Справа № 127/870/18
Провадження № 2/127/150/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2018 року Вінницький міський суд Вінницької області

у складі головуючого судді Ан О.В.,

за участю секретаря Мельника А.В.,

позивача ОСОБА_1,

третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог, щодо предмету спору державний виконавець Замостянського відділу державної виконавчої служби міста Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах та пені, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментах та пені. Позов мотивований тим, що сторони перебували у шлюбі який 21.11.2012 року був розірваний. 24.07.2012 року позивачці була встановлена друга група інвалідності та призначено пенсію. Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 04.12.2017 року група інвалідності ОСОБА_1 продовжена до 01.09.2019 року. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07.11.2013 року стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 щомісячно аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 200 грн починаючи з 01.04.2013 року і протягом строку інвалідності. На підставі даного рішення виданий виконавчий лист який перебуває на примусовому виконанні в Замостянському відділі ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій обл. Враховуючи, що на день звернення до суду заборгованість відповідача становить 11400 грн позивач вважає, що відповідач має також сплатити 3466 грн - пені. У зв'язку з вищевикладеним ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь заборгованість по аліментах в розмірі 11400 грн та пеню у зв'язку з несплатою аліментів в розмірі 3466 грн, а також стягнути з відповідача на користь держави судовий збір.

В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав викладених в позовній заяві та просила суд задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач до судового засідання не з'явився про причини неявки суд не повідомив, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлявся належним чином.

Третя особа в судовому засіданні при розгляді справи поклалась на думку суду, вказала, що боржник зобов"язаний сплатити заборгованість по аліментам і на разі з його місця роботи надійшла довідка про стягнення 50% від заробітку в тому числі за жовтень 2017 року.

За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечувала проти такого порядку вирішення спору.

Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.10.2013 року стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 щомісячно аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 200 грн починаючи з 01.04.2013 року і протягом строку інвалідності (на 7-8 а.с.).

Відповідно до довідки Вінницької міської МСЕК № 1 серії 12 ААА № 601864, вбачається, що ОСОБА_1 встановлено групу інвалідності - Першу «Б» на строк до 01.01.2019 року (на 6 а.с.).

Судом встановлено, що відповідач повністю свого обов'язку зі сплати аліментів не виконує, внаслідок чого у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.12.2017 року становить 9855,54 грн.

Згідно ч. 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, тощо може бути пред'явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначено ст. ст. 194-197 СК України та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом зазначених норм законодавства розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем.

Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи-підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії, та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби, за власною ініціативою; і інших передбачених законом випадках.

Пунктом 12 розділу Х Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5 встановлено, що виконавець у разі надходження виконавчого документа про стягнення аліментів у день відкриття виконавчого провадження повинен підрахувати розмір заборгованості зі сплати аліментів та разом з постановою про відкриття виконавчого провадження повідомити про нього стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості має бути помісячним і містити суму заробітної плати та інших доходів боржника, що залишилася після утримання податків, відсоток або частку заробітку (доходу), визначений виконавчим документом, загальну суму заборгованості. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України. Стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час провадиться в межах трирічного строку, що передував пред'явленню виконавчого листа до виконання (п. 15 Інструкції).

Відповідно до ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Таким чином діючим законодавством передбачено стягнення заборгованості із сплати аліментів не шляхом ухвалення нового судового рішення, а в межах виконавчого провадження за попереднім рішенням простягнення аліментів.

Спір щодо розміру заборгованості по сплаті аліментів (а не про стягнення заборгованості) вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом ( ч. 2-3, ч. 4, 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права та свободи (ст. 447 ЦПК України).

Виходячи зі змісту вищенаведених законодавчих норм, спір щодо розміру заборгованості за аліментами виникає між стороною виконавчого провадження (стягувачем та/чи боржником) і державним виконавцем, до компетенції якого законодавець відніс обчислення розміру заборгованості за аліментами.

У даному випадку стягнення аліментів на утримання з одного з подружжя відбувалося за рішенням суду про стягнення аліментів.

Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються на підстав судового рішення, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів.

Виходячи з наведених положень сімейного законодавства та Закону України «Про виконавче провадження» у контексті обставин даної справи, сам факт наявності у відповідача заборгованості за аліментами за період з квітня 2013 року по січень 2018 року згідно з розрахунком державного виконавця, розмір якої на час ухвалення цього рішення не оспорений ані стягувачем, ані боржником у порядку, встановленому законом, не може бути прийнятий судом в якості підстав для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку за окремим рішенням суду. Адже права стягувача аліментів є захищеними в силу закону, оскільки виконавчий лист про стягнення аліментів перебуває на виконанні у Державній виконавчій службі і обчислена державним виконавцем заборгованість підлягає стягненню у рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів, зі сплати яких і виникла ця заборгованість.

Ураховуючи зазначені позовні вимоги про стягнення заборгованості зі сплати аліментів, вони не підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів, суд вважає за можливе зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Згідно правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення пені від суми несплачених аліментів від 11.09.2013р., зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Відповідно до положень п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнство та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів.

Відповідачем не надавались державному виконавцю будь-які документи, які свідчать про неможливість своєчасно сплачувати аліменти у тому обсязі, який визначений судом та державним виконавцем, тому суд вважає, що заборгованість за аліментами утворилася саме з вини відповідача.

За змістом ст. 196 СК України, пеня за прострочення сплати аліментів починає нараховуватись з наступного місяця за місяцем, у якому виникла заборгованість, неустойка за прострочення сплати аліментів нараховується не на всю суму заборгованості в арифметичній прогресії, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за кожен день прострочення без її накопичення в прогресії, сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється.

Пеня за один місяць прострочення сплати аліментів становить 1% від простроченої суми аліментного платежу за місяць та загальної кількості днів прострочення. Загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів є сумою пені, нарахованої за кожен місяць періоду, у якому було допущено прострочення сплати аліментів.

Позивачем до позовної заяви додано розрахунок пені у період з квітня 2013 року по січень 2018 року, відповідно до якого позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 3466,00 грн. Проте при розрахунку розміру пені позивачем не дотримано вимог діючого законодавства. Відповідно до розрахунку заборгованості за сплати аліментів по виконавчому провадженню № 46032191 у жовтні 2017 року відповідач сплатив аліменти на користь ОСОБА_1 в розмірі 1344,46 грн, таким чином у ОСОБА_3 відсутня заборгованість за жовтень 2017 року, а тому, суд вважає за можливе позовні вимоги про стягнення пені задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів за період з квітня 2013 по січень 2018 року (без урахування жовтня 2017 року) у розмірі 3406,00 грн, виходячи з того, що заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 141 ЦПК України, у звязку із частковим задоволенням позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 690,70 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 195, 196 СК України, ст.ст. 4, 7, 12, 13, 81, 89, 141, 244, 263, 273, 280 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог, щодо предмету спору державний виконавець Замостянського відділу державної виконавчої служби міста Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах та пені задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 3406,00 грн (три тисячі чотириста шість гривень) 00 коп.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог, щодо предмету спору державний виконавець Замостянського відділу державної виконавчої служби міста Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 690,70 грн (шістсот девяносто гривень) 70 коп. судового збору в дохід держави.

Рішення суду може бути оскаржено через Вінницький міський суд Вінницької області до апеляційного суду Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду через тридцять днів з моменту ухвалення. Заочне рішення може бути переглянуто Вінницьким міським судом Вінницької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1, проживаюча за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_3, проживаючий за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2.

Третя особа: державний виконавець Замостянського відділу державної виконавчої служби міста Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_2, м. Вінниця, вул. Соборна, 15А.

Суддя: