Справа № 683/3132/17
21 лютого 2018 року м. Старокостянтинів
Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області
в складі: головуючої судді Сагайдак І.М.
секретаря Повзун С.В.
з участю: представника позивача адвоката ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Старокостянтинів цивільну справу №683/3132/17, №2/683/269/2018 за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізінгова компанія «Єврокар Україна» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення грошових коштів,
У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що у березні 2017 року він мав намір придбати автомобіль марки ZAZ Forza, у зв»язку із чим звернувся до ТОВ «Лізингова компанія «Єврокар Україна», з яким 09 березня 2017 року уклав договір фінансового лізингу №634, предметом якого є автомобіль марки ZAZ Forza в комплектації LUX з об»ємом двигуна 1500 л/бензин. За умовами договору відповідач зобов»язався придбати у свою власність вказаний автомобіль та передати у користування йому на строк та на умовах, передбачених договором.
На даний час йому стало відомо, що укладений ним договір фінансового лізингу №634 від 09 березня 2017 року суперечить чинному законодавству, зокрема він не містить конкретних відомостей щодо предмету лізингу, нотаріально не посвідчений та вчинений відповідачем без відповідного дозволу (ліцензії).
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просить позов задоволити з підстав зазначених у позовній заяві.
Відповідач - ТОВ «Лізингова компанія «Єврокар Україна», яке належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи, до суду свого представника не направило, причини неявки суду не повідомило, будь-яких заперечень щодо позову не висловлювало.
Протокольною ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 21 лютого 2018 року постановлено провести по даній справі заочний розгляд.
Заслухавши представника позивача, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 09 березня 2017 року між ТОВ «Лізингова компанія «Єврокар Україна» та ОСОБА_2 укладено договір фінансового лізингу №634, за умовами якого лізингодавець зобов»язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування ОСОБА_2 майно автомобіль марки ZAZ Forza в комплектації LUX з об»ємом двигуна 1500 л/бензин, а останній зобов»язався прийняти предмет лізингу та сплачувати у встановлений термін і в повному обсязі лізингові та інші платежі відповідно до умов договору.
Зокрема, ОСОБА_2 зобов»язався сплатити перший лізинговий платіж, який складається з комісії за організацію договору (7% від вартості предмету лізингу); авансовий платіж (23% від вартості предмету лізингу); комісію за передачу предмету лізингу (3% від вартості предмету лізингу), а також сплачувати щомісячний періодичний платіж у розмірі 5360 грн. протягом 60 місяців, який складається з відсотків за користування обсягом фінансування в розмірі 20% річних на залишок частини від обсягу фінансування (винагорода лізингодавця за отримане у лізинг майно), з частини від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу), комісії за супроводження договору в розмірі 6%.
Вартість предмету лізингу сторони визначили у 232000 грн. або 8516 доларів США.
Згідно п.4.1 договору лізингодавець передає у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 90 календарних днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: комісії за організацію договору, авансового платежу, комісії за передачу предмету лізингу, оплати різниці до вже сплаченого авансого платежу на умовах, викладених у п.9.4 ст.9 договору з урахуванням умов, викладених у п.1.7 ст.1 договору.
Строк лізингу починається з моменту передачі предмета лізингу та підписання акту приймання-передачі предмету лізингу та закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання акта приймання-передачі предмета лізингу та в останньому місяці сплати лізингового періодичного платежу, якщо інше не передбачено умовами договору (п.2.2 договору).
Договір фінансового лізингу №634 від 09 березня 2017 року укладений у простій письмовій формі.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про фінансовий лізинг» №723/97-вр від 16.12.1997 року, з наступними змінами, відносини, що виникають у зв»язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.
Згідно ч.2 ст.1 вищезазначеного Закону за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов»язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).
Частиною 2 статті 806 ЦК України передбачено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов»язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.
Відповідно до ч.2 ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Оскільки правовідносини, які виникають з договору фінансового лізингу регулюються також положеннями Цивільного кодексу України про найм, тому договір фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб, укладений з фізичною особою підлягає обов»язковому нотаріальному посвідченню.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).
У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Згідно ч.1 ст.220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Судом встановлено, що договір фінансового лізингу №634 від 09 березня 2017 року укладений в простій письмовій формі, тому в силу ч.1 ст.220 ЦК України він є нікчемним, що згідно ч.2 ст.215 ЦК України не потребує визнання його недійсним.
Відповідно до ч.5 ст.216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред»явлена будь-якою заінтересованою особою, крім цього суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1000 грн. понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, що підтверджується довідкою №2/18 від 30 січня 2018 року про сплату адвокату ОСОБА_1 1000 грн. за надання консультації по справі, виготовлення позовної заяви, представництво інтересів в суді, актом виконаних робіт від 30 січня 2018 року, а також на користь держави - 640 грн. судового збору, оскільки при подачі позову позивач звільнявся від сплати судового збору.
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 280-282 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_2 задоволити частково.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізінгова компанія «Єврокар Україна» на користь держави 640 грн. судового збору.
В задоволенні позову ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізінгова компанія «Єврокар Україна» про визнання договору фінансового лізингу недійсним відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України,
не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне рішення складено 02 березня 2018 року.
Суддя: