Справа № 199/1756/18
РІШЕННЯ

Іменем України

20.03.2018 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Куземі О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Амур-Нижньодніпровський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулась до суду з даною заявою про встановлення факту народження особи, зазначивши, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року у неї народилась дитина, хлопчик ОСОБА_2 в м. Ялта, АР Крим, яка є тимчасово окупованою територією України

Так, заявник, як мати, звернулася до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Амур-Нижньодніпровського районного у м. Дніпропетровську управління юстиції про встановлення факту народження особи про реєстрацію народження дитини, проте, в реєстрації народження дитини їй було відмовлено, оскільки було надано документ, а саме медичне свідоцтво про народження, видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Зважаючи на викладене вище, заявник просить встановити факт народження ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народилась в місті Ялта, АР Крим, Україна, мати - ОСОБА_1, національність - українка; батько - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Заявник до суду не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином.

Перевіривши письмові докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.У даному випадку заяву подано матір'ю новонародженої дитини.

На підтвердження факту народження заявник подала медичне свідоцтво про народження, а також виписний епікриз видані на тимчасово окупованій території України.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини.

Заявниця просить суд зазначити батьком дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, однак вона не перебувала та не перебуває із ним у зареєстрованому шлюбі, крім того будь яких доказів визнання батьківства вказаною особою заявницею надано суду не було. Таким чином, суд вважає за неможливе зазначити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в якості батька дитини та відмовити в цій частині заяви.

Відповідно до ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

На підставі вищевикладеного, суд вважає факт народження ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м. Ялта, АР Крим, Україна у ОСОБА_1 сина ОСОБА_4 встановленим.

Згідно ч.3 ст. 317 ЦПК України у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Керуючись ст. 317 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Амур-Нижньодніпровський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території, - задовольнити частково.

Встановити факт народження ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5, по батькові зазначити за заявою матері, який народився в місті Ялта Автономної Республіки Крим, Україна, мати - ОСОБА_1, громадянство України; батько - за заявою матері.

В іншій частині заяви відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду.

Судові витрати по справі не відшкодовуються.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення судового рішення апеляційної скарги.

Суддя