Справа № 462/2428/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2018 року Залізничний районний суд міста Львова

в складі:

головуючого судді Ліуша А.І.

з участю секретаря Трипалюк А.Б.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування покликаючись на те, що 12 квітня 2011 року померла ОСОБА_3, після смерті якої відкрилась спадщина на будинок №42 на вул. Лаврівського у м. Львові. 11 березня 2011 року спадкодавець заповіла їй усе своє майно, зокрема даний будинок. Вона звернулася у встановлений законом строк до нотаріуса з завою про прийняття спадщини, однак нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність реєстрації права власності на спадкове майно спадкодавцем. Просить визнати за нею право власності на будинок №42 та земельну ділянку на вул. Лаврівського у м. Львові в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_3, зобовязати відповідача видати свідоцтво про право власності на будинок №42 на вул. Лаврівського у м. Львові.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, давши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позов задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні проти позову фактично не заперечила.

Представник відповідача 07 лютого 2018 року заявила клопотання про витребування у нотаріальної контори спадкової справи ОСОБА_3, яка померла 12 квітня 2011 року.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 придбала 24 травня 1907 року будинок №42 на вул. Лаврівського у м. Львові та ОСОБА_5 придбав 06 грудня 1919 земельну ділянку на вул. Лаврівського, 42 у м. Львові.

18 червня 1937 року ОСОБА_4 померла, після смерті якої відкрилась спадщина на будинок №42 на вул. Лаврівського у м. Львові та земельну ділянку на вул. Лаврівського, 42 у м. Львові.

Відповідно до ухвали міського суду у Львові від 31 грудня 1937 року судом здійснено розподіл спадщини після смерті ОСОБА_4 та визначено: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 3/20 частки спадщини; ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 8/20 часток спадщини; ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 3/20 часток спадщини; ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 3/20 часток спадщини; ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5 3/20 часток спадщини.

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер у 1940-х роках під час бойових дій Другої світової війни, після його смерті спадкоємців не було.

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла 12 листопада 1985 року, після її смерті спадкоємців не було.

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 померла 25 березня 2005 року, після її смерті спадкоємців не було.

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_6, після її смерті спадщину прийняла її донька ОСОБА_9, яка померла 29 грудня 2000 року.

ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5 була зареєстрована та постійно проживала у будинку №42 на вул. Лаврівського у м. Львові та користувалась земельною ділянкою на вул. Лаврівського, 42 у м. Львові та померла 12 квітня 2011 року.

Згідно заповіту від 11 березня 2011 року ОСОБА_3 /ОСОБА_8/ М.А., ІНФОРМАЦІЯ_7 на випадок смерті заповіла усе своє майно, в тому числі будинок №42 на вул. Лаврівського у м. Львові та земельну ділянку на вул. Лаврівського, 42 у м. Львові Петрунів /ОСОБА_5/ С.С.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно до правової позиції, викладеної у п. 1 ОСОБА_10 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).

У відповідності до вимог ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Отже, як безспірно встановлено в судовому засіданні спадкодавець ОСОБА_3, будучи спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_9, яка померла 29 грудня 2000 року, фактично вступивши в володіння будинком №42 на вул. Лаврівського у м. Львові та земельною ділянкою на вул. Лаврівського, 42 у м. Львові, прийняла спадщину, яка відкрилась у звязку із смертю останніх, однак не була зареєстрована належним чином, а тому за позивачем як спадкоємцем за заповітом, після смерті ОСОБА_3 слід визнати право власності на будинок №42 на вул. Лаврівського у м. Львові та земельну ділянку на вул. Лаврівського, 42 у м. Львові.

Окрім того, згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, натомість позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що вона зверталася до відповідача з проханням видати їй свідоцтво про право власності на нерухоме майно, та їй було, у будь-якій формі, у цьому відмовлено, а відтак у задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє часткове ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності, в порядку спадкування за заповітом, на будинок №42 на вулиці Лаврівського у місті Львові та земельну ділянку на вулиці Лаврівського, 42 у місті Львові, які належали ОСОБА_3, померлій 12 квітня 2011 року.

У задоволенні позовної вимоги щодо зобов'язання видати свідоцтво про право власності відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 27 березня 2018 року.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_11

Копія вірна.

Суддя: А.І.Ліуш