АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 601/1773/16Головуючий у 1-й інстанції Мочальська В.М.
Провадження № 22-ц/789/208/18 Доповідач - Сташків Б.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: :

головуючого - Сташківа Б.І.

суддів - Хома М. В., Костів О. З.,

За участю секретаря - Романюк Х.Ю.

та представника позивача ОСОБА_2- ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу №601/1773/16 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 15 листопада 2017 року (суддя- Мочальська В.М.), у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод шляхом виселення,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод шляхом виселення, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що у квартирі, яка належить їй на праві приватної власності без її згоди проживає ОСОБА_4, зі своїм співжителем ОСОБА_5, у зв'язку з чим чинять перешкоди у користуванні її власністю.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 15 листопада 2017 року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_4, та ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні майном ОСОБА_2, шляхом виселення з житлової квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4, та ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2 по 275 гривень 60 копійок судового збору.

В апеляційній скарзі апелянти посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права, вважають що при розгляді справи не взято до уваги того, що ОСОБА_4 на законних підставах вселилася до спірної квартири та зареєстрована у зазначеній квартирі з 26 вересня 1986 року по даний час , а тому має право на проживання у даній квартирі. Вважають, що сам факт права власності позивача спірної квартири не може слугувати підставою їхнього виселення з помешкання, оскільки вони там правомірно проживають.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, яке відповідає дійсним обставинам справи.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2- ОСОБА_3, просить рішення Кременецького районного суду від 15 листопада 2017 року залишити без змін, а вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, зіславшись на мотиви викладені у запереченнях та відзиві на апеляційну скаргу.

Апелянти ОСОБА_4та ОСОБА_5 будучи належним чином повідомленими, у судове засідання повторно не з'явилися. Виходячи з вимог частини 1 статті 44 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ч.1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 120 ЦПК України щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання, які про час та місце розгляду справи повідомлялися, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді- головуючого по справі, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених у суді першої інстанції вимог, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно зі ст 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожен має право будь- якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний суд України в рішенні від 11 грудня 2007 року №11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушень прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина( абзац третій підпункту 1 пункту 3 з мотивувальної частини).

У рішенні Європейського суду з прав людини "Будченко проти України" від 24 липня 2014 року, зазначено, що суд повинен перевірити, чи породжує спосіб тлумачення та застосування національного законодавства наслідки, що відповідають принципам Конвенції, як вони тлумачаться у світлі практики Суду.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з вимогами ч.1ст. 4, ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ,ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлені такі неоспорювані обставини.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 47368561 від 11.11.2015 року квартира за адресою АДРЕСА_1 на підставі договору дарування належить ОСОБА_2 (а.с.04).

Відповідно до будинкової книги для прописки громадян в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані:ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4 (а.с.5-7).

Згідно з рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 03 серпня 2005 року в позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі- продажу дійсним та про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 по набувальній давності відмовлено за безпідставності та недоведеності позовних вимог. Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виселення задоволено. Виселено ОСОБА_4 із займаної квартири АДРЕСА_1 у звязку з припиненням договору найму жилого приміщення що належать ОСОБА_3 без надання іншого жилого приміщення.

Вказане судове рішення було залишено без змін ухвалою колегією суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Тернопільської області від 01 грудня 2005 року та ухвалою Верховного суду України від 16 лютого 2007 року.

Згідно виконавчого листа, виданого Кременецьким районним судом Тернопільської області від 03.08.2005 року по справі за позовом ОСОБА_4до ОСОБА_10 про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним, про визнання права власності на квартиру ОСОБА_4 слід виселити із займаної квартири АДРЕСА_1 з припиненням договору найму житлового приміщення, що належить ОСОБА_3 без надання іншого приміщення (а.с.91).

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2016 року скасовано постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.02.2016 року та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_4 до відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Кременецького районного управління юстиції Тернопільської області, де треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень, спонукання до вчинення певних дій - відмовлено (а.с.56-57).

Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 29 січня 2009 року затверджено мирову угоду відповідно до якої сторони визнають, що ОСОБА_3 Є власником спірної квартири від 03 вересня 2007 року, залишаючи діючими заходи забезпечення позову до моменту виконання умов мирової угоди.

Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 02 червня 2016 року ухвалу Кременецького районного суду від 29 січня 2009 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 08 червня 2017 року у позові ОСОБА_4 До ОСОБА_3, ОСОБА_2 Третьої особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Кременецького нотаріального округу Тернопільської області про визнання недійсним договору дарування, скасування державної реєстрації права власності, стягнення витрат, пов'язаних з утриманням , збереженням та здійсненням поліпшення майна- відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Дане судове рішення, ухвалою колегією суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Тернопільської області залишено без змін.

Задовільняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка ОСОБА_4 не була членом сім'ї, проживала по строковому найму житлового приміщення, а після отримання квартири по договору дарування ОСОБА_2, як новий власник має право на свій розсуд користуватися та розпоряджатися своїм майном, проте відповідачка ОСОБА_4 добровільно не бажає звільнити квартиру, чинить перешкоди в її користуванні, чим порушує її право власності.

З такими висновками судова колегія погоджується, оскільки він відповідає вимогам закону, ґрунтується на зібраних доказах .

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За статтею 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце приживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

У справі Європейського суду " Кривіцька та Кривіцький проти України" заява № 30856/03 від 02 грудня 2010 року, враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі у процесі прийняття рішення. Втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й "необхідним у демократичному суспільстві. Інакше кажучи. Воно має відповідати " нагальній суспільній необхідності". Зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законом метою.

Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. При цьому, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16 та № 6-2931 цс16 від 15 травня 2017 року.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 вселилася у спірну квартиру у 1984 році, уклавши з членом ЖБК- ОСОБА_3 договір найму строком на один рік.

Доводи ОСОБА_4 про те, що вона вселилася на спірну квартиру у встановленому законом порядку, набула право власності на спірну квартиру, вносила пайові внески в ЖБК, а тому не є підставою для відмови в позові не заслуговують до уваги. Такі доводи раніше судом перевірялися, визнані безпідставними та згідно рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 03 серпня 2005 року у позові ОСОБА_4 про визнання договору купівл і- продажу дійсним було відмовлено та виселено ОСОБА_4 із займаної квартири АДРЕСА_1, у зв'язку з припиненням договору найму жилого приміщення, що належать ОСОБА_3 без надання іншого жилого приміщення.

Апеляційний суд не може погодитися з аргументом про те, що суд першої інстанції не застосував ст.109 ЖК України, оскільки дана норма закону регулює інші правовідносини.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом проведена неправильна оцінка доказів, не враховані фактичні обставини справи та неправильно застосовані до спірних правовідносин норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції, оскільки вони не знайшли свого обґрунтованого підтвердження.

Колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги були предметом дослідження в суді першої інстанції, отримали належну оцінку і висновків суду не спростовують.

Обставини, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків апеляційна скарга не містить, в ході апеляційного розгляду апелянти, також не навела таких обставин.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви з яких суд вважав встановленою наявністю правових підстав для відмови у задоволені позову, нормативно- правові акти, якими керувався суд при ухвалені рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Посилання на те, що в ОСОБА_4 відсутнє будь-яке інше житло, вона отримала закриту черепно- мозкову травму з струсом головного мозку, не може бути підставою для відмови в позові оскільки такі вимоги не ґрунтуються на вимогах закону.

Судова колегія прийшла до висновку, що суд першої інстанції задовільняючи позовні вимоги ОСОБА_2 прийшов до підставного висновку про виселення ОСОБА_4, як колишнього наймача та ОСОБА_5, який проживає без реєстрації, оскільки позивачка, як власник спірної квартири має право користуватися і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, передбачені законом.

У відповідності до ч.1ст.76, ч.1 ст. 77 ЦПК Країни, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування

Допустимість доказів, у розумінні вимог ст. 78 ЦПК України , означає, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.)

У відповідності до ч.2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, задовільняючи позов, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають та їх правильність. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовано правильно. Суд з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку. Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суду не встановлено.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, судова колегія приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України ,суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 15 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова Апеляційного суду Тернопільської області набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту даної постанови.

День складання повного тексту постанови 27 березня 2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Б.І. Сташків