Ухвала

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 372/5480/14-ц

провадження № 61-1265 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач-публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,
відповідач-ОСОБА_3,
представник відповідача-ОСОБА_4,
третя особа-товариство з обмеженою відповідальністю «Ерфольг-Україна»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Київської області у складі суддів: Іванової І. В., Гуля В. В., Касьяненко Л. І., від 05 квітня 2016 року.

Встановив:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, ЦПК України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Ерфольг-Україна» (далі - ТОВ «Ерфольг-Україна»), про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява ПАТ «Дельта Банк» мотивована тим, що 03 червня 2011 року між публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (далі - ПАТ «Кредитпромбанк») та ТОВ «Ерфольг-Україна» було укладено кредитний договір, за умовами якого ТОВ «Ерфольг-Україна» отримало кредит в розмірі 17 300 000 євро зі сплатою 10 % річних з кінцевим строком повернення до 31 березня 2018 року. На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором 03 червня 2011 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, предметом якого були: земельна ділянка, розташована по АДРЕСА_1; будинок НОМЕР_1 та земельна ділянка, розташовані за адресою: смт Козин, Обухівський район, Київська область, житловий масив «Рудики».

27 вересня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги, за умовами якого до останнього перейшло право вимоги за вказаними кредитним та іпотечним договорами.

Позичальник та майновий поручитель належним чином зобов'язання за договорами не виконували, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 22 759 024,80 євро, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) еквівалентно 374 312 218 грн 67 коп.

На підставі наведеного ПАТ «Дельта Банк» просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки за вказаним вище іпотечним договором від 03 червня 2011 року з метою задоволення грошових вимог ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором від 03 червня 2011 року в загальному розмірі 22 759 024,80 євро, що за курсом НБУ станом на 30 вересня 2014 року еквівалентно 374 312 218 грн 67 коп. Крім того, банк просив суд встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах із визначенням початкової ціни предмета іпотеки в порядку проведення виконавчих дій, вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 17 лютого 2015 року позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості ТОВ «Ерфольг-Україна» за кредитним договором від 03 червня 2011 року, яка складає 22 418 410,06 євро, що за курсом НБУ становить 368 710 209 грн 79 коп. та 4 621 314 грн 26 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку та будинок, розташовані по АДРЕСА_1. Визначено спосіб звернення стягнення - реалізацію предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів. Визначено початкову ціну реалізації окремо кожного із зазначених предметів іпотеки на рівні не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, незалежним експертом, на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позичальником за кредитним договором порушено строк та порядок виконання зобов'язань, позивач має право на звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Також районний суд до вимоги про стягнення пені застосував положення пункту 1 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки пеня нарахована позивачем за період понад один рік.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. У рахунок погашення заборгованості ТОВ «Ерфольг-Україна» за кредитним договором від 03 червня 2011 року, яка складає 21 303 533,71 євро, що за курсом НБУ становить 350 357 915 грн 39 коп. та 4 621 314 грн 26 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку та будинок, розташовані по АДРЕСА_1. Визначено спосіб звернення стягнення - реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів. Визначено початкову ціну реалізації окремо кожного із зазначених предметів іпотеки на рівні не нижче за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, незалежним експертом, на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, змінюючи рішення суду в частині розрахунку пені, апеляційний суд виходив із того, що встановлення розміру пені з розрахунку облікової ставки НБУ можливе лише щодо грошової одиниці - гривні.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року рішення апеляційного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що апеляційний суд, звертаючи стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на публічних торгах, не зазначив початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку». Посилання апеляційного суду у резолютивній частині рішення на визначення початкової ціни предмета іпотеки на час проведення виконавчих дій, суперечить вимогам статей 39, 43 Закону України «Про іпотеку». Крім того, апеляційний суд, стягуючи заборгованість за кредитним договором у розмірі, визначеному висновком судово-економічної експертизи від 07 серпня 2015 року, не перевірив, за який період нарахована заборгованість, у порушення вимог статей 214, 316 ЦПК України, не надав оцінку доводам ОСОБА_5 щодо нарахування заборгованості по відсотках за серпень 2011 року після спливу терміну позовної давності, про застосування якої просила остання.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 05 квітня 2016 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 17 лютого 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

У рахунок погашення заборгованості ТОВ «Ерфольг-Україна» перед ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором від 03 червня 2011 року, яка станом на 30 вересня 2014 року становить 21 303 533,71 євро, та складається із: загальної суми заборгованості по кредиту 17 240 180,34 євро; заборгованості по кредитах, наданих на цілі, вказані у пункті 2.2.1 цього договору, на суму 14 970 180,34 євро; заборгованості по кредитах, наданих на цілі, вказані у пунктах 2.2.2 - 2.2.3 цього договору, на суму 2 270 000 євро; загальної суми заборгованості по відсотках 4 063 353,36 євро; заборгованості по відсотках по кредиту згідно з пунктом 2.2.1 договору, на суму 3 513 582,41 євро; заборгованості по відсотках по кредиту згідно з пунктами договору 2.2.2 - 2.2.3, на суму 549 770,95 євро, що за офіційним курсом НБУ на час проведення розрахунку становить 350 357 915 грн 39 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки у вигляді земельної ділянки площею 0,108 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення «для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку», кадастровий НОМЕР_2, та будинку НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та розташований на вказаній земельній ділянці і належить на праві власності ОСОБА_3, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», встановлено початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації у грошовому вираженні в розмірі 36 104 644 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» 3 654 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що, задовольняючи позов і звертаючи стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах, суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, прийшовши до помилкового висновку про можливість встановлення початкової ціни продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначену на підставі оцінки майна, проведеної суб'єктом оціночної діяльності. При цьому, суд не взяв до уваги статтю 39 Закону України «Про іпотеку», яка передбачає, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду, в тому числі має бути зазначено початкову ціну (конкретну грошову суму) предмета іпотеки, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку», для його подальшої реалізації.

Апеляційний суд встановив, що матеріали справи містять висновок суб'єкта оціночної діяльності про оцінку предмета іпотеки, який становить 36 104 644 грн, та у рішенні встановив початкову ціну реалізації у грошовому вираженні в такому ж розмірі.

Також апеляційний суд встановив, що трирічний строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за процентами позивачем не пропущено (визначено Додатковою угодою), оскільки такий строк має обліковуватися з 28 квітня 2012 року, а позов подано 30 жовтня 2014 року, тобто до спливу строку позовної давності.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду Київської області від 05 квітня 2016 року в частині ухвалення нового рішення у справі та передати справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій безпідставно не застосовано наслідки спливу пропущеного позивачем строку позовної давності, про застосування яких просила ОСОБА_3, оскільки позов подано більше ніж через три роки з моменту прострочення строку погашення чергового платежу за кредитом, а саме 31 серпня 2014 року; що не застосовано частини другої статті 3 Закону України «Про іпотеку» в редакції від 04 липня 2013 року (відсутність взаємних прав та обов'язків між іпотекодавцем та іпотекодержателем); не застосовано частини другої статті 517 ЦК України (боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні).

Касаційна скарга містить посилання на те, що апеляційним судом безпідставно визначено початкову ціну реалізації предмета іпотеки на підставі оцінки, проведеної більше ніж за шість місяців до ухвалення судом першої інстанції рішення у справі, тобто такої оцінки, що втратила чинність за частиною п'ятою статті 58 Закону України «Про виконавче провадження».

У касаційній скарзі ОСОБА_3 посилається на те, що судами попередніх інстанцій не встановлено обставин справи, оскільки безпідставно не досліджено документи щодо реєстрації іпотеки за відповідачем, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору.

Правом на подання заперечень на касаційну скаргу сторони у справі не скористалися.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 березня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до положень статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

15 січня 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

Як свідчить аналіз матеріалів справи, предметом спору у справі є звернення стягнення на предмет іпотеки. Справа розглядалася судами неодноразово і касаційний суд в ухвалі від 23 грудня 2015 року звернув увагу апеляційного суду на необхідність вирішення питання щодо визначення початкової ціни предмета іпотеки при новому розгляді справи в апеляційному порядку з урахуванням висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року, справа № 6-61цс15.

Разом з тим, висновки про застосування норм права щодо визначення початкової ціни предмета іпотеки, викладені у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року, справа № 6-61цс15, а також висновки з цього питання, викладені у інших постановах Верховного Суду України, зокрема: від 07 жовтня 2015 року, справа № 6-1935цс15; від 23 грудня 2015 року, справа № 6-1205цс15; від 08 червня 2016 року, справа № 6-1239цс16, мають суперечливий характер.

Ухвалою Верховного Суду від 25 січня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 235/3619/15-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_7, третя особа - фізична особа-підприємець ОСОБА_8, про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки колегія суддів вирішила відступити від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду України (постанови Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року в справі № 6-1935цс15, від 08 червня 2016 року у справі № 6-1239цс16 та від 23 грудня 2015 року у справі № 6-1205цс15).

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Таким чином, оскільки справа № 235/3619/15-ц передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 372/5480/14-ц.

Керуючись статтями 252, 253, 415 ЦПК України, підпунктом 4 пункту 1 Розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

Ухвалив:

Касаційне провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Ерфольг-Україна», про звернення стягнення на предмет іпотеки зупинити до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 235/3619/15-ц.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В.В. Пророк

І.М. Фаловська

С.П. Штелик