Справа № 2-4395/11
Провадження № 2/0182/22/2018
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.03.2018 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Багрової А.Г.

за участю секретаря судового засідання Снєгульської В.М.

Учасники по справі:

Представник позивача - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя цивільну справу №2-4395/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про вселення та визначення порядку користування квартирою.

Обставини справи.

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про вселення та визначення порядку користування квартирою, посилаючись на наступні обставини.

Вона та відповідач є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Позивач навчалась у Дніпропетровській державній медичній академії в м. Дніпропетровськ з 2000 року по 2007 рік, там і проживала.

В червні 2007 року вона повернулась до м. Нікополя, а відповідач відмовився надавати їй ключі від квартири та перешкоджає її вселенню.

Посилаючись на те, що вона як співвласниця квартири має право користуватись квартирою, просить суд її вселити квартиру та визначити порядок користування квартирою: виділити їй ОСОБА_3 у користування кімнату житловою площею 10,0 кв.м; виділити ОСОБА_2 у користування кімнату житловою площею 17,0 кв.м.; кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор, балкон площею 0,8 кв.м., вбудовані шафи залишити у спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 18.01.2011 року позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі.(а.с.29-30)

11.07.2011 року ухвалою суду заочне рішення від 18.01.2011 року скасовано та призначено до розгляду в загальному порядку. (а.с.45)

29.08.2011 року провадження по справі зупинено до набрання законної сили рішенням суду по справі №2-3668/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право власності частково недійсним (а.с.64)

Ухвалою суду від 04.09.2012 року провадження по справі відновлено (а.с.70)

Ухвалою суду від 01.11.2012 року провадження по справі зупинено до набрання законної сили рішенням суду по справі №0426/11558/2012 за позовом ОСОБА_2 до Комітета по управлінню комунальним майном Нікопольської міської ради, третя особа ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право власності на квартиру недійсним (а.с.84)

02.06.2017 року провадження по справі відновлено (а.с.88)

26.01.2018 року провадження у справі зупинено до вирішення питання про відвід судді Багровій А.Г. (а.с.136)

26.01.2018 року ухвалою суду у задоволенні заяви ОСОБА_2 про відвід судді Багрової А.Г. відмовлено (а.с.139-139)

29.01.2018 року ухвалою суду поновлено провадження по справі, ухвалено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.141-142)

27.02.2018 року ухвалою суду визнано особисту участь позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні обовязковою (а.с.173), закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті (а.с.169), викликано свідка ОСОБА_4.

В судове засідання позивачка не зявилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності через те, що боїться за своє життя (а.с.204-207), представник позивача в судовому засіданні на позові наполягав та просить задовольнити вимоги позивача в повному обсязі, вважає, що неявка позивача не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позову, оскільки він не перешкоджає доньці вселятись до квартири, вона має ключи і може у будь-який час приїхати та проживати в ній.

Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, свідка ОСОБА_4, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно пояснень сторін та матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_3 змінила прізвище з «Портнової» на «Орлову» 03 вересня 2008 року через конфлікт з батьками (а.с.11)

Судом встановлено, що за позивачем ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровано в 1999 році право власності на квартиру АДРЕСА_2 порівно на підставі свідоцтва про право власності від 05.01.1999 року (а.с.7,67-68,144-159) .

Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

За змістом ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 150 ЖК України визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до статті 47 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно викладених пояснень позивачем в позовній заяві, а також наданих письмових пояснень в судове засідання (а.с. 204-207) відповідач з червня 2007 року протиправно перешкоджає позивачу, яка є власницею 1/2 частини квартири АДРЕСА_2, проживати в квартирі.

Згідно наданих позивачем до судового засідання копій її письмових звернень до правоохоронних та виконавчих органів щодо протиправних дії батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_4 позивачем підтверджено про наявність конфлікту з червня 2007 року з відповідачем, який є її батьком та свідком ОСОБА_4, яка є її матірю (а.с. 187-198)

Зазначене також підтверджується рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.08.2012 року, згідно якого ОСОБА_2 оспорював право ОСОБА_3 на її частку в квартирі (а.с. 67-68), рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 10.02.2016 року, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.03.2016 року , ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.12.2016 року де предметом спору у справі було оспорювання ОСОБА_2 приватизацію квартири АДРЕСА_2 , за якою ОСОБА_3 має частку у праві власності ( (а.с. 144-159)

Окрім того, ОСОБА_2 заперечуючи проти позову ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що він заперечує щоб ОСОБА_3 була виділена окрема кімната в користування, яку вона може закрити на ключ, оскільки бажає користуватись всією квартирою без обмежень.

Свідок ОСОБА_4 , мати позивача та колишня дружина відповідача, в судовому засіданні підтвердила обставини, що донька в квартирі АДРЕСА_2 не проживає з червня 2007 року. Також суду пояснила, що протягом 2007 року по 2009 рік , коли вона ще перебувала у шлюбі з відповідачем донька до квартири не приходила і вселитись не намагалась, про будь-які перешкоди у вселенні до квартири батька їй не відомо.

Свідчення свідка ОСОБА_4 щодо обставин справи не спростовують встановлені судом вище обставини, а свідчення щодо того, що відповідач ОСОБА_2 не перешкоджає доньці проживати в квартирі показані зі слів ОСОБА_2, з яким вона розірвала шлюб та не проживає з 2009 року не може бути допустимим доказом щодо факту та обставин перешкоджання ОСОБА_3 користування квартирою відповідно до статті 90 ЦПК УКраїни, оскільки зазначене не підтверджено іншими доказами та спростовується іншими доказами наявними в матеріалах справи та встановленими в судовому засіданні.

Відповідач ОСОБА_2 подав в судове засідання письмову заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності до вимог позивача про вселення, оскільки з червня 2007 року по день її звернення до суду з цим позовом 26.07.2010 року пройшло більше трьох років.

Зазначені доводи відповідача щодо застосування наслідків спливу строків давності до вимог позивача є безпідставними, оскільки власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб без обмеження будь-якими строками давності.

Оскільки з встановлених судом обставин підтверджено, що відповідач перешкоджає ОСОБА_3 у вільному користуванні належною їй часткою в квартирі АДРЕСА_3, то суд вважає , що вимоги позивача про вселення в квартиру підлягають задоволенню.

Позивач також просить суд визначити порядок користування квартирою 93 в будинку 2/6 по вулиці Краснодонська у м. Нікополі виділивши їй у користування кімнату житловою площею 10 кв.м; а ОСОБА_2 у користування кімнату житловою площею 17 кв.м.; кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор, балкон площею 0,8 кв.м., вбудовані шафи просить залишити у спільному користуванні

Як вбачається з технічної характеристики квартири АДРЕСА_3 (а.с.42-43) вона складається: з 2-х кімнат житловою площею 28,6 кв.м., у тому числі 1-а кімната 16,7 кв.м., 2-а кімната 11,9 кв.м., кухні площею 5,4 кв.м., ванної кімнати 2,2 кв.м., вбиральні поєднаної 0,9кв.м., передпокою 3,9 кв.м., балкону 0,9кв.м.; загальна площа квартири 43,1 кв.м.

Відповідно до розяснень, що містяться в п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику по справах за позовами про захист прав приватної власності» - „квартира, яка є спільною частковою власністю, на вимоги учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можна виділити ізольовані житлові та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть бути використані як окремі квартири, або їх можна переобладнати у такі є квартири.

У іншому випадку може бути визначений порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це було заявлено позов.

Таким чином , враховуючи , що сторони мають у спільній частковій власності квартиру АДРЕСА_3 суд вважає, що можливо визначити порядок користування цією квартирою згідно до технічної характеристики квартири : виділивши ОСОБА_3 у користування кімнату житловою площею 11,9 кв.м; виділивши ОСОБА_2 у користування кімнату житловою площею 16,7 кв.м.; кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор, балкон площею 0,9 кв.м., вбудовані шафи залишивши у спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 45 грн. 50 коп.(а.с. 1-2)

Керуючись ст. ст.383, 386, 391 ЦК України, ст. ст. 9, 150,155 ЖК України, ст.ст. 10-12, 76-81, 141, 206, 258, 263-265, 354 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрована 53200, АДРЕСА_4) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, зареєстрований 53200, Дніпропетровська область, м. нікополь, вул КраснодонськаАДРЕСА_5) про вселення та визначення порядку користування квартирою задовольнити.

Вселити ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрована 53200, АДРЕСА_4) в квартиру АДРЕСА_6.

Визначити порядок користування квартирою 93 в будинку 2/6 по вулиці Краснодонській в м.Нікополі: виділити ОСОБА_3 у користування кімнату житловою площею 11,9 кв.м; виділити ОСОБА_2 у користування кімнату житловою площею 16,7 кв.м.; кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор, балкон площею 0,9 кв.м., вбудовані шафи залишити у спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати в розмірі 45 грн. 50 коп.

На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його повного складення через Нікопольський міськрайонний суд.

Повне рішення складено 26.03.2018 року

Суддя: ОСОБА_5