Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2018 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Бурячек О. В.,

за участі учасників справи:

заявника: ОСОБА_1,

представника заявника: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за заявою ОСОБА_3 про встановлення факту поширення недостовірної інформації, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи, та спростування недостовірної інформації,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звертаючись з позовом до суду про встановлення факту поширення недостовірної інформації, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи, спростування недостовірної інформації, просив суд встановити факт поширення через веб - сайт за доменним ім'ям ІНФОРМАЦІЯ_1/ відомостей, викладених у статті під назвою «Профессор ОСОБА_1. Кафедра Корупции», а саме: «...Ответ на поверхности. Нерадивых в КНУ им. Тараса Шевченко бопьше не берут, а с ректором НАГНС Украины ОСОБА_4 за «бабло» легко было все порешать. Да, именно с тем скандальным ректором академии ОСОБА_4 который продавал дипломы направо и налево, который сбежал от уголовного преследования за получения взятки. А далее как по маслу, в 2006 году ОСОБА_5 получает аттестат доцента. В 2009 году по решению специализированного ученого совета Института законодательства Верховного Совета Украины, - диплом доктора наук. Да, именно там, где можно это сделать без проблем. Ведь папаня ОСОБА_6 более 6 лет руководил Институтом законодательства ВС Украины, и не воспользоваться ему админресурсом для родненького отпрыска было не с руки. В 2011 году присвоено ученое звание профессора. Только, к большому сожалению, никто не может прочитать «научные труды», ОСОБА_5 которых за ним числится более 50. Их либо нет, либо под копирку переписаны у реальных талантливых ученых. Вот так, то и «лепится из говна» украинская профессура... Ну да Бог с ним, с наукой. Давайте посмотрим трудовой путь ОСОБА_5. Как не странно, первое место работы у ОСОБА_5 был банк «Национальный кредит». Причем замечу, с 1998 года. Это как так получается, он на работу ходил в банк или в институте проходш дневное обучение? Нескладушечки выходят. Это что, прогулы в институте, манипуляция с

трудовым стажем, легализация доходов. Неплохо было бы Пенсионному фонду

разобраться. Ну, а дальше просто «пи...ц». В 2003 году вступил ОСОБА_5 на государеву службу. А по факту получилось как из фразы старого, «бородатого» анекдота о пионере ОСОБА_7 (лучше б ты, мать твою, в дерьмо вступил, чем в пионеры). И где ж он только не работал. И в Минэкологии, и в Минфине, и Верховном Совете, и в Кабмине, и в Госфинмониторинге. Тенденция идентична, - до одного года он нигде не задерживался, везде гнали его с позором как паршивую овцу. Полное непонимание системы государственной службы, управления и планирование государственными ресурсами, методов достижения результатов в госорганах, - такая характеристика коллектива в котором он работал. Ну, а о личных качествах ОСОБА_5 звучали отзывы сотрудников разного уровня приблизительно такие: глуп, ленив и бездарен, а одним словом мудак. Из-за потных ручек получал клички от сослуживцев: «вонючка- потная ручка», «петушок», «ачёнка», а из-за манер общения,с гомосексуальным уклоном, и телодвижений в послеобеденный час: «Андрейка-гейка», «гомосек ОСОБА_5 гладит себе -брюхо». Если заглянуть на сайт финмона, то узнаем, что - это государственный орган ответственный в стране за борьбу с отмыванием денег полученных преступным путем. Благодаря финмониторингу и его координационным действиям с другими органами, Украина в 2004 году была исключена из «черного списка ФАТФ», а в 2008 году обеспечена позитивная оценка миссии МОНИВЭЛ. Так вот, как сообщил мне один из сотрудников финмона, это чмо, по-другому его не назвать, завалило всю работу по подготовке к очередной оценки миссии МОНИВЭЛ, которая запланирована на март 2017 года. 11 октября 2016 по решению Правительства ОСОБА_1 уволен с должности первого заместителя Председателя Государственной службы финансового мониторинга Украины. В очередной раз трус и подлец ОСОБА_1 сбежал от ответственности, оставив после себя ворох проблем, десятки не решенных задач и не выполненных планов. Но самое циничное, он не только бросил на произвол коллектив, он еще и своровал деньги, выделенные на подготовительные мероприятия по оценочной миссии. Государственный служащий третьего ранга, не стыдно ли, да разве стыд у него есть? Ему в лицо плюёшь, а он говорит, что это роса божья. Уму непостижимо, украсть деньги, выделенные международной организацией, и сбежать с госслужбы без чувств ответственности и неминуемого наказания. Просто самоубийца, какой то, или он действительно на почве презрения и гомосексуального расстройства решил покончить жизнь самоубийством. После проверки мною Госреестра недвижимого имущества ОСОБА_5, еще и умудршся скрыть жилой дом площадью 158,2 кв.м, в селе Приворотъе, Брусиловского района, Житомирской области. И борцы с коррупцией не понимают, что ОСОБА_5, занимая должность первого заместителя финмона, не выполнял свои прямые обязанности, а занимался «крышеванием» деятельность банка «Аркада», в первую очередь по фиктивному кредитованию. И так,мы понимаем, что ОСОБА_5 в 2014 году обналичил почти 4 миллиона 400 тыс. гривен, конвертировал в доллары США (ну так же делают все, во главе с Председателем НБУ ОСОБА_7) и спрятал под матрац почти 600 тыс. $. «Но почему он их не задекларировал в электронной декларации? Боялся воров ши ответственности за их криминальное происхождение?Вот такого факта сокрытия я не ожидал. И он нагляден. Поэтому мажор-мшлионер ОСОБА_5, готовься, «за тобой плачет» статья 3661 Уголовного кодекса, которая гласит, - декларирование недостоверных сведений в декларации (сокрытие) на сумму свыше 345 тыс. грн. влечет ответственность -до 2 лет лишения свободы. Куда ж там 345 тыс. грн., если этот ублюдок сокрыл 4 млн. 400 тыс. грн., а это почти в «13» раз больше. Разминай «тухес...» такими, що не відповідають дійсності, є недостовірними та принижують честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3 та спростувати їх.

Обгрунтовуючи підстави звернення з заявою до суду в порядку окремого провадження, ОСОБА_1 посилається на наступне, що у грудні 2016 року йому стало відомо про розповсюдження невстановленими особами недостовірної інформації про нього, що розміщена у мережі інтернет під доменним іменем ІНФОРМАЦІЯ_1/. З метою встановлення факту розповсюдження невстановленими особами недостовірної інформації та для цілей встановлення власників та реєстраторів доменних адрес, представник заявника звернувся до експертів Науково - дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності щодо проведення експертного дослідження телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів. За результатами проведеного експертного дослідження, оформленого Висновком експерта №019/17 від 02.02.2017 року, не вдалося ідентифікувати авторів та власників веб - сайтів на яких розміщена недостовірна інформація, реєстратором доменних адрес встановлено Товариство з обмеженою відповідальністю «Хостінг Україна», 0305, АДРЕСА_1, який в розумінні Закону України «Про захист персональних даних» є володільцем персональних даних. 18 травня 2017 року позивач звертався до Солом'янського районного суду міста Києва з заявою про забезпечення доказів в якій просив витрабувати у реєстратора доменних імен персональні дані про власників веб - ресурсів, яка була задоволена 29.05.2017 року. На виконанні ухвали Солом'янського районного суду міста Києва від 29 травня 2017 року реєстратор доменних імен - Товариство з обмеженою відповідальністю «Хостінг Україна» листом від 23 червня 2017 року повідомлено про наявні дані про реєстр анта (власника) доменного імені http://www.fttc.com.ua, з яких неможливо встановити особу власника. Заявник зазначає, що недостовірна інформація містить звинучення у порушенні заявником законодавства України, зокрема констатується про вчинення заявником ряду злочинів у сфері службової діяльності, ухилення від сплати податків, легалізації (відмивання) доходів, отриманних злочинним шляхом, корупції, яких Заявник не вчиняв, правоохоронними органами не виявлялись викладені в статті обставини, досудові розслідування не проводились, судовими органами не виносились обвинувальні вироки відносно заявника, або притягнення останього до адміністративної відповідальності. Заявник стверджує, що розміщена про нього інформація не відповідає дійсності та є недостовірною, крім того інформація, що розміщена у статті є образливою та дискредитуючою, яка розрахована на те, щоб підірвати довіру громадськості до заявника, зокрема в статусі державного службовця, а також в науковій діяльності, є психотравмуючою для членів сім'ї заявника, та такою, що принижує честь та гідність заявника, завдала та продовжує завдавати невиправної шкоди його діловій репутації, що має наслідком порушення особистих немайнових прав заявника, зокрема повагу до честі та гідності, право на не втручання в особисте сімейне життя. У зв'язку з зазначеним він вимушений звернутися до суду з метою відновлення порушеного права.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав заявлені вимоги в повному обсязі, просив заяву задовольнити на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як визначено в ст. 201 Цивільного кодексу України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Як закріплено у положеннях ч.ч. 1-3 ст. 297 Цивільного кодексу України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 299 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Відповідно до абз. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про телекомунікації» домен - частина ієрархічного адресного простору мережі Інтернет, яка має унікальну назву, що її ідентифікує, обслуговується групою серверів доменних імен та централізовано адмініструється.

Відповідно до абз. 9 п. 2 Порядку підключення до глобальних мереж передачі даних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2002 р. № 522 доменне імя - буквено-цифровий вираз, що ідентифікує будь-який компютер абонента у мережі Інтернет.

Таким чином, доменне ім'я, зареєстроване у відповідному домені (в даному випадку в домені COM.UA) використовується для позначення відповідного сайту. Для того, щоб сайт був позначений конкретним доменним ім'я, спочатку необхідно зареєструвати доменне ім'я у відповідному домені.

Власником сайту є особа, на яку зареєстроване відповідне доменне імя. Реєстрація доменних імен в домені COM.UA здійснюється відповідно до Регламенту реєстрації доменних імен в домені COM.UA від 26 грудня 2011 року, відповідно до п. 1.2. якого він розповсюджує свою дію на осіб, що, відповідно до цивільного законодавства України, є суб'єктами договірних відносин з Адміністратором домену COM.UA та Реєстратором доменних імен в домені COM.UA. Домен COM.UA є публічним доменом другого рівня - складовою частиною домену UA.

Таким чином, субєктами правовідносин з реєстрації доменного імені є реєстрант, реєстратор та адміністратор адресного простору українського сегмента мережі Інтернет у відповідному домені. Під час реєстрації доменного імені реєстрант надає контактну інформацію про себе реєстратору, таким чином ці дані є в розпорядженні реєстратора та адміністратора. Факт реєстрації доменного імені означає делегування прав на нього реєстранту, який і використовує відповідне доменне імя для позначення сайту, тобто є власником цього сайту.

З огляду на викладене, належним підтвердженням того, що певна особа є власником сайту, є дані, отримані від адміністратора адресного простору українського сегмента мережі Інтернет у відповідному домені, а також дані, отримані від реєстратора, який на підставі цивільно-правового договору, укладеного з реєстрантом, здійснював реєстрацію відповідного доменного імені.

Саме власник веб-сайту створює технічну можливість для розміщення інформації на відповідному веб-сайті іншим особам.

Судом встановлено, що у мережі інтернет під доменним іменем ІНФОРМАЦІЯ_1/ розповсюджено невстановленими особами відомостей, викладених у статті під назвою «Профессор ОСОБА_1. Кафедра Корупции» про завника ОСОБА_1 в якому було висловлено наступне: «...Ответ на поверхности. Нерадивых в КНУ им. Тараса Шевченко бо.пьше не берут, а с ректором НАГНС Украины ОСОБА_4 за «бабло» легко было все порешать. Да, именно с тем скандальным ректором академии ОСОБА_4 который продавал дипломы направо и налево, который сбежал от уголовного преследования за получения взятки. А далее как по маслу, в 2006 году ОСОБА_5 получает аттестат доцента. В 2009 году по решению специализированного ученого совета Института законодательства Верховного Совета Украины, - диплом доктора наук. Да, именно там, где можно это сделать без проблем. Ведь папаня ОСОБА_6 более 6 лет руководил Институтом законодательства ВС Украины, и не воспользоваться ему админресурсом для родненького отпрыска было не с руки. В 2011 году присвоено ученое звание профессора. Только, к большому сожалению, никто не может прочитать «научные труды», ОСОБА_5 которых за ним числится более 50. Их либо нет, либо под копирку переписаны у реальных талантливых ученых. Вот так, то и «лепится из говна» украинская профессура... Ну да Бог с ним, с наукой. Давайте посмотрим трудовой путь ОСОБА_5. Как не странно, первое место работы у ОСОБА_5 был банк «Национальный кредит». Причем замечу, с 1998 года. Это как так получается, он на работу ходил в банк или в институте проходш дневное обучение? Нескладушечки выходят. Это что, прогулы в институте, манипуляция с трудовым стажем, легализация доходов. Неплохо было бы Пенсионному фонду разобраться. Ну, а дальше просто «пи...ц». В 2003 году вступил ОСОБА_5 на государеву службу. А по факту получилось как из фразы старого, «бородатого» анекдота о пионере ОСОБА_7 (лучше б ты, мать твою, в дерьмо вступил, чем в пионеры). И где ж он только не работал. И в Минэкологии, и в Минфине, и Верховном Совете, и в Кабмине, и в Госфинмониторинге. Тенденция идентична, - до одного года он нигде не задерживался, везде гнали его с позором как паршивую овцу. Полное непонимание системы государственной службы, управления и планирование государственными ресурсами, методов достижения результатов в госорганах, - такая характеристика коллектива в котором он работал. Ну, а о личных качествах ОСОБА_5 звучали отзывы сотрудников разного уровня приблизительно такие: глуп, ленив и бездарен, а одним словом мудак. Из-за потных ручек получал клички от сослуживцев: «вонючка- потная ручка», «петушок», «ачёнка», а из-за манер общения,с гомосексуальным уклоном, и телодвижений в послеобеденный час: «Андрейка-гейка», «гомосек ОСОБА_5 гладит себе -брюхо». Если заглянуть на сайт финмона, то узнаем, что - это государственный орган ответственный в стране за борьбу с отмыванием денег полученных преступным путем. Благодаря финмониторингу и его координационным действиям с другими органами, Украина в 2004 году была исключена из «черного списка ФАТФ», а в 2008 году обеспечена позитивная оценка миссии МОНИВЭЛ. Так вот, как сообщил мне один из сотрудников финмона, это чмо, по-другому его не назвать, завалило всю работу по подготовке к очередной оценки миссии МОНИВЭЛ, которая запланирована на март 2017 года. 11 октября 2016 по решению Правительства ОСОБА_1 уволен с должности первого заместителя Председателя Государственной службы финансового мониторинга Украины. В очередной раз трус и подлец ОСОБА_1 сбежал от ответственности, оставив после себя ворох проблем, десятки не решенных задач и не выполненных планов. Но самое циничное, он не только бросил на произвол коллектив, он еще и своровал деньги, выделенные на подготовительные мероприятия по оценочной миссии. Государственный служащий третьего ранга, не стыдно ли, да разве стыд у него есть? Ему в лицо плюёшь, а он говорит, что это роса божья. Уму непостижимо, украсть деньги, выделенные международной организацией, и сбежать с госслужбы без чувств ответственности и неминуемого наказания. Просто самоубийца, какой то, или он действительно на почве презрения и гомосексуального расстройства решил покончить жизнь самоубийством. После проверки мною Госреестра недвижимого имущества ОСОБА_5, еще и умудршся скрыть жилой дом площадью 158,2 кв.м, в селе Приворотъе, Брусиловского района, Житомирской области. И борцы с коррупцией не понимают, что ОСОБА_5, занимая должность первого заместителя финмона, не выполнял свои прямые обязанности, а занимался «крышеванием» деятельность банка «Аркада», в первую очередь по фиктивному кредитованию. И так,мы понимаем, что ОСОБА_5 в 2014 году обналичил почти 4 миллиона 400 тыс. гривен, конвертировал в доллары США (ну так же делают все, во главе с Председателем НБУ ОСОБА_7) и спрятал под матрац почти 600 тыс. $. «Но почему он их не задекларировал в электронной декларации? Боялся воров ши ответственности за их криминальное происхождение?Вот такого факта сокрытия я не ожидал. И он нагляден. Поэтому мажор-мшлионер ОСОБА_5, готовься, «за тобой плачет» статья 3661 Уголовного кодекса, которая гласит, - декларирование недостоверных сведений в декларации (сокрытие) на сумму свыше 345 тыс. грн. влечет ответственность -до 2 лет лишения свободы. Куда ж там 345 тыс. грн., если этот ублюдок сокрыл 4 млн. 400 тыс. грн., а это почти в «13» раз больше. Разминай «тухес...»

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - постанова Пленуму ВСУ) в п.4 зазначив, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

В п.15 Пленум роз'яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватися незалежно від вини особи, яка її поширила.

Із наданих заявником доказів вбачається, що станом на 23.01.2018 року він не притягується до кримінальної відповідальності, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

Проаналізувавши представлені докази, суд погоджується з доводами заявника, що поширення вищевказаної негативної інформації невизначеному колу осіб, стосується саме заявника, є недостовірною, мало на меті опорочення його честі, гідності та ділової репутації, переконання невизначеного кола осіб в тому факті, що він порушив норми діючого законодавства, займаючись діями передбаченими КК України.

Отже, поширення такої негативної неправдивої інформації завдає шкоди заявнику, оскільки справляє враження на суспільство, переконуючи його в тому, що він вчинив кримінальне правопорушення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оспорювані відомості наведені та поширенні у розміщені в мережі Інтернет за вищевказаною електронною адресою у мережі інтернет під доменним іменем ІНФОРМАЦІЯ_1/ розповсюджено невстановленими особами відомостей, викладених у статті під назвою «Профессор ОСОБА_1. Кафедра Корупции», щодо моральних, професійних якостей заявника є негативними, образливими, принизливими та такими, що не відповідають дійсності, що в цілому завдає непоправної шкоди діловій репутації заявника.

У відповідності з п. 9 постанови Пленуму ВСУ відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

В п.12 постанови Пленуму ВСУ визначено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.

Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Відповідно до ч. 1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, дана норма закріплена в ч.4 ст.32 Конституції України.

Згідно зі статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до норми ст.68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Нормами статті 201 ЦК України визначено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно.

Згідно з розясненням в п.19 постанови Пленуму ВСУзазначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» закріплено, що оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

Згідно з нормами ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (ч.3 ст.294 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з нормами ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Виходячи із вказаних норм та враховуючи роз'яснення Верховного Суду України, суд прийшов до висновку, що інформація про заявника, яка поширена невідомою особою у через веб - сайт за доменним ім'ям ІНФОРМАЦІЯ_1/, відомостей викладених у статті під назвою: «Профессор ОСОБА_1. Кафедра корупции», підлягає визнанню її недостовірною, такою, що порушує право ОСОБА_1 на повагу честі і гідності, та такою що порочить його ділову репутацію.

Відповідно до ст.. 277 Цивільного кодексу україни, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування.

Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом.

Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв'язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію.

Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.

Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до п.п. 25, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України, простування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Крім спростування недостовірної інформації способами захисту порушених прав також можуть бути відшкодування збитків і моральної шкоди, заподіяної таким порушенням.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи зібрані у справі джокази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що, оскільки заявником не визначено особи, та спосіб яким чином має спростовуватись недостовірна інформація відносно нього, суд не вбачає підстав для задоволення вимог в частині спростування недостовірної інформації, яка пощирена через веб - сайт за доменним ім'ям ІНФОРМАЦІЯ_1/ відомостей, викладених у статті під назвою «Профессор ОСОБА_1. Кафедра Корупции».

На підставі викладеного, керуючись Постановою Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», ст. 2, 4-5, 12, 76-81, 89, 263-265, 293-294, 315-317 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_3 про встановлення факту поширення недостовірної інформації, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи, та спростування недостовірної інформації, задовольнити частково.

Встановити факт недостовірності інформації, поширеної невідомою особою через веб - сайт за доменним ім'ям ІНФОРМАЦІЯ_1/, відомостей викладених у статті під назвою: «Профессор ОСОБА_1. Кафедра корупции».

В іншій частині заявлених вимог відмовити.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

С у д д я