Справа № 152/240/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2018 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Соколовської Т.О.

при секретарі Годованюк І.Л.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в місті Шаргороді в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 пред'явив в суді позов до Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування.

У обґрунтування позовних вимог, ОСОБА_1 зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер його батько ОСОБА_3, який по день смерті проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1

Після смерті батька залишилося спадкове майно, яке складається, в тому числі, із житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться на АДРЕСА_1

Спадкоємцем майна після смерті батька за законом є він - ОСОБА_1, як син спадкодавця. Інші спадкоємці - третя особа ОСОБА_2, як дружина померлого, дочка ОСОБА_4 та мати спадкодавця ОСОБА_5 спадщини не прийняли та на неї не претендують.

Спадщину він прийняв шляхом подачі заяви до Шаргородської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Отримати свідоцтво про право на спадщину на означений житловий будинок він не має можливості через відмову державного нотаріуса Шаргородської державної нотаріальної контори в оформленні спадщини у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадковий житловий будинок.

ОСОБА_1 просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 року його батька - ОСОБА_3 на житловий будинок під літерою "А" загальною площею 99,8 м. кв., в тому числі житловою площею 63,0 м. кв., з верандою під літерою "а", загальною вартістю 50960 грн., який знаходиться на АДРЕСА_1

У підготовче засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився. До суду надійшла від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 заява про розгляд справи у відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача в підготовче засідання не з'явився, але від представника Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області, сільського голови Мудрика В.В. поступила заява про розгляд справи у відсутності представника сільської ради. Позовні вимоги визнає.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 в підготовче засідання не з'явилася, але від неї поступила заява про розгляд справи у її відсутності. Щодо задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у позові, не заперечує.

За вказаних обставин, суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч.2 ст.247 ЦПК України.

Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим Виконкомом Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області 14 червня 2017 року (а.с.9), який по день смерті проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою виконкому Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області № 101 від 04.11.2017 року (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_3 залишилася спадщина, яка складається у тому числі із житлового будинку під літерою "А" загальною площею 99,8 м. кв., в тому числі житловою площею 63,0 м. кв., з верандою під літерою "а", загальною вартістю 50960 грн., який знаходиться на АДРЕСА_1

Спадкоємцями майна померлого ОСОБА_3 за законом є дружина - ОСОБА_2, діти ОСОБА_1, ОСОБА_4 та мати ОСОБА_5 Спадщину шляхом подачі у визначений законом термін заяви про прийняття спадщини до Шаргородської державної нотаріальної контори прийняв позивач ОСОБА_1, інші спадкоємці - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спадщину не приймали і на неї не претендують, про що подали відповідні заяви (а.с. 55,56).

Із технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 вбачається, що свідоцтво про право власності на домоволодіння в матеріалах технічного паспорту відсутнє (а.с.14 -16).

Відповідно до довідки виконкому Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 11.12.2017 року № 5084, житловий будинок по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 (а.с.12).

Згідно довідки КП "Могилів - Подільське МБТІ" від 07 грудня 2017 року №515 право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 не зареєстроване (а.с.13).

З архівної виписки архівного відділу Шаргородської районної державної адміністрації від 03.01.2018 року №2 вбачається, що відповідно до рішення 12 сесії 23 скликання Рахнівсько-лісової сільської Ради народних депутатів від 25.12.1999 року, ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку, площею 0,20 га для ведення особистого підсобного господарства (а.с.46).

На зазначеній земельній ділянці знаходиться спадковий будинок.

Постановою державного нотаріуса Шаргородської державної нотаріальної контори Масилюк Р.М. від 27.12.2017 року позивачеві ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_3 на житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1, відмовлено. Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії є відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок (а.с.7).

Із технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 та із звіту суб'єкту оціночної діяльності ОСОБА_9 від 28.12.2017 року про оцінку житлового будинку вбачається, що спадкове домоволодіння складається із житлового будинку, 1986 року побудови під літерою "А" загальною площею 99,8 м. кв., в тому числі житловою площею 63,0 м. кв., з верандою під літерою "а", 1986 року побудови, площею основи 21,6 м.кв. Загальна вартість нерухомого майна становить 50 960 грн. (а.с. 14-32).

Таким чином, факт належності спадкодавцю ОСОБА_3 на праві власності житлового будинку по АДРЕСА_1 підтверджений вище зазначеними письмовими доказами, дослідженими і перевіреними судом.

При вирішенні даного спору суд враховує норми цивільного законодавства, які діяли на час виникнення права у спадкодавця ОСОБА_3 на момент закінчення будівництва, зокрема зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК України та інших норм цивільного законодавства, положення ЦК України 1963 року, Закону України " Про власність", ЗУ від 07.12.1990 року" Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування" ЗУ від 25.12.1974 року "Про державний нотаріат", постанову Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105 " Про порядок обліку житлового фонду в Українські РСР", Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими ЦСУ СРСР 13.04.1979 року за № 112/5, Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5 - 24.

За змістом зазначених нормативних актів питання узаконення будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги відносилось до компетенції місцевих рад, а виникнення права власності на житлові будинки не залежало від державної реєстрації цього права.

Відповідно до п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом МЮ Української РСР від 31.10.1975 року за № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року, і записи в них визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на нерухоме та рухоме майно.

Згідно з Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства УРСР 31.01.1966 року, погодженої з заступником Голови Верховного Суду УРСР 15.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року за № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу. Будинки та домоволодіння в селах державній реєстрації не підлягали.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03. 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалося рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Рішенням виконавчого комітету Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області від 22.10.1987 року № 244 "Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району зобов'язано виконкоми сільських рад забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, що мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району.

На час проведення інвентаризації житлового фонду в селах Шаргородського району Вінницької області ОСОБА_3 був головою двору, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, до складу якого входить і житловий будинок з господарськими будівлями, 1986 року забудови, що підтверджується даними погосподарських книг (а.с. 49-54).

Таким чином, на день смерті ОСОБА_3 його право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 було набуто та посвідчено у порядку, передбаченому діючим на той час законодавством, а тому зазначений житловий будинок з господарськими будівлями входить до складу спадщини після його смерті.

Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються ст.ст. 13, 41, 55 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1269, 1270, 1276 ЦК України.

Відповідно до ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Згідно ст.ст. 41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються законом. Кожен має право будь - якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року).

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства") та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом… Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

За правилами ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За приписами ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з відкриття спадщини.

В силу ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Умовою для переходу в порядку спадкування прав власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку.

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що право позивача ОСОБА_1 на отримання у власність спадкового майна порушено і підлягає судовому захисту.

При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні в справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі "Салман проти Туреччини")".

Керуючись ст.ст. 7, 81, 89, 206, 259, 263-265 ЦПК України, на підставі ст.ст. 13, 41, 55 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1233, 1269, 1270 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителем села Рахни - Лісові Шаргородського району Вінницької області право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_3 на спадкове майно, яке складається із житлового будинку під літерою "А", загальною площею 99,8 м. кв., в тому числі житловою площею 63,0 м. кв., з верандою під літерою "а", загальною вартістю 50 960 грн., який знаходиться на АДРЕСА_1

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шаргородський районний суд Вінницької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено та підписано суддею 20.03.2018 року.

Суддя: Т.О. Соколовська