Справа № 636/479/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про повернення позовної заяви у звязку з непідсудністю справи даному суду

12 лютого 2018 року суддя Чугуївського міського суду Харківської області Карімов І.В., розглянувши позовну ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», про визнання кредитного договору припиненим, припинення права застави, повернення зайве спалених коштів та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

08 лютого 2018 року позивач звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовною заявою до ПАТ КБ «Надра», про визнання кредитного договору припиненим, припинення права застави, повернення зайве спалених коштів та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування підсудності даного позову Чугуївському міському суду Харківської області посилається на ч. 5 ст. 28 ЦПК України, та вказує на те, що позовні вимоги подані за місцем заподіяння шкоди та за місцем виконання договору, а також те, що позовна заява подана про захист прав споживача.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного.

Згідно ч. 5 ст. 28 УПК України, позови про захист прав споживачів можуть предявлятися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Однак, до позовної заяви не додано жодного письмового підтвердження в обґрунтування заподіяння відповідачем шкоди позивачу (заподіяної внаслідок ушкодженням здоровя або внаслідок вчинення злочину чи заподіяної майну, тощо, але ніяк не моральної шкоди, яка зазначена в позовних вимогах), а також в позові не вказано якої саме шкоди завдано.

Крім того, щодо посилання позивача на підсудність даного позову з підстави місця виконання кредитного договору, то з даним доводом погодись неможливо, оскільки кредитним договором №6/1/09/2008/840-К132 від 18.09.2008 року не передбачено місця його виконання.

Разом з тим, вказую на те, що згідно ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав'язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Пунктом 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено те, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається те, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов. До заяви повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція-замовлення, квитанція-зобов'язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер).

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом України "Про захист прав споживачів". Цим Законом встановлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Тому, судовий захист прав споживачів здійснюється загальними судами за правилами цивільного судочинства в порядку позовного провадження за позовами фізичних осіб - споживачів товарів, робіт і послуг.

Однак, позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду, з метою дотримання вимог ст. 175 ЦПК України, повинен був викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено, тим самим навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Крім того, позовна заява та заявлені в ній вимоги не містять даних про спосіб захисту, який необхідно вжити суду для даної категорії позовних заяв.

Разом з тим, до позовної заяви не додано жодного розрахунку його і обґрунтувань.

У зв'язку цим, застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до правовідносин, можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору, тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають інші правовідносини.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров'я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У вказаному Законі прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації споживачеві один про одного та щодо умов договору. А у разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статями 15 і 23 цього Закону.

Тобто, права особи як споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин.

Після укладання договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання кредитного договору цей закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.

Предметом поданого позову є визнання кредитного договору припиненим, стягнення зайво сплачених коштів, стягнення моральної шкоди, та припинення права застави.

Таким чином, правовідносини, які виникли між сторонами за позовом, не є захистом прав споживачів фінансових послуг.

Крім цього, позивачем не наведено в позовній заяві обєктивних підстав підсудності даного позову саме Чугуївського міському суду Харківської області.

Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб предявляються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Позивач в позовній заяві зазначає місцезнаходження відповідача в місті Києві по вулиці Артема, 15.

За таких підстав та враховуючи предмет даної позовної заяви, в даному випадку позовна заява не підсудна Чугуївському міському суду Харківської області.

Статтею 31 ЦПК України визначено перелік підстав для передачі справ іншому суду на розгляд, зокрема за непідсудністю, тобто справ по яким відкрито провадження. Однак, положеннями ЦПК України не передбачено передачі справ до іншого за суду на розгляд по яким не відкрито провадження.

Провадження по справі не відкрито.

Таким чином, позовна заява підлягає поверненню позивачу для подання до належного суду по підсудності за місцезнаходженням відповідача згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб.

Керуючись ст. ст. 27, 31,185, 258-260 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», про визнання кредитного договору виконаним, припинення права застави, повернення зайве спалених коштів та стягнення моральної шкоди, - повернути позивачу для подачі позову по підсудності.

Розяснити позивачу, що для вирішення цього спору йому потрібно звернутись до суду за місцезнаходженням відповідача згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому копії даної ухвали.

Суддя: