АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2018 року у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа Міністерство юстиції України про встановлення факту, що має юридичне значення: наявності негативних наслідків для заявника ухвалення постанови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2009 року у справі №3-0003/10 про призначення повторної судово-психіатричної експертизи заявника у вигляді зайвого часу позбавлення волі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення: наявності негативних наслідків для заявника ухвалення постанови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2009 року у справі №3-0003/10 про призначення повторної судово-психіатричної експертизи заявника у вигляді зайвого часу позбавлення волі, заінтересована особа Міністерство юстиції України.

В обґрунтування заяви ОСОБА_2 посилався на те, що постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2009 у справі № 3-0003/10 була призначена повторна судово-психіатрична експертиза заявника. У тому ж році експертна установа, якій було доручено проведення цієї експертизи, відмовила суду в її проведенні. Постановою від 25 січня 2010 року того ж суду у тій самій справі була призначена повторна судово-психіатрична експертиза заявника в «Обласній психіатричній лікарні» м. Запоріжжя. 03 серпня 2010 року заявник був примусово доставлений в цю експертну установу міліцією з місця відбування адміністративного арешту для виконання постанови суду від 25 січня 2010 року. Того ж дня після відмови експертної установи проводити експертизу заявник був доставлений у суд і постановою суду звільнений з-під арешту у зв'язку зі зміною законодавства. Після оголошення постанови суду від 03 серпня 2010 року заявник не був негайно звільнений з-під варти, а був доправлений міліцією до місця відбування арешту, де приблизно через годину був звільнений. 27 серпня 2010 року суд апеляційної інстанції скасував постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2010 року про арешт заявника і постанову від 03 серпня 2010 року про звільнення з-під арешту. Таким чином, між постановою від 19 листопада 2009 року Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська й примусовим переміщенням заявника 03 серпня 2010 року до експертної установи наявний причинно-наслідковий зв'язок, опосередкований постановою від 25 січня 2010 року. Переміщення заявника 03 серпня 2010 року до експертної установи, зворотне переміщення мало для заявника негативні наслідки у вигляді зайвої години позбавлення волі після оголошення постанови суду про звільнення, а також зайвого часу (приблизно - 4 годин) позбавлення волі за рахунок строку поїздки до Запоріжжя та зворотної й строку перебування у експертній станові, оскільки у той день суд мав негайно звільнити заявника зранку. Від даного факту залежить безліч майнових та особистих прав заявника. На підставі викладеного, ОСОБА_2 просив встановити факт наявності негативних наслідків для заявника ухвалення постанови від 19 листопада 2009 року Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у справі №3-0003/10 про призначення повторної судово-психіатричної експертизи заявника у вигляді зайвого часу позбавлення волі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2018 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2, заінтересована особа Міністерство юстиції України про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: факту наявності негативних наслідків для ОСОБА_2 ухвалення постанови від 19 листопада 2009 Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська у справі №3-0003/10 про призначення йому повторної судово-психіатричної експертизи у вигляді зайвого часу позбавлення волі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду від 05 лютого 2018 рокускасувати та ухвалити нове рішення, про задоволення його заяви, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

У ст.315 ЦПК України визначено, які справи про встановлення факту, що має юридичне значення розглядаються судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно статті 318 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт.

З матеріалів справи вбачається, постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2009 року у справі № 3-0003/10 була призначена повторна стаціонарна судово-психіатрична експертиза у відношенні ОСОБА_2 (а.с.21).

10 грудня 2009 року експертна установа, якій було доручено проведення цієї експертизи, відмовила суду в її проведенні та повернула матеріали вказаної справи (а.с.22).

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2010 року була призначена амбулаторна судово-психіатрична експертиза у відношенні ОСОБА_2, проведення якої доручено «Обласній психіатричній лікарні» м. Запоріжжя (а.с.23).

Судом встановлено 03 серпня 2010 року ОСОБА_2 з місця відбування адміністративного арешту був примусово доставлений до експертної установи міліцією для виконання постанови суду від 25 січня 2010 року.

03 серпня 2010 року після відмови експертної установи проводити експертизу, заявник був доставлений у суд і постановою суду звільнений з-під арешту.

Після оголошенні постанови суду від 03 серпня 2010 року заявник не був негайно звільнений з-під варти, а був доставлений міліцією до місця відбування арешту, де приблизно через годину був звільнений.

27 серпня 2010 року Апеляційний суд Дніпропетровської області скасував постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2010 року про арешт заявника і постанову від 03 серпня 2010 року про звільнення з-під арешту (а.с.24-26).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 26 лютого 2015 року у справі «Заїченко проти України (№ 2)», заява №45797/09 зазначив:

104. Заявник скаржився, що його право на свободу і особисту недоторканість було порушено постановою Красногвардійського суду від 19 листопада 2009 року, якою було призначено ще одну стаціонарну психіатричну експертизу.

105. Уряд стверджував, що ця скарга має бути відхилена як така, що не відповідає Конвенції ratione personae, оскільки оскаржуваною постановою заявника свободи не позбавляли.

106. Суд нагадує, що термін «потерпілий» у контексті статті 34 Конвенції означає особу, на яку безпосередньо вплинули дії або бездіяльність, про які йдеться (див. рішення у справі «Люді проти Швейцарії» (<…>), від 15 червня 1992 року, п. 34, Series А № 238).

107. Суд зазначає, що постанову від 19 листопада 2009 року не було виконано (див. пункти 24-29). Насправді заявник ніколи не стверджував, що її наслідком було позбавлення його свободи. Це означає, як правильно зауважив Уряд, що він не може вважатися потерпілим від стверджуваного порушення статті 5 Конвенції. Отже, ця частина заяви не відповідає положенням Конвенції ratione personae і має бути відхилена відповідно до підпункту «а» пункту 3 і пункту 4 статті 35 Конвенції.

Отже, Європейським судом з прав людини було вже надано висновки щодо постанови Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19 листопада 2009 року про призначення повторної стаціонарної психіатричної експертизу ОСОБА_2 та наслідків, які ця постанова потягнула за собою для заявника ОСОБА_2, у справі «Заїченко проти України (№ 2)», заява №45797/09, яке 06 липня 2015 набуло статусу остаточного, відповідно до пункту 2 статті 44 Конвенції.

За таких обставин, враховуючи практику Європейського Суду з прав людини в подібних правовідносинах, принцип остаточності рішень суду, відповідно до якого жодна із сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення, суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2, оскільки перегляд цих висновків в суді першої інстанції та повторне встановлення факту щодо наявності наслідків винесення зазначеної постанови для заявника, не ґрунтується на законі.

Доводи апеляційної скарги про незастосування ст.53 Конвенції, за якою вирішено справу «Заїченко проти України (№ 2)» Європейського Суду з прав людини щодо заборони тлумачити будь-що у цій Конвенції підставою для обмеження прав людини, не знайшли свого підтвердження.

Твердження заявника про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді