Справа № 2-673/11
Провадження № 4-с/442/29/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Медведика Л.О.,

за участю секретаря Чолавін Н.П.,

представника скаржника ОСОБА_1,

державного виконавця Кушнір С.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобич скаргу ОСОБА_2 на дії заступника начальника Дрогобицького міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_3, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезгаданою скаргою. Скаргу обґрунтовує тим, що 21.02.2018 року державним виконавцем Кушнір С.Т. було винесено постанову про арешт майна боржника при примусовому виконанні виконавчого листа №2-673/2011 від 10.06.2012 року, згідно якої накладено арешт на будівлю кафе-бару «Колиба» відпочинкового комплексу «Інклюз», загальною площею 177,7 кв.м в с.Лішня Дрогобицького району, вул..Дрогобицька, 35. Вважає таку постанову неправомірною, такою, що порушує права та законні інтереси ОСОБА_2, а дії державного виконавця щодо винесення такої постанови неправомірними.

В судовому засіданні представник скаржника скаргу підтримав з мотивів наведених у скарзі. Додав, що на даний час відбулося припинення іпотеки, що підтверджується в тому числі розширеною інформаційною довідкою. Борг на даний час частково погашений, а зазначення в постанові про незавершений будівництвом мотель готовністю 81 %» є намаганням державного виконавця занизити вартість майна, належного ОСОБА_2

Державний виконавець в судовому засіданні просила в задоволенні скарги відмовити, пославшись на письмове заперечення від 13.03.2018 року.

Заслухавши думку представника боржника ОСОБА_1, державного виконавця Кушнір С.Т. суд приходить до наступного висновку.

На виконанні в Дрогобицькому міськрайонному відділі ДВС перебуває виконавчий лист Дрогобицького міськрайонного суду №2-673/2011 від 10.06.2012 року, провадження за яким триває.

За даним виконавчим листом заступником начальника Дрогобицького міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області винесено постанову про арешт майна боржника від 21.02.2018 року.

Представником боржника ОСОБА_1 в судовому засіданні подано довідку ТОВ «ОТП Факторинг Україна» №203 від 21 березня 2018 року згідно якої у боржника наявна заборгованість у розмірі 3 126 219,09 гривень.

Згідно інформаційної довідки 116424237 від 06.03.2018 року власником 1 цілої частки арештованого оскаржуваною постановою майна, значиться боржник ОСОБА_2.

За даних обставин, зазначення у постанові державним виконавцем арештованого нерухомого майна як предмета іпотеки, не є визначеною Законом обставиною, що має наслідком визнання неправомірною такої постанови та її скасування.

Щодо зазначеної скаржником підстави недотримання державним виконавцем вимог ст. 56 ч. 5 Закону України «Про виконавче провадження» (далі-Закон), судом приймається до уваги те, що зазначена норма регулює вимоги до постанови про опис та арешт майна, а не оскарженої постанови про арешт майна боржника. Крім того, зазначені дані арештованого майна дають можливість його ідентифікувати в цілях здійснення виконавчого провадження.

Твердження скаржника про відсутність такого обєкта нерухомого майна як незавершений будівництвом мотель готовністю 81 %» не спростовується наявністю Акта готовності обєкта до експлуатації та Сертифікату відповідності. Накладення арешту на майно відбувається згідно даних про його державну реєстрацію. Згідно абз.3 ч.2 ст.331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. І саме власник, згідно ч.2 ст. 319 ЦКУ має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, в тому числі і щодо державної реєстрації фактичного стану готовності обєкта нерухомого майна.

Згідно п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Частиною 2 статті 13 Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Частина 7 статті 26 зазначеного Закону передбачає, що у разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Відповідно до ст. 56 Закону арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, судом встановлено, що державний виконавець діяв у межах наданих йому повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства, а тому в задоволенні скарги ОСОБА_2 слід відмовити.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.258, 260, 450,451 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

В задоволенні скарги ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій заступника начальника Дрогобицького міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_3 та скасування постанови про арешт майна боржника від 21.02.2018 року - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Львівської області протягом п»ятнадцяти днів з моменту її проголошення.

Суддя Медведик Л.О.