Єдиний унікальний номер: 728/2449/17
Номер провадження 2/728/89/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2018 року Бахмацький районний суд Чернігівської області

в складі:

головуючої судді Глушко О.І.

при секретарі Коваленко В.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмачі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 сільської ради Бахмацького району Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5, інтереси якої, як законний представник, представляє ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 сільської ради Бахмацького району Чернігівської області, в якому просив визнати недійсним заповіт, посвідчений секретарем Митченківської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області 08 липня 2011 року, згідно якого ОСОБА_6 заповідав своєму синові ОСОБА_1 кошти, які знаходяться на депозитних рахунках без права зняття з депозитних рахунків і відсотків на них до 01 січня 2026 року, а потім ці кошти повинні бути використані на потреби внуки ОСОБА_5. На обгрунтування позову зазначив, що вказаний заповіт містить умову, на виконання якої згоди він не надавав. Він не бажає витрачати власні кошти на оформлення документів, сплачувати податки та передавати кошти третій особі. Вважає зазначений заповіт незаконним, оскільки його текст суперечить нормам діючого законодавства. Також вказує, що при складанні даного заповіту, секретар сільської ради, яка складала його, не роз»яснила належним чином юридичний зміст заповіту, не дотрималася процедури його складання, зокрема вимог ст. 1289 ЦК України. Крім того, з 2010 року його батько хворів та йому було встановлено діагноз атеросклеротичний синдром.

Увалою суду від 16 січня 2018 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено ОСОБА_5, інтереси якої, як малолітньої, представляє законний представник мати ОСОБА_3 (а.с.23).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги і просив задовольнити їх. На підтвердження позовних вимог пояснив, що про наявність даного заповіту йому стало відомо зі слів нотаріуса, коли він оформляв спадщину після померлого батька на підставі попереднього заповіту, складеного останнім 24 лютого 2003 року на все своє майно на його (позивача) користь. Вважає, що заповіт, складений 08 липня 2011 року його батьком є незаконним, так як він хворів на час його складення і не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними і до 2026 року гроші, які знаходяться на депозитних рахунках, знеціняться. У разі визнання заповіту недійсним, він зможе оформити спадщину на своє ім»я і їх частину використати на потреби своєї доньки ОСОБА_5. На його думку, батько, складаючи заповіт 08 липня 2011 року, хотів залишити внучці пам»ять про себе.

Представник позивача адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги і просила суд задовольнити їх, так як даний заповіт не відповідає вимогам закону, не є справедливим, і при його складанні не було дотримано норм діючого законодавства, оскільки відповідно до положень ст. 1289 ЦК України ОСОБА_1 не давав згоди на заповіт з умовою. Останній за даним заповітом не отримує ніякого майна.

Представник відповідача ОСОБА_4 сільської ради Бахмацького району Чернігівської області в судове засідання не з»явився, але у наданій суду заяві просять розглядати справу без їх участі та прийняти рішення згідно закону.

Представник третьої особи ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечувала проти визнання заповіту недійсним, так як вважає, що у разі отримання ОСОБА_1, який доводиться їй чоловіком, коштів, він поділиться зі своєю донькою ними. Вважає, що ОСОБА_6 склав такий заповіт, так як ОСОБА_1 його єдиний син, а ОСОБА_5 є його єдиною онукою.

Вислухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_6, який доводився батьком позивачеві (а.с.8), помер 21 серпня 2016 року (а.с. 7).

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст.ст. 1247, 1248 ЦК України.

24 лютого 2003 року ОСОБА_6 склав заповіт на все своє майно на користь ОСОБА_1 (а.с. 9).

Відповідно до ч. ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

08 липня 2011 року ОСОБА_6 склав заповіт, посвідчений секретарем Митченківської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області, яким на випадок своєї смерті заповідав своєму сину ОСОБА_1 кошти, які знаходяться на депозитних рахунках без права зняття коштів з депозитних рахунків і відсотків на них до 01 січня 2026 року, а потім ці кошти повинні бути використані на потреби внуки ОСОБА_5 (а.с. 10).

Як вбачається зі змісту свідоцтва про народження останньої, дата народження якої 01 січня 2008 року, її батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 55).

Згідно ч. 3 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

За приписами ст. 1242 ЦК України заповідач може обумовити виникнення права на спадкування у особи, яка призначена у заповіті, наявністю певної умови, як пов»язаної так і не пов»язаної з її поведінкою (наявність інших спадкоємців, проживання у певному місці, народженя дитини, здобуття освіти, тощо).

Умова, визначена в заповіті, має існувати на час відкриття спадщини.

Умова, виначена в заповіті, є нікчемною, якщо вона суперечить законодавству або моральним засадам суспільства.

Особа, призначена у заповіті, не має права вимагати визнання умови недійсною на тій підставі, що вона не знала про неї, або якщо настання умови від її волі не залежало.

З повідомлення Бахмацької нотаріальної державної контори вбачається, що спадкова справа до майна померлого 21 серпня 2016 року ОСОБА_6 відкрита 02 грудня 2016 року за заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1, якому видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки (а.с. 26).

За приписами ст. 1289 ЦК України особа може бути призначена виконавцем заповіту лише за її згодою. Згода особи бути виконавцем заповіту може бути виражена на тексті самого заповіту або додана до нього.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Як на одну з підстав визнання заповіту недійсним, позивач та його представник посилаються на хворобу спадкодавця, якому було встановлено діагноз атеросклеротичний синдром, в зв»язку з чим він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до абз. 2 п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров»я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово- психіатричну експертизу.

Недійсність окремого розпорядження, що міститься в заповіті, може бути підставою для визнання недійсним заповіту лише в цій частині.

В правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі за № 6-9цс12 висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити насамперед на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертии в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь які зовнішні обставини (показанння свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Підставою для визнання правочину недійсним за вказаної підстави може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який грунтується на припущеннях.

По справі позивачем не заявлялося клопотання щодо призначення судово-психіатричної експертизи щодо визначення спроможності ОСОБА_6 в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійними» роз»яснено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння, тощо).

Нормою ст. 1251 ЦК України визначено, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем, що передбачено ч.2 ст. 1247 ЦК України.

Заповіт, як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсним заповіт може бути визнаний у випадках, в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, коли заповіт складений особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту), коли заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

З матеріалів справи вбачається, що заповіт ОСОБА_6 від 8 липня 2011 року складено секретарем Митченківської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області зі слів ОСОБА_6. Текст заповіту набраний на комп»ютері. Заповіт до підписання прочитаний вголос заповідчу і власноручно підписаний ним у присутності секретаря сільської ради. Особу заповідача секретарем встановлено, його дієздатність перевірено.

Позивачем в судовому засіданні не надано доказів того, що при складанні заповіту спадкодавець не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати ними, оскільки, як було зазначено вище, при складанні заповіту його дієздатність перевірено.

На підтвердження позовних вимог представник позивача, позицію якого підтримав позивач, зазначила, що даний заповіт слід визнати недійсним, так як він не відповідає вимогам закону, не є справедливим, і при його складанні не було дотримано норм діючого законодавства, оскільки відповідно до положень ст. 1289 ЦК України ОСОБА_1 не давав згоди на заповіт з умовою. Останній за даним заповітом не отримує ніякого майна. Кошти до часу їх використання, визначеного в заповіті, знеціняться.

Проте суд враховує, що особа, на користь якої повинні бути використані кошти, що є умовою даного заповіту, є онукою померлого, а донькою позивача, а не сторонньою особою і саме таким було волевиявлення заповідача, так як саме в такий спосіб, на думку суду, він бажав забезпечити майбутнє єдиної онуки, а тому доводи сторони позивача про знецінення коштів до часу виконання заповіту, а також інші підстави, зазначені позивачем та його представником, не можуть бути підставою для визнання заповіту недійсним.

Позиція представника третьої особи з приводу того, що у разі визнання заповіту недійсним та успадкуванні коштів позивачем останній поділиться з дитиною даним спадком не заслуговує на увагу, так як волевиявлення спадкодавця полягало в тому щоб кошти, визначені в заповіті, були використані саме на потреби його онуки ОСОБА_5.

Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що в ході розгляду справи стороною позивача не надано належних та переконливих доказів, які б свідчили про наявність законних підстав для визнання заповіту недійсним.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 76-81, 89, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 1216, 1233, 1242,1247, 1251, 1254, 1289 ЦК України, п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійними», абз. 2 п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 сільської ради Бахмацького району Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5, інтереси якої, як законний представник, представляє ОСОБА_3, про визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено тільки вступну і резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлено 30 березня 2018 року

Суддя О.І. Глушко