ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/107/18
Провадження №2/477/320/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі: головуючого у справі судді Глубоченка С.М.

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3

про зміну способу стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

22 січня 2018 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом, в якому просить змінити розмір аліментів на утримання його дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, визначений за судовим наказом Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20 вересня 2017 року, в 1/3 частці від його заробітку (доходу), на аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. щомісяця і до досягнення дітьми повноліття.

В обґрунтування позову позивач вказував, що він з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі з 04 серпня 2006 року, який був розірваний рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 28 лютого 2017 року. Сторони мають двох спільних малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Судовим наказом від 20 вересня 2017 року з нього стягнуто аліменти на користь відповідача на утримання дітей в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця. На даний час у нього інша родина, до того ж 01 грудня 2016 року у нього народилась донька ОСОБА_7, яка перебуває на його утриманні. Посилаючись на те, що з народженням третьої дитини його матеріальний стан змінився та розмір аліментів, що визначений судом сплачувати йому важко, просить змінити спосіб стягнення аліментів на тверду грошову суму в розмірі 2000,00 грн. на обох дітей щомісяця.

Ухвалою судді від 04 січня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. Крім обставин, викладених в позовній заяві, суду пояснила, що позивач активно приймає участь у вихованні спільних з відповідачем дітей, має кредитні зобовязання перед банком, в звязку з отриманням побутових кредитів для потреб його сімї. Вказала, що позивач добровільно, до видачі судового наказу, щомісяця сплачував відповідачу аліменти на утримання дітей в сумі 3000,00 грн. Оскільки матеріальний стан ОСОБА_8 змінився, останній позбавлений можливості сплачувати аліменти в тому розмірі, який визначений судом.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, в його задоволенні просила відмовити.

Суду пояснила, що вона та позивач є батьками малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання шлюбу з позивачем, останній сплачував їй на утримання спільних дітей щомісячно по 3000,00 грн., виплату яких припинив в січні 2018 року. Судовим наказом від 20 вересня 2017 року з позивача стягнуто аліменти на утримання дітей в частці від заробітку позивача. Станом на 13 березня 2018 року вона жодних виплат за судовим наказом не отримувала. Позивач працездатна особа, офіційно працює в фермерському господарстві, одержує високий постійний заробіток, а тому має можливість сплачувати аліменти в раніше визначеному розмірі. Зазначила, що наявність кредитів у позивача не має ніякого відношення до сплати ним аліментів.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вислухавши пояснення представника позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_4О та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 28 лютого 2017 року (а.с.5).

Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що обєктивно підтверджується свідоцтвами про народження серії 1-ФП № 045433 та серії 1-ФП № 150791 відповідно (а.с.7, 8).

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

Згідно довідки Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області від 16 березня 2018 року №359/02-42 разом з відповідачем ОСОБА_3 в смт. Воскресенське Вітовського району Миколаївської області по вул. Янтарній, 130 зареєстровані та проживають її діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які знаходяться на її утриманні (а.с.32).

Судовим наказом Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20 вересня 2017 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 серпня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.6).

Згідно частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати при собі й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнення за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки) (правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13).

Як передбачено статтею 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до розяснень, що містяться в пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Системний аналіз норм статей 182 та 192 СК України свідчить про те, що підставою для зміни розміру аліментів чи зміну способу їх присудження є наявність у платника аліментів однієї з наступних обставин, в тому числі й в їх сукупності:

зміна матеріального чи сімейного стану;

стан здоровя (погіршення здоровя);

наявність інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

інші обставини, що мають істотне значення

Згідно з частинами 14 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Обовязок доказування міститься й в приписах статті 81 ЦПК України.

Відповідно до положень, викладених в статті 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до розяснень, що містяться в пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення в цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Як на підставу своїх вимог позивач посилається на наявність у нього на утриманні малолітньої дитини ОСОБА_7, 01 грудня 2016 року.

Судом встановлено, що 01 грудня 2016 року народилась ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ФП№ 257843, виданого 13 грудня 2016 року Інгульським районним у місті відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (а.с.9).

Згідно вказаного свідоцтвабатьками зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_9.

Реєстрація народження ОСОБА_7 здійснена в період перебування позивача в шлюбі з відповідачем ОСОБА_3.

Представник позивача в судовому засіданні належних та достатніх доказів перебування на утриманні у позивача малолітньої дитини ОСОБА_7, 01 грудня 2016 року не надала, не містять таких доказів й матеріали справи, а також на зазначені докази відсутні посилання й позовній заяві.

Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що позивач перебуває в шлюбі з іншою жінкою, яка є матірю малолітньоїОСОБА_7, проживає спільно з нею та малолітньою дитиною.

Зазначене твердження не підтверджено будь-якими належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Як передбачено статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не приймає до уваги як доказ, характеристики на ОСОБА_6 та ОСОБА_10 надані Миколаївською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 56 де навчаються діти (а.с.26, 27), оскільки вони не містять інформацію щодо предмета доказування, а лише свідчать про виконання позивачем обовязків щодо виховання своїх дітей, передбачених статтею 150 СК України.

Крім цього, зазначені характеристики не містять обовязкових реквізитів, які повинні бути вказані у вихідній кореспонденції, що передбачені ДСТУ 4163-2003 (дата складання, номер).

Суд не враховує обставину у якості підстави для зміни способу та зменшення розміру аліментів, наведену позивачем, щодо наявності обовязку по сплаті щомісячно коштів за кредитними договорами укладеними 06 вересня 2017 року та 20 грудня 2017 року між ним та Публічним акціонерним товариством «Альфа-банк» (а.с.28-29, 30-31).

З пояснень представника позивача вбачається, що вказані кредитні договори укладені не в інтересах сімї відповідача ОСОБА_3

На думку суду, наявність кредитних зобовязань позивача перед третіми особами, в даному випадку, не повинні впливати на обовязок позивача щодо утримання спільних з відповідачем дітей. Позивач, укладаючи споживчі кредитні договори, повинен був усвідомлювати про наявність в нього обовязку щодо утримання малолітніх дітей.

Відповідач в судовому засіданні пояснила, що позивач до грудня 2017 року включно сплачував їй аліменти на утримання дітей в розмірі 3000,00 грн. щомісячно.

Не заперечувала щодо зазначеної обставини представник позивача та надала для підтвердження виписки по руху коштів з банківської платіжної картки на імя позивача, які оглянуті в судовому засіданні.

В той же час, представник позивача в судовому засіданні не змогла зазначити обставини, які виникли після винесення судового наказу та суттєво вплинули на матеріальне становище позивача, що позбавило його можливості сплачувати аліменти в сумі що є нижчою, ніж та, яку він сплачував добровільно в розмірі 3000,00 грн.

Аналізуючи зазначене, з урахуванням пояснень представника позивача та відповідача, суд вважає надуманою обставину, що позивач не може сплачувати аліменти на утримання дітей більше 2000,00 грн., оскільки він добровільно сплачував щомісячно 3000,00 грн. при наявності тих самих обставин, що вказані ним в позовній заяві.

Крім цього з пояснень представника позивача, що підтверджені відповідачем вбачається, що ОСОБА_4 офіційно працює в фермерському господарстві, отримує стабільну високу заробітну плату. В той же час відповідних доказів матеріали справи не містять.

У відповідності до пунктів 3 та 4 частини 5 статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє в реалізації їхніх прав передбачених цим Кодексом.

В судовому засіданні учасникам процесу (представнику позивача та відповідачу) судом було розяснено їх обовязок доказування та доведення обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, а також розяснено наслідки визнання судом доказів належними, допустимими, достовірними і достатніми та ухвалення рішення на підставі наявних доказів.

Учасники процесу наполягали на вирішенні судом спору на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Досліджені під час судового розгляду докази та встановлені обставини дають суду підстави прийти до висновку про відсутність підстав для зміни способу стягнення аліментів.

Позивач є особою молодого віку, працездатний, отже спроможний сплачувати аліменти на дітей щомісячно у розмірі, визначеному судовим наказом від 20 вересня 2017 року.

Враховуючи викладені обставини, позов ОСОБА_4 про зміну способу стягнення аліментів задоволенню не підлягає в повному обсязі за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог.

Керуючись статтями 259, 265, 268 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення складено та підписано 16 березня 2018 року.

СУДДЯ С.М. ГЛУБОЧЕНКО