Провадження № 2-п/761/13/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Волошина В.О.

при секретарі: Кривошиї Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 червня 2017р. позов ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором - задоволено в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з заявою про перегляд вищезазначеного заочного рішення, посилаючись на те, що їй не було повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи.

Крім того, стороною відповідача посилається на те, що позовна заява ЗАТ «ОТП Банк» від 12 серпня 2015р. має недоліки та виконана з недотриманням Вимог до оформлення документів ДТСУ 4163-2003 від 01 січня 2003р.

В судове засідання учасники процесу не з'явилися, про час та місце розгляду справи оповіщались в установленому законом порядку, поважності причин неявки суду повідомлено не було.

Перегляд рішення заявник мотивує наявністю поважних причин неявки в судове засідання - неотриманням повісток в судові засідання, в зв'язку з чим була позбавлена можливості скористатися правами сторони у справі, зокрема правом на надання доказів по справі, та правом на укладення мирової угоди з позивачем.

Розглянувши матеріали заяви, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно п.2 ч. 3 ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного провадження.

Відповідно до ч.1 ст.288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та ( або) не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Тобто, для скасування заочного рішення необхідна наявність одночасно двох наведених умов.

Заявник вказує причину неявки в судові засідання - неотримання нею повісток. Однак, як вбачається з матеріалів справи відповідача ОСОБА_1 було неодноразово належно повідомлене про дату та час проведення судових засідань, за адресою її реєстрації, що підтверджено рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Таким чином, суд не визнає дані причини неявки в судові засідання відповідача поважними.

Крім того, для скасування заочного рішення необхідно встановити не лише поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, що його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності двох умов можна вважати, що наявні підстави для скасування заочного рішення і призначення справи до розгляду у загальному порядку.

Однак, заявник в заяві про перегляд заочного рішення не вказав та не надав докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм ЦПК України і тому, суд вважає, що згідно до ст. 288 ЦПК України правових підстав для скасування заочного рішення не має.

При цьому, судом критично оцінено посилання заявника на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», з урахуванням наступного.

Частиною 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

07 червня 2014р. набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з п.) 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2) ч. 1 ст. 263 ЦК України).

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Тому установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) в разі невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника).

Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до та після прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», залишаються в силі, а їх виконання припиняється до вдосконалення механізму, передбаченого статтею 3 цього Закону.

Крім того, згідно з п. 4) Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є лише правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Тобто, судом мають враховуватись вищевказані вимоги, у повному їх об'ємі, як для застосування, так і для відмови у застосуванні до спірних відносин Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Як вбачається з матеріалів справи, і зазначене не заперечувалось та було підтверджено відповідачем в заяві про перегляд заочного рішення, відповідач - ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2. Як було зазначено відповідачем, саме за вказаною адресою вона і проживає. Крім того, відповідачем було зазначено, що у її власності іншого майна немає, в зв'язку з відчуженням 08 липня 2014р. квартири АДРЕСА_1

Тобто, предмет іпотеки, розташований за адресою: АДРЕСА_2, використовується відповідачем, як єдине і постійне місце проживання.

Однак, будь-яких належних доказів на підтвердження того, що предмет іпотеки - квартира за вищевказаною адресою, використовується відповідачем, саме як єдине і постійне місце проживання, матеріали справи не містять. Тобто, відсутній повний об'єм підстав, за яких є можливим застосування мараторію до спірних відносин.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що заяву про перегляд заочного рішення слід залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 4 ст. 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Керуючись ст.ст.287, 288 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_2) про перегляд заочного рішення по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Жилянська, 43) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_2), третя особа: ОСОБА_2 (РНОКПП. НОМЕР_2, місце реєстрації: АДРЕСА_4) про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає, однак відповідач вправі оскаржити заочне рішення суду в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали..

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: