою, на яку встановлено особистий строковий сервітут. Встановлений цим Договором особистий строковий сервітут не надає «Сервітуарію» права на проведення будь-якого будівництва на території, наданій йому для розміщення тимчасової споруди, та території для забезпечення благоустрою (підтримання в санітарному стані).

У законодавстві України мала архітектурна форма визначається як невелика одноповерхова пересувна споруда, яка не має закритого приміщення для тимчасового перебування людей, або стаціонарна споруда, яка має закрите приміщення для тимчасового перебування людей і по зовнішньому контуру має площу до 30 кв.м, яка виконується із полегшених конструкцій і встановлюється тимчасово без улаштування фундаментів.

В порушення п.4.4.5 договорів «про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності», відповідачі розпочали капітальне будівництво, змонтувавши залізобетонний монолітний фундамент по периметру сімох земельних ділянок, висотою в три ряди фундаментних блоків 1,8 м., розмірами орієнтовно глибиною від вул..ОСОБА_9 24м., шириною вздовж вулиці 22м., що перевищує розмір земельної ділянки виділеної згідно паспортів прив»язок на 7 тимчасових споруд (12,1м. х 13,9м.). Дані обставини підтверджуються, актом обстеження земельної ділянки від 21 березня 2017 року; Актом повторного обстеження земельної ділянки від 29 березня 2017 року, складених робочою комісією ОСОБА_2 міської ради та Актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил № 3/352 від 05.04.2017 року, складеного головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу ОСОБА_12 (а.с. 9, 61)

Частина 2 ст. 152 ЗК України гласить, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30.03.2012 № 6 розяснено позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред»явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК.

Позов може бути пред'явлено до особи, яка здійснила будівництво, як про зобов'язання знесення забудови, так і про знесення забудови за рішенням суду самим власником (користувачем) земельної ділянки за рахунок особи, яка здійснила самочинне будівництво, з одночасним відшкодуванням підтверджених витрат на його знесення.

Нормами ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідачі в порушення умов Договорів «про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності», розпочали капітальне будівництво, встановивши по периметру залізобетонний монолітний фундамент: висотою в три ряди фундаментних блоків 1,8 м., розмірами орієнтовно глибиною від вул..ОСОБА_9 24м., шириною вздовж вулиці 22м., що перевищує розмір земельної ділянки виділеної згідно паспортів прив»язок на 7 тимчасових споруд (12,1м. х 13,9м.), а тому позов підставний та підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути в користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору в розмірі 2400 грн. (1600 грн. судовий збір за позовну заяву + 800 грн. судовий збір за забезпечення позову).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Зобовязати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 відновити благоустрій території по вул. Володимира Великого навпроти магазину «Наш край» (колишній магазин «Океан»), яка їм надана згідно договорів про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності та частини самочинно захопленої території сусідньої земельної ділянки шляхом демонтажу існуючого змонтованого фундаменту глибиною від вул. ОСОБА_9 24 метри та шириною вдовж вулиці 22 метри.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 в користь ОСОБА_2 міської ради 2400 гривень судових витрат.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 03.04.2018 року.

Суддя О.В. Крамар