Постанова

Іменем України

6 березня 2018 року

м. Київ

справа № 460/1091/15-ц

провадження № 6-1643св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О.,

Кузнєцова В. О.,

Олійник А. С. (суддя - доповідач),

Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 6 листопада 2015 року у складі головуючого судді Варениця В. С. та на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 29 січня 2016 року у складі колегії суддів: Бермеса І.В., Мусіної Т.Г., Савуляка Р. В.,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обгрунтовано тим, що 13 листопада 2006 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №1561/МК, згідно якого позичальнику було надано кредит в сумі 4000,00 доларів США з терміном погашення до 7 липня 2008 року зі сплатою відсоткової ставки 21,00 % річних. Банк свої зобов'язання за договором виконав, однак позичальник свої зобов'язання за цим договором не виконує. Станом на 17 червня 2014 року заборгованість за кредитним договором становить 6058,95 доларів США та 7527,40 грн. Засобом забезпечення кредитного зобов'язання були договори поруки від 13 листопада 2006 року, поручителями за якими виступили відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які несуть солідарну відповідальність з позичальником перед банком. Однак вимогу банку про погашення заборгованості відповідачі не виконали. Позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №1561/МК від 13 листопада 2006 року в розмірі 6058,95 доларів США та 7527,40 грн, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 6 листопада 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Надра» 2493,14 доларів США заборгованості за кредитом, 3565,81 доларів США заборгованості за процентами за користування кредитом, 5566, 30 грн пені за порушення сплати кредиту, а всього 6058,95 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на день ухвалення рішення за курсом Національного банку України становить 138 904, 55 грн, та 5566, 30 грн. У позові ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Надра» 787, 83 грн судового збору. Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави 656, 88 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач у порушення умов кредитного договору зобов'язань не виконав, позовна давність не спливла, оскільки перервалася, а зобов'язання за договором ОСОБА_5, ОСОБА_6 як поручителів за договором поруки припинилися. Правові підстави додатково стягувати неустойку у вигляді штрафу відсутні. Спір у добровільному порядку між сторонами не врегульовано, тому задовольнив позов частково.

Суд першої інстанції у рішенні також зазначив, що сплачені відповідачем ОСОБА_4 грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором після дати розрахунку боргу мають бути зараховані на погашення боргу під час виконання рішення суду.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 29 січня 2016 року відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_4, а рішення Яворівського районного суду Львівської області від 6 листопада 2015 року залишено без змін.

Апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції визначився з характером спірних правовідносин, нормами матеріального права, що підлягають застосуванню, правильно не застосував наслідки спливу позовної давності у зв'язку з переривання її перебігу. Апеляційний суд виходив з того, що в апеляційній скарзі відповідач вказав про те, що останній платіж на виконання договору в сумі 2200 грн здійснено поза межами строку позовної давності, але він вчинив низку дій, які свідчать про визнання ним боргу. Апеляційний суд також зазначив, що крім здійснення платежу 2 лютого 2015 року на суму 2200 грн, відповідач визнав борг, оскільки на виконання договору також вчинив платежі 28 липня 2014 року на суму 100 доларів США, 4 листопада 2014 року - на суму 100 доларів США ( а.с. 59), зокрема, відповідач просив відкласти справу для мирного врегулювання конкретних спірних правовідносин, водночас здійснив сплату платежу, тому вважав, що позовну давність не пропущено.

Апеляційний суд виходив із того, що відповідач, крім платежу 2 лютого 2015 року, здійснив також платіж 28 липня 2014 року та 4 листопада 2014 року, тобто строк позовної давності був перерваний, а тому позивачем не пропущено строк звернення до суду. ОСОБА_4 зобов'язання за договором не виконував, що призвело до виникнення заборгованості за кредитним договором.

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 6 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 29 січня 2016 року.

25 березня 2016 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

23 лютого 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до судового розгляду.

15 січня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржені судові рішення у задоволеній частині позову та ухвалити нове рішення про відмову в позові, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційну скаргу обгрунтовано тим, що рішення судів ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, суди не з'ясували усі фактичні обставини, які мають значення для справи, не дослідили і не надали належної оцінки доказам у справі, не сприяли повному, всебічному, об'єктивному та неупередженому її розгляду. Відповідач, крім сплати 2 лютого 2015 року платежу на суму 2200 грн, вчинив інші дії, які свідчать про визнання ним боргу, зокрема, здійснив платежі 28 липня 2014 року та 4 листопада 2014 року, отже, було перервано перебіг позовної давності і не заявлено ним про застосування строку позовної давності. Згідно положень статей 253-255 ЦК України, перебіг позовної давності щодо останнього платежу розпочався 8 липня 2008 року та сплинув 8 липня 2011 року. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості лише 19 червня 2014 року, тобто зі спливом установленого законом строку позовної давності як до основної, так і до додаткової вимоги. Суб'єктивне право особи підлягає захисту лише в межах встановленого законом строку позовної давності, заява про застосування позовної давності була ним подана до суду першої інстанції шляхом подання заперечень на позов 12 червня 2015 року. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею боргу виключно в межах перебігу позовної давності, а не після її спливу. Тому визнання боржником свого боргу шляхом здійснення платежу в рахунок виконання кредитного договору після спливу позовної давності не свідчить про її переривання, а є наслідком неможливості повернення ним сплачених коштів після спливу позовної давності. У період з 8 липня 2008 року по 8 липня 2011 року відповідачем не здійснено жодних дій, які б свідчили про визнання ним свого боргу перед позивачем.

Касаційна скарга не містить доводів щодо незаконності та необґрунтованості судових рішень у частині відмови у позові ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_5 та ОСОБА_6, тому в цій частині судові рішення судом касаційної інстанції не переглядаються.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 3 листопада 2006 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №1561/МК, за умовами якого останньому надано кредит у сумі 4000,00 доларів США з виплатою 21,00% річних, з кінцевим терміном повернення до 7 липня 2008 року.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за договором у ОСОБА_4 станом на 17 червня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 6058,95 доларів США та 7527, 40 грн, яка складається з: 2493,14 доларів США- заборгованість за кредитом, 3565,81 доларів США - заборгованість за відсотками, 5566, 30 грн - пеня за порушення строків сплати кредиту, 1961,10 грн - штрафу.

Суд першої інстанції встановив, що розрахунок заборгованості у частині стягнення неустойки у вигляді штрафу не відповідає вимогам закону, сплата неустойки є єдиним видом відповідальності за порушення зобов'язання незалежно від виду неустойки (штраф або пеня), а тому за несвоєчасне виконання одного й того самого грошового зобов'язання не можна застосувати неустойку у вигляді пені та штрафу. Тому суд дійшов висновку про стягнення пені в сумі 5566, 30 грн та відмову у стягненні 1961, 10 грн штрафу.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку Згідно частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.

При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року у справі № 6-2170цс16.

Згідно із змістом кредитного договору, повернення кредиту та сплата відсотків здійснюється на рахунок банку згідно з графіком повернення кредиту та сплати відсотків щомісячно до 5 числа місяця, наступного за тим, в якому фактично були нараховані відсотки, що наведений у додатку №1, який є невід'ємною частиною цього договору (пункт 4.1.1. договору); кінцевим терміном повернення основної заборгованості є 7 липня 2008 року (пункт 1.3. договору); будь-яких змін до кредитного договору сторони не вносили; під час дії договору відповідач окремі суми сплачував на рахунок банку, але в меншому розмірі, ніж визначений у графіку повернення кредиту щомісячний платіж, передбачений пунктом 4.1.2.1. договору; останній платіж за кредитним договором був здійснений ОСОБА_4 23 жовтня 2007 року на суму 100 доларів США.

Згідно графіку повернення кредиту та сплати відсотків до кредитного договору № 1561 від 13 листопада 2006 року останньою датою платежу зазначено - 7 липня 2008 року, сума платежу - 231, 24 доларів США (а.с. 6).

Із позовною заявою про стягнення кредитної заборгованості ПАТ КБ "Надра" звернулося до суду 19 червня 2014 року, тобто після спливу позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

Висновки судів першої та апеляційної інстанції про те, що позовна давність перервалася, оскільки відповідач 28 липня 2014 року, 4 листопада 2014 року та 2 лютого 2015 року (під час розгляду справи) здійснив часткове погашення кредитної заборгованості, є помилковими.

Оскільки умовами договору передбачено виконання грошових зобов'язань у вигляді періодичних платежів, то сплата відповідачем боргу 28 липня 2014 року, 4 листопада 2014 року та 2 лютого 2015 року після настання строку виконання основного зобов'язання (7 липня 2008 року) не свідчить, що такі дії можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності.

Таким чином, судами першої та апеляційної інстанції не враховано, що сплата платежів 28 липня 2014 року, 4 листопада 2014 року та 2 лютого 2015 року була проведена відповідачем після закінчення строку кредитного договору, тобто поза межами позовної давності. Суди не взяли до уваги, що дії, що свідчать про визнання боргу, переривають перебіг позовної давності лише у випадку, коли вони вчинені до спливу позовної давності.

Про застосування позовної давності відповідачем було заявлено в суді першої інстанції (а.с. 79-81).

Частиною першої статті 412 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, а частиною третьої цієї статті передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на встановлені судами обставини справи, з урахуванням положень статей 256, 264, 267 ЦК України суд касаційної інстанції дійшов висновку про скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанції в частині задоволення позові ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за спливом позовної давності та ухвалити нове про відмову в позові.

Згідно із частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпунктів б), в) пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Враховуючи викладене, з ПАТ КБ «Надра» підлягають стягненню понесені ОСОБА_4 судові витрати - сплата судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1589, 18 грн та касаційної скарги в розмірі 1063, 86 грн, а всього 2653, 04 грн.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 6 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 29 січня 2016 року скасувати в частині задоволення позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором і ухвалити в цій частині нове рішення.

У позові Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 2653 (дві тисячі шістсот п'ятдесят три) грн 04 коп.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:С. О. Карпенко
В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
Г. І. Усик