Справа № 396/1116/17
Провадження № 2/396/17/18
РІШЕННЯ

Іменем України

26.02.2018 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого Шепетько Володимир Іванович

з участю секретаря Корольової Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новоукраїнка справу за позовом ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє представник адвокат ОСОБА_2, до ОСОБА_3, законного представника відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5 сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, треті особи на стороні відповідача приватний нотаріус Новоукраїнського районного нотаріального округу ОСОБА_6, Служба у справах дітей Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області, про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1, в інтересах якого діє представник ОСОБА_2, звернувся до суду із позовом про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування позову посилається на те, що померлий ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, являється його батьком. За життя 09.09.2015 року ОСОБА_7 вчинив односторонній правочин і склав заповіт, яким заповів позивачу, як своєму сину все належне йому майно.

В тексті одностороннього правочину заповідач ОСОБА_7 власноруч здійснив запис, про те, що заповіт прочитано ним в голос та ним підписано. Названий заповіт було посвідчено секретарем Помічнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області та зареєстровано в реєстрі за № 49. Під час складання заповіту, стан здоров'я заповідача позивача був задовільним, він самостійно прийшов для цього до приміщення сільської ради, все ясно розумів і чітко висловлював свою волю.

У 2016 році у ОСОБА_7 стався інсульт. Він не міг самостійно себе обійти, тому його доглядала сусідка. Позивач у цей час рідко провідував батька, в зв'язку з необхідністю здійснення постійних службових відряджень. У кінці листопада 2016 року позивач приїхав провідати свого батька та сповістити йому про смерть його рідної сестри. Стан батька на той період був дуже важким, він зовсім не міг рухатися, постійно лежав, навіть не міг самостійно приймати їжу. Також він не міг згадати свою померлу сестру і не повністю усвідомлював те, що йому говорили, а також не міг звязно висловлювати свої думки.

Саме в цей період за батьком доглядала законний представник відповідача ОСОБА_4, яка проживала на цій же вулиці що і батько, і здійснювала за ним догляд за усною домовленістю, отримувала за це грошову плату з пенсії батька позивача та самостійно отримувала оренду плату за договором оренди належної ОСОБА_7 земельної ділянки, не маючи на це правових підстав.

24.02.2017 року ОСОБА_7 помер. Поховання здійснив позивач ОСОБА_1

В березні 2017 року позивачу стало відомо про наявність оспорюваного заповіту, який скасував попередній заповіт, та який був складений на імя позивача.

Текстом оспорюваного заповіту, який був зареєстрований 05.12.2016 року, передбачено що ОСОБА_7 розпорядився на випадок його смерті земельну ділянку, яка розташована на території ОСОБА_5 сільської ради розміром 4,01 га., що належить йому на підставі Державного акта на право приватної власності на землю та має кадастровий номер :02:002:0600 він заповідає ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 Даний заповіт було складено у домоволодінні батька, посвідчено секретарем Помічнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області та зареєстровано в реєстрі за № 37. У вказаному заповіті заповідачем не було здійснено запису, що цей заповіт ним прочитано вголос і підписано власноручно, а тільки поставлено підпис, який зовсім не схожий на підпис батька позивача. При цьому, на двох екземплярах вказаного заповіту, підписи заповідача ОСОБА_7 візуально зовсім різні.

03.04.2017 року ОСОБА_3, за згодою законного представника ОСОБА_4, звернулася до приватного нотаріуса Новоукраїнського районного нотаріального округу ОСОБА_6 з заявою про прийняття спадщини.

Вважає, що на час складення вказаного заповіту, його батько ОСОБА_7, маючи вік 71 рік, в силу вікових змін та в силу стану свого здоров'я після перенесеного інсульту, на момент складення заповіту, не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, діяв під впливом ОСОБА_4, яка особисто привела секретаря сільської ради та була присутня при складенні та посвідченні заповіту, а тому волевиявлення спадкодавця ОСОБА_7 на розпорядження своїм майном, не відповідало його дійсній волі.

Враховуючи вищевикладене, позивач ОСОБА_1 вважає, що заповіт складений його батьком ОСОБА_7 05.12.2016 року та зареєстрований у реєстрі за №37 є нікчемним, оскільки волевиявлення заповідача на позицію сторони позивача не було вільним і не відповідало його дійсній волі, так як він знаходився під впливом доглядальниці ОСОБА_4 Також, даний заповіт складено з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а саме заповіт не був прочитаний уголос і підписаний заповідачем, та не зазначено про це перед його підписом, а сам підпис заповідача очевидно візуально не схожий на підпис батька позивача та відрізняється один від одного на 2-х екземплярах вказаного заповіту.

Просить визнати заповіт від 05 грудня 2016 року, який складено в селі Помічна Новоукраїнського району Кіровоградської області від імені ОСОБА_7, посвідчений секретарем Помічнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, який зареєстрований у реєстрі за №37, недійсним.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав із підстав, викладених у позовній заяві, повідомив, що форма оспорюваного заповіту не відповідає встановленим вимогам, зокрема у заповіті відсутнє зазначення того, що заповідач прочитав вголос заповіт, який підписав, що ставить під сумнів його дійсне волевиявлення, вважає цей недолік суттєвим, який перекреслює дійсність заповіту, крім цього вважає, що секретар сільської ради, яка посвідчувала заповіт не вказала у тексті заповіту, що під час його підписання були присутні свідки, які такі дійсно перебували в будинку ОСОБА_7, також там були сама ОСОБА_4 із дочкою ОСОБА_3. які були зацікавлені у складенні заповіту на їх користь та могли неправомірно впливати на ОСОБА_7 Переконаний, що секретар сільської ради порушила таємницю заповіту, допустивши під час його складання та підписання сторонніх осіб. Просить задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_4, яка являється законним представником неповнолітньої ОСОБА_3 позов заперечила, пояснила суду, що їй було запропоновано мешканцями с. Помічна Новоукраїнського району доглядати за ОСОБА_7, оскільки останній був особою похилого віку, йому було важко пересуватися та складно себе обслуговувати, й він потребував у звязку з цим стороннього догляду. Вона погодилась доглядати ОСОБА_7, оскільки останній пообіцяв їй заповісти належну йому земельну ділянку. Вона добросовісно доглядала його протягом тривалого часу, готувала йому їсти, забезпечувала його побутові потреби, у цьому їй допомагала також її дочка ОСОБА_3, на яку ОСОБА_7 обіцяв скласти заповіт. На початку грудня ОСОБА_7 висловив бажання скласти заповіт, у звязку з чим вона покликала секретаря сільської ради, яка й підготувала текст заповіту. ОСОБА_7 наголосив на тому, що заповісти хоче лише землю, а решту майна він залишає синові ОСОБА_1 Після цього за вказівкою секретаря вона закликала двох сусідів, в присутності яких секретар ради зачитала зміст заповіту, і ОСОБА_7 підписався в ньому. Для чого секретар наказувала покликати сусідів, їй невідомо. Через пару місяців ОСОБА_7 помер, й вона, ОСОБА_4, здійснила його поховання. Його син ОСОБА_1 із батьком майже не спілкувався, не доглядав його, після смерті батька він приїхав в с. Помічна лише в день його похорону. Просить відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_8 позов не визнала, пояснила, що вона являється сільським головою с. Помічна Новоукраїнського району, обовязок складати та посвідчувати заповіт належить секретарю сільської ради ОСОБА_9, їй відомо, що остання складала та посвідчувала заповіт ОСОБА_7, оскільки вона, як сільський голова, засвідчувала заповіт печаткою сільської ради, змісту самого заповіту вона не бачила та не читала. Повідомила, що форма заповіту не цілком відповідає вимогам законодавства, оскільки в тексті заповіту не зазначено про те, що заповіт прочитаний ОСОБА_7, але вважає цей недолік технічною помилкою, який не впливає на справжність і дійсність заповіту в цілому. Їй відомо, що ОСОБА_4 із дочкою доглядали ОСОБА_7, який потребував допомоги, його син ОСОБА_1 до нього навідувався вкрай рідко. Просить відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Новоукраїнської ЦРЛ ОСОБА_10 позов заперечила, вважає, що в його задоволенні слід відмовити із метою забезпечення інтересів неповнолітньої дитини.

Третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_6 в судове засідання не зявилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутності (а.с.107), а тому суд, за згодою усіх учасників судового провадження, ухвалив про розгляд справи у її відсутності.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 по сусідству від ОСОБА_7 на початку грудня 2017 року її закликали як свідка до будинку, в якому проживав ОСОБА_7, там знаходилась секретар ради, яка зачитувала заповіт. ОСОБА_7 був при памяті, заповіт зачитували вголос, усі все чули. Переконана, що це була дійсна воля ОСОБА_7 ОСОБА_7 із сином майже не спілкувався, син до нього рідко ходив.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4, вона знала покійного ОСОБА_7 як сусіда, він був хворий і потребував сторонньої допомоги, бо не міг ходити. Вона його деякий час доглядала, але потім запропонувала ОСОБА_4 доглядати його, повідомивши, що ОСОБА_7 пропонує заповісти земельну ділянку тому, хто його доглядатиме. Як складався заповіт вона не знає, бо присутньою при цьому не була, але він часто говорив їй, що скласти заповіт на ОСОБА_3, а потім казав, що вже переписав на неї землю. ОСОБА_4 почала доглядати його з весни 2016 року і доглядала до самої смерті, після чого організувала його поховання та поминки.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 повідомила, що вона працює секретарем Помічнянської сільської ради, й це вона посвідчувала заповіт від імені ОСОБА_7 на ОСОБА_3 В грудні місяці 2016 року їй зателефонувала ОСОБА_4 і попросила її прийти до ОСОБА_7, бо останній бажає скласти заповіт. Вона прийшла до його будинку, ОСОБА_7 лежав на ліжку, бо не міг ходити. Він повідомив їй, що хоче заповісти свою земельну ділянку на дочку відповідачки ОСОБА_3. Вислухавши його волевиявлення, повернулась до сільської ради, підготувала текст заповіту, з яким повернулась до ОСОБА_7 Вона запропонувала ОСОБА_4 закликати свідків. Прийшли двоє сусідів ОСОБА_11 і ОСОБА_13, в присутності яких вона вголос зачитала ОСОБА_7 зміст заповіту, на що останній відповів, що він згідний із змістом і підписав його. Один екземпляр вона залишила ОСОБА_7, другий віднесла в сільську раду. Стверджує, що підпис у заповіті належить ОСОБА_14, вважає, що відсутність речення заповіт мною прочитаний вголос є технічною помилкою,проте наполягає на тому, що волевиявлення заповідача зафіксовано повно і правильно. Їй відомі вимоги Інструкції по складанню та посвідченню заповітів. Осіб, які були присутні під час посвідчення заповіту, вона не зазначала як свідків, бо для цього не було підстав, їх було запрошено для того, щоб не було сумнівів у волевиявленні ОСОБА_7 Останній не читав заповіт вголос, але тримав його в руках і міг переглянути його зміст, у нього не було вад зору. На нього ніхто не тиснув і він вільно підписав заповіт.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_6, являється рідним сином ОСОБА_7, померлого 24.02.2017 року в с. Помічна Новоукраїнського району Кіровоградської області у віці 71 року (а.с.5,6,8).

Покійним ОСОБА_7 за час життя укладався заповіт від 09.09.2015 року (а.с.7), яким він заповів усе своє майно синову позивачу ОСОБА_1 В тексті заповіту мається рукописний текст, згідно якого заповіт заповідачем прочитаний вголос та підписаний власноручно.

Від імені ОСОБА_7 05.12.2016 року також посвідчено заповіт (а.с.9), згідно якого останній заповідає належну йому земельну ділянку, кадастровий номер :02:002:0600, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 В тексті заповіту відсутній рукописний текст чи інші позначення, що заповіт заповідачем прочитаний вголос та підписаний власноручно.

Згідно повідомлення ТМО «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області» від 11.12.2017 року №571, в період 2016 року та січень лютий 2017 року до гр. ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, викликів бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги не зареєстровано (а.с.105).

Згідно витягу із Реєстру для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування ОСОБА_5 сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області за 2016 рік, наявний запис від 05.12.2016 року за №37, згідно якого з участю ОСОБА_7 вчинено нотаріальну дію посвідчення заповіту, та в крайній правій графі мається підпис від імені ОСОБА_7

Вирішуючи заявлений позов, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст.ст. 1233,1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок її смерті, право на складення заповіту має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Згідно із загальними правилами правомірності правочинів, зокрема ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст.ст. 1247,1248,1253 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у Цивільному Кодексі. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятних технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи написати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Згідно ст.1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.

Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженим Наказом МЮУ від 11.11.2011 року №3306/5 посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, у цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос і підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом.

Згідно зі ст.1257 ЦК України заповіт складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

При вирішенні заявленого позову судом проаналізовані наступні правові позиції вищих суддів з аналогічних спорів.

Заповіт є одностороннім правочином і може бути визнаний судом нікчемним тільки при зазначенні в рішенні спеціальної підстави передбаченої ст.1257 ЦК України (ВСУ від 6 вересня 2017р. у справі № 6-2424цс16).

Правовий висновок ВСУ у справі 6-2424цс16: Судам відповідно до ст.215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч.1 ст.219, ч.1 ст.220, ч.1 ст.224 ЦК України, тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч.2 ст.222, ч.2 ст.223, ч.1 ст.225 ЦК України).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до статей 215,216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Частиною другою статті 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таким чином оспорюваний правочин є недійсним в силу визнання його судом, а нікчемний в силу припису закону. Спеціальною нормою, яка регламентує підстави визнання заповіту недійсним або нікчемним є приписи статті 1257 ЦК України, відповідно до ч. 1 якої заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Підставою для визнання заповіту недійсним може бути не просто хвороба, навіть, важка, а абсолютна неспроможність заповідача в момент складання заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними (ВССУ, № 343/1571/14-ц, від 26.10.16)

Заповіт складений зі слів спадкодавця та не зачитаний останнім в голос є нікчемним (ВССУ від 29.03.2017р. у справі № 607/18133/15-ц).

Фабула справи: в практиці трапляються зловживання нотаріусами та зацікавленими особами при складенні заповітів особами, які хворіють на тяжку хворобу у зв'язку із чим вживають сильнодіючі препарати які частково знижують свідомість, що позбавляє заповідачів об'єктивно оцінювати дійсність. В даному випадку, судом першої інстанції, з рішенням якого погодився і апеляційний суд, вказав, що відповідно до ч.1 ст.1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемний. Згідно з ч.2 ст.1248 ЦК України передбачено обов'язкове дотримання необхідних вимог при посвідченні заповіту, нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Однак такі вимоги закону нотаріусом додержані не були, що потягло за собою визнання заповіту недійсним.

Тому, як передбачено п.16 Постанови ПВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року, правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобовязаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобовязаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Крім того, Верховний суд України в п.18 Постанови ПВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, зазначив, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоровя не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК).

Заповіт має бути складеним у письмовій формі із зазначенням дати і часу складання. Відсутність дати або часу є підставою для визнання заповіту нікчемним (ухвала ВСУ від 28.04.2010 № 6-15249св09).

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до переконання, що позов не підлягає до задоволення, у звязку із наступним.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що відповідач ОСОБА_4, з допомогою неповнолітньої ОСОБА_3, протягом тривалого часу доглядали ОСОБА_7, який через похилий вік та фізичне захворювання потребував сторонньої допомоги.

Також сторонами не заперечується і позивачем не спростовано той факт, що ОСОБА_7 за догляд за собою обіцяв заповісти земельну ділянку, що доводиться показаннями свідків і поясненнями відповідачів, а також представника відповідача ОСОБА_5 сільської ради Новоукраїнського району сільського голови ОСОБА_8

Право заповідача ОСОБА_7 на вільне розпорядження належним йому майном гарантовано положеннями ст.317 ЦК України, й можливість власника заповідати майно за надання тих чи інших послуг, в т.ч. й за забезпечення його стороннім доглядом чинним законодавством не заборонена.

Отже, ОСОБА_7, отримуючи сторонній догляд від відповідачки ОСОБА_4 мав повне право розпорядитися своїм майном шляхом складання заповіту на її користь чи на користь її дочки. Також і ОСОБА_4, добросовісно доглядаючи ОСОБА_7, мала право очікувати виконання ОСОБА_7 своєї обіцянки на заповідання земельної ділянки.

За таких обставин, ОСОБА_7, складаючи заповіт на користь ОСОБА_3, вправі був очікувати на належне виконання представником влади секретарем сільської ради своїх обовязків під час посвідчення заповіту. Подібно як і ОСОБА_4 і ОСОБА_3 мали усі підстави сподіватися на неухильне виконання секретарем сільської ради своїх обовязків.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

За усталеною практикою ЄСПЛ, особа не може відповідати за можливі помилки представників органів влади під час виконання ними своїх обовязків в процесі забезпечення їх законних прав та інтересів.

Дана обставина також підтверджується правовою позицією вищих судів, згідно якої «ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються» (ВГСУ у справі № 927/709/16 від 22 лютого 2017р.).

На державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення ЄСПЛ у справах "ОСОБА_8 проти Хорватії", "Тошкуце та інші проти Румунії") і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення ЄСПЛ у справах "Онер'їлдіз проти Туреччини", "Беєлер проти Італії").

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (рішення ЄСПЛ у справі "ОСОБА_8 проти Хорватії").

Потреба виправити колишню «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення ЄСПЛ у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки").

Іншими словами, ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення ЄСПЛ у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" та у справах "Ґаші проти Хорватії" "Трґо проти Хорватії").

Отже йдеться про дотримання принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення ЄСПЛ у справах "Беєлер проти Італії" Онер'їлдіз проти Туреччини", "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" "Москаль проти Польщі").

Дослідивши наявні докази та проаналізувавши практику вищих суддів і ЄСПЛ у подібних спорах, суд приходить до висновку, що форма заповіту не в повній мірі відповідає вимогам Інструкції про вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, а саме у ньому не вказано, що заповіт прочитаний заповідачем уголос, проте судом встановлено, що вказаний недолік є несуттєвим, він виник через халатність представника органу влади, уповноваженого на посвідчення заповітів, ця помилка не впливає на загальний зміст заповіту, оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження факт наявності волевиявлення заповідача за розпорядження земельною ділянкою в користь відповідачки.

Скасування заповіту внаслідок допущеної неістотної помилки представником влади буде означати необґрунтоване (свавільне) втручання в права та інтереси як заповідача ОСОБА_7, так і вигодо набувача за заповітом відповідачки ОСОБА_3

При цьому суд зазначає, що виправлення цієї помилки є неможливим, внаслідок смерті заповідача ОСОБА_14, й скасування заповіту із формальних підстав означатиме нехтування останньою волею покійного ОСОБА_14, що є неприпустимим, зважаючи як на норми Конституції та законів України, так і на моральні засади суспільства.

Також не є підставою для визнання недійсним заповіту і той факт, що секретар сільської ради розголосила таємницю заповіту, зачитуючи його при сторонніх особах, оскільки ця обставина не передбачена як підстава для скасування заповіту, а може бути лише підставою для притягнення винної особи до відповідальності.

Інші обставини, зазначені позивачем у позовній заяві як підстава для визнання заповіту недійсним, такі як невідповідність підпису ОСОБА_7 в оспорюваному заповіті чи наявність у нього дефекту волевиявлення через тяжке захворювання, в судовому засіданні стороною позивача не доведені, клопотання про призначення відповідних експертних досліджень не заявлялись, а тому є необґрунтованими.

Зважаючи на вищенаведені доводи, у задоволенні позову слід відмовити у звязку з його необґрунтованістю, залишивши понесені судові витрати за позивачем.

Керуючись ст.ст. 141,259-265 ЦПК України,

у х в а л и в :

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду Кіровоградської області або через Новоукраїнський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: В. І. Шепетько