АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2018 року м. Одеса

справа №522/16967/17

провадження №22-ц/785/1707/18

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів-Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря Сідлецької Ю.С.,

учасники справи:

позивач-Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування,

представники позивача-Рачук Вероніка Володимірівна, Шараг Наталя Василівна,

відповідач-ОСОБА_4,

представники відповідача-ОСОБА_22,ОСОБА_5, ОСОБА_6,

третя особа-Одеська місцева прокуратура №3,

представник третьої особи-Павлов Ілля Олегович,

третя особа-служба у справах дітей Одеської міської ради,

представники третьої особи-Дороганова Світлана Вікторівна, Гуцалюк Олена Олександрівна,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_22 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2017 року у складі судді Шенцевої О.П.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в інтересах неповнолітніх і малолітніх дітей звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав.

Позивач зазначав, що ОСОБА_4 є матір'ю неповнолітніх ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2, та малолітніх ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_3, і ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Позовна заява мотивована тим, що родина ОСОБА_4 з 2009 року перебуває на обліку служби у справах дітей Одеської міської ради як така, що опинилася у складних обставинах.

Відповідач ОСОБА_4, перебуваючи у декретній відпустці, не працює, має статус одинокої матері, веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями. Батьківські обов'язки відносно дітей не виконує, систематично залишає малолітнього ОСОБА_15 з бабусею, яка постійно пиячить. Діти не завжди вимиті та нагодовані, мають неохайний зовнішній вигляд, одяг брудний, в квартирі порушені санітарно-гігієнічні умови, відсутнє світло, опалення, діти сплять на брудній білизні, матір'ю не створені місця для навчання дітей.

Неповнолітні ОСОБА_12, ОСОБА_15 та малолітня ОСОБА_14 навчаються в загальноосвітній школі № 105 м. Одеси, проте мати дітей з класними керівниками зв'язку не підтримує, на батьківські збори не з'являється.

Питання про відібрання у ОСОБА_4 дітей без позбавлення батьківських прав 02 березня 2017 року позитивно вирішувалося комісією з питань захисту прав дитини у м. Одесі та рішенням ради опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 06 вересня 2017 року.

Комісією у складі представників служби у справах дітей Одеської міської ради, Одеського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, ЗОШ №105 та правоохоронного органу 05 вересня 2017 року було обстежено умови проживання дітей та встановлено, що в квартирі порушені санітарно-гігієнічні умови, відсутнє світло, опалення, діти сплять на брудній білизні, матір'ю не створені місця для навчання дітей.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд негайно відібрати у ОСОБА_4 її неповнолітніх та малолітніх дітей без позбавлення батьківських прав на підставі статті 170 СК України, а саме: у зв'язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, жорстко поводиться з ними та є хронічним алкоголіком або наркоманом (а.с.2-5).

Представник відповідача позов не визнала, надавши суду письмові заперечення щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, зазначивши, зокрема, що:

-жоден з наведених у позові доводів не підкріплений належними доказами;

-ОСОБА_4 та її мати ОСОБА_17 не зловживають алкогольними напоями;

-діти відповідача дотримуються режиму дня, нагодовані та відвідують школу;

-відповідач щомісячно і своєчасно сплачує комунальні платежі;

-виділену громадою міста у травні 2017 року матеріальну допомогу для придбання будівельних матеріалів для проведення ремонту у квартирі ОСОБА_4 служба у справах дітей Одеської міської ради всіляко затягувала до вересня 2017 року;

-на засідання ради опіки та піклування ОСОБА_4 не запрошували, тому вона була позбавлена права надати пояснення та докази тощо (а.с.47-49).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2017 року позов задоволено в повному обсязі.

Неповнолітні та малолітні ОСОБА_12 відібрані із родини ОСОБА_4 без позбавлення матері батьківських прав.

Допущено негайне виконання рішення в частині відібрання дітей.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 1600 грн.(а.с.81-82).

В апеляційній скарзі ОСОБА_22. в інтересах ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Неправильність рішення обґрунтовано неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права (а.с.91-92).

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було дотримано основоположних принципів роботи органів опіки та піклування, які повинні бути направлені не на відібрання дітей, а на поліпшення умов перебування дітей, що судом не була надана належна оцінка жодному наявному у справі доказу.

Відзив на апеляційну скаргу від представників позивача та третіх осіб не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін та третіх осіб, відповідача ОСОБА_4, дослідивши наявні у справі докази та додатково подані учасниками цивільного процесу докази, допитавши в якості свідків неповнолітніх ОСОБА_12, ОСОБА_15 та малолітню ОСОБА_14, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року N2147-VIII , який набув чинності 15 грудня 2017 року, Цивільний процесуальний кодекс України (далі-ЦПК України) викладено у новій редакції.

Пунктом 9 ч. 1 Розділу ХІII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017року установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Апеляційне провадження у справі відкрито 27 жовтня 2017 року (а.с.98), тобто до набрання чинності ЦПК України в редакції 2017 року, тому з 15 грудня 2017 року справа підлягає розгляду за процесуальними правилами цього Кодексу.

Відповідно до частин 1,2,5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд вважає, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2017 року цим вимогам не відповідає.

Вирішуючи спір у даній справі, суд першої інстанції, у порушення вимог частини 3 статті 10, пункту 3 частини 1статті 215 ЦПК України 2004 року, чинного на час розгляду справи, не уточнив підстави позову та у мотивувальній частині рішення не зазначив:

- встановлені ним обставини і визначені до них правовідносини;

- мотиви, з яких вважав встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення;

- які докази було взято ним до уваги, а які відхилені і чому,

незважаючи на те, що установлення таких фактичних обставин справи має важливе значення для правильного вирішення даної справи.

Колегія суддів також зазначає, що рішення суду першої інстанції повністю відтворює зміст позовної заяви, яке лише доповнено загальними висновками про те, що доводи представника відповідача (які суд навіть не визнав за необхідне зазначити у рішенні) необґрунтовані, недоведені та не відповідають матеріалам справи без наведення будь-якого мотивованого обґрунтування.

Крім того, застосувавши до спірних правовідносин норму статті 170 СК України та постановивши рішення про негайне відібрання дітей від матері без позбавлення її батьківських прав, суд, у порушення вимог частин 1,4 статті 170 СК України, не зазначив у рішенні якому органу або установі передаються діти та не вирішив питання про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на дітей.

Відповідно до частин 1, 2 статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання.

Відібрання дитини у батьків є винятковою санкцією за невиконання батьківських обов'язків.

Підставою для відібрання дитини від батьків є:

1) ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

2) жорстоке поводження з дитиною;

3) хронічний алкоголізм або наркоманія;

4) експлуатація дитини, примушення її до жебракування та бродяжництва;

5) інші випадки, якщо залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання.

Характер небезпеки, її місця в житті дитини визначається в кожному випадку окремо. Для відібрання дитини необхідно встановити факт існування небезпеки.

У виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров'я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків (частина 2 статті 170 СК).

В абзаці 2 пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 судам роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до частин 1,3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Не зважаючи на те, що представники сторін та третіх осіб не надали докази на підтвердження неможливості подати до суду першої інстанції низки доказів (які були подані ними в апеляційному суді), з огляду на те, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для відповідача ОСОБА_4, вони були прийняті судом апеляційної інстанції.

Відповідно до правил частини 6 статті 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Звертаючись до суду із вказаним позовом у вересні 2017 року Приморська районна адміністрація Одеської міської ради зазначила підстави для відібрання дітей від матері, встановлені у частині 1статті 164 СК України, а саме: ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, жорстке поводження з ними та те, що відповідач є хронічним алкоголіком або наркоманом., тобто три підстави, які свідчать про протиправну винну поведінку матері щодо дітей.

В суді апеляційної інстанції представник позивача уточнила, що підставою для відібрання дітей від ОСОБА_4 є лише її ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, що інші підстави у позовній заяві зазначено помилково.

Тому судом апеляційної інстанції вимоги позивача підлягають розгляду виходячи з уточненої підстави позову.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка відновила паспорт громадянина України у червні 2017 року, не перебуває у зареєстрованому шлюбі та є матір'ю неповнолітніх ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2, та малолітніх ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_3, і ОСОБА_15,ІНФОРМАЦІЯ_4, запис про батько яких у Книзі реєстрації народжень записано в порядку частини 1 статті 135 СК України, не має постійного доходу для належного матеріального утримання дітей та у теперішній час перебуває у декретній відпустці по догляду за малолітнім сином ОСОБА_15 (а.с.10-19).

Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 11 листопада 2010 року ОСОБА_4, у зв'язку із залишенням малолітньої дитини у пологовому будинку, позбавлена батьківських прав у відношенні малолітнього сина ОСОБА_23, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.133).

Обставини відмови від дитини у червні 2010 року представник відповідача пояснили тим, що ОСОБА_4 не працювала, у шлюбі не перебувала, вже мала трьох дітей та перебувала у скрутному матеріальному становищі (а.с.156,157,158-159).

Відповідач ОСОБА_4 разом із чотирма дітьми та матір'ю ОСОБА_17, 1954 року народження, яка досягла пенсійного віку, (всього-6 осіб) проживають та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.26).

Тобто рівень середньої забезпечення жилою площею мешканців вказаної квартири становить 3,17 кв.м., при встановленній статтею 47 ЖК України норми жилої площі в Україні в розмірі 13,65 кв.м. на одну особу.

Враховуючи розміри жилої площі, проживання в квартирі двох дорослих осіб, які не працюють, забезпечити кожну дитину окремим навчальним місцем, окремим ліжком тощо відповідач не мала можливості до отримання цільової державної допомоги, завдяки якій було придбані будівельні матеріали для ремонту та предмети побуту.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов квартири від 05 вересня 2017 року водопровід та каналізація у аварійному стані. Газ, світло, опалення вимкнено комунальними установами (а.с.109).

Колегія судів також зазначає, що не зважаючи на те, що з 2009 року родина ОСОБА_4 перебуває на обліку служби у справах дітей Одеської міської ради, як така що опинилася у складних обставинах, позивачем не надано суду інші акти обстеження житлово-побутових умов квартири відповідача, які б були складені з 2009 року до 05 вересня 2017 року, та докази, які б свідчили про вжиття будь-яких реальних заходів (до 2017 року) направлені на поліпшення житлових умов цієї родини.

ОСОБА_15 та ОСОБА_14 навчаються у Одеській ЗОШ №105 з першого класу, а ОСОБА_12 прибув до зазначеного навчального закладу із Одеської ЗОШ №43 з 21 квітня 2016 року.

Відповідно до листа директора Одеській ЗОШ №105 від 06 вересня 2017 року ОСОБА_4 не приділяє належної уваги вихованню дітей, на батьківські збори не з'являється, у 2016-2017 році ОСОБА_12 пропустив 59 днів, ОСОБА_15-46 днів, ОСОБА_14-26 днів. Родина, в якій проживають ОСОБА_4, входить до категорії багатодітних, малозабезпечених та як неповна сім'я, поставлена на внутришкільний облік, як неблагополучна сім'я з серпня 2012 року.

Із переписки комунальної установи «Дитяча міська поліклініка №3» від 02 листопада 2012 року та від 29 червня 2016 року з територіальним відділом служби у справах дітей Одеської міської ради у Приморському районі від 22 листопада 2012 року та від 18 липня 2016 року вбачається, що ОСОБА_4 здійснювала неналежний догляд за дітьми (а.с.29,33-34).

Разом з тим, дані комунальної установи «Дитяча міська поліклініка №3» про аналогічний неналежний догляд за дітьми протягом другої половини 2016 року та січня-вересня 2017 року у справі відсутні.

Згідно даних з бази АРМОР протягом 2014-2015 років за ст.184 КУпАП (невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов'язків щодо виховання дітей) ОСОБА_4 8 разів притягалась до адміністративної відповідальності, у 2016-2017 роках - по 1 разу (а.с.137).

При цьому колегія суддів зазначає, що у 2017 році ОСОБА_4 притягалася до адміністративної відповідальності у вигляді попередження на підставі адміністративного протоколу від 05 вересня 2017 року, тобто складеного за декілька днів до подачі позову.

Рішенням комісії з питань захисту прав дітей у м. Одесі від 02 березня 2017 року №1, з метою поліпшення умов проживання та збереження дітей ОСОБА_4 в біологічній родині, службі у справах дітей Одеської міської ради, Одеському міському центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді спільно з громадськими організаціями багатодітних сімей, вирішено забезпечити:

-проведення роз'яснювальної роботи з матір'ю дітей ОСОБА_4 з питань відповідального материнства, поліпшення умов проживання родини, тимчасового влаштування дітей на час проведення косметичного ремонту в приміщенні;

-розглянути можливості розміщення родини ОСОБА_4 в Центрі соціальної підтримки дітей та сімей , який розташований у Київській області або до комунальної установи (далі-КУ) «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області»;

-надати допомогу ОСОБА_4 у зборі документів для отримання грошової допомоги на проведення ремонту в рамках міської цільової програми надання соціальних послуг та інших видів допомоги незахищеним верствам населення м. Одеси на 2016-2017 роки (а.с.9).

Як вбачається із змісту вказаного рішення, компетентним органом вирішувалося питання не про ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, а про надання їй матеріальної допомоги для проведення ремонту квартири у зв'язку із скрутним матеріальним становищем.

На виконання рішення комісії з питань захисту прав дітей у м. Одесі від 02 березня 2017 року №1, а також на підставі заяви ОСОБА_4 на особистому прийомі міського голови, розпорядженням Одеського міського голови №453 від 25 травня 2017 року ОСОБА_4 виділено 50 000 грн., які остання отримала у вересні 2017 року(а.с.51).

Зазначені кошти були витрачені відповідачем на придбання будівельних матеріалів для проведення ремонту квартири, якій здійснено восени-взимку 2017-2018 років силами волонтерів та громадських організацій. Зокрема, постелена нова підлога, проведено ремонт стелі, повністю замінено електрику, замінена вся сантехніка, встановлений бойлер, поклеєні шпалери, проведено ремонт санвузла. На сьогоднішній день у кімнаті де проживає багатодітна сім'я є спальні місця для дітей, постільна білизна, місце для навчання дітей, придбані нові меблі (стінка), нова кухня (а.с.74,160-164).

Заперечення проти вказаних фактів представниками позивача та третіх осіб суду апеляційної інстанції не надано.

Доводи представника відповідача про те, що передачу виділеної матеріальної допомоги всіляко затягували, що наслідком відмови ОСОБА_4 віддати невстановленій особі, яка вимагала частину з отриманих на ремонт коштів, став вихід комісії для обстеження житлових умов відповідача 05 вересня 2017 року та подальше звернення Приморської районної адміністрації Одеської міської ради до суду з даним позовом, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами.

Розпорядженням Приморської районної адміністрації від 07 вересня 2017 року №388 негайно відібрані неповнолітні ОСОБА_12, ОСОБА_15, ОСОБА_14 та малолітній ОСОБА_15 із родини ОСОБА_4, без позбавлення матері батьківських прав, із влаштуванням дітей до КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області».

Підставою для прийняття такого рішення у розпорядженні зазначені ті ж самі обставини, що наведені у позовній заяві, які докладно викладені в описовій частині постанови апеляційного суду. При цьому рішення ради опіки та піклування від 07 вересня 2017 року, протокол №17, судам першої та апеляційної інстанцій позивачем так і не було надано (а.с.6).

Як вже зазначалось, відповідно до вимог частини 2 статті 170 СК України, у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров'я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків.

Аналіз змісту розпорядження Приморської районної адміністрації від 07 вересня 2017 року №388 дозволяє зробити висновок про те, що в ньому не наведено виняткові обставини, які безпосередньо загрожували життю або здоров'ю дітей ОСОБА_4.

Відсутні у справі й дані про те, що відповідач ОСОБА_4 запрошувалась 02 березня 2017 року на засідання комісії з питань захисту прав дітей у м. Одесі та 07 вересня 2017 року на засідання ради опіки та піклування для дачі пояснень, тобто ОСОБА_4 була позбавлена можливості брати участь у вирішенні питання, яке стосувалося її дітей.

На виконання розпорядження від 07 вересня 2017 року 11 вересня 2017 року співробітниками служби у справах дітей Одеської міської ради та Портофранківського відділу поліції Приморського відділу поліції м. Одеси ГУНП в Одеській області ОСОБА_12, ОСОБА_15, ОСОБА_14 були відібрані від ОСОБА_4 та влаштовані до КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області».

Відібрати малолітнього ОСОБА_15 у той же день та в подальшому зазначеним працівникам не вдалося (а.с.54-55).

11 вересня 2017 року Приморська районна адміністрація Одеської міської ради звернулася до суду із вказаним позовом (а.с.2-5).

Частиною 3 статті 10 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до частини 1 статті 58 ЦПК України 2004 року належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною 2 статті 59 ЦПК України 2004 року обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія суддів вважає, що факти, наведені у розпорядженні Приморської районної адміністрації від 07 вересня 2017 року, та в похідній від нього позовній заяві, не в повній мірі відповідають дійсності.

Так, позивачем не надано будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів у розумінні статей 77-78 ЦПК України (аналог статей 58,59 ЦПК України 2004 року) та статті 79 ЦПК України про те, що відповідач ОСОБА_4, зокрема, протягом 2016 року та січня-вересня 2017 року, вела аморальний спосіб життя, разом із своєю матір'ю зловживала алкогольними напоями та саме у цій період ухилялась від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей у такій спосіб, який передбачав би застосування негайних заходів щодо відібрання від неї дітей.

Доводи позовної заяви про те, що ОСОБА_4 батьківські обов'язки стосовно дітей не виконує, що діти не нагодовані, мають неохайний зовнішній вигляд та брудний одяг, що відповідач не цікавиться тим, як діти проводять вільний час та систематично залишає малолітнього сина з бабусею, ґрунтуються виключно на доповідях, складених представниками відповідних міських служб за результатами окремих несистематичних перевірок помешкання відповідача. При цьому, суд першої інстанції не розглядав ніяких доказів на підтвердження такої інформації: не заслухав самих дітей, сусідів, лікарів, дільничного тощо.

В листі директора Одеського міського центра соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді (далі-ОМЦСССДМ) від 06 вересня 2017 року заступнику голови комісії з питань захисту прав дитини у м. Одесі, який позивачем приєднано до позову, крім іншого зазначено, що ОСОБА_4 не зловживає алкоголем, охайно вдягнена та постійно підвищує свій батьківський потенціал, у зв'язку з чим 01 вересня 2017 року відносно неї були подані документи на зняття з соціального супроводу до Піклувальної ради Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (а.с.35-36).

У відповіді директора ОМЦСССДМ від 16 січня 2018 року представнику ОСОБА_4 зазначено, що з 14 квітня 2017 року відповідач знаходилась на соціальному супроводі з якого була знята 01 вересня 2017 року. На теперішній час умови проживання в сім'ї для дітей задовільні, у квартирі зроблено поточний ремонт, робота з родиною триває за карткою обліку роботи з сім'єю (а.с.213).

Таким чином, інформація, наведена директором ОМЦСССДМ у зазначених вище листах, протирічить доводам представників позивача щодо ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей та підтверджує заперечення представників відповідача на позов.

Крім наведеного апеляційний суд також бере до уваги те, що:

-у 2014 році ОСОБА_4 отримала державну допомогу у зв'язку з вагітністю та пологами в розмірі 1257,29 грн. одноразово, при народженні ОСОБА_15 в сумі 41 280 грн.( з 01 вересня 2014 року-10 320 грн. одноразово, з 01 жовтня 2014 року по 30 вересня 2017 року по 860 грн. щомісячно);

- з 01 січня 2016 року виплата державної допомоги на дітей одиноким матерям, в т. ч. ОСОБА_4, була припинена,

- з 01 лютого 2017 року до 31 липня 2017 року ОСОБА_4 були призначені державні допомоги : як малозабезпеченій сім'ї ( з 01 січня 2017 року-6 513,05 грн., з 01 березня 2017 року-6 664,83 грн., з 01 травня 2017 року-6 934,34 грн.); як одинокій матері (з 01 січня 2017 року-5 734 грн., з 01 травня 2017 року- 6 069 грн.).

-крім наведеної вище державної допомоги ОСОБА_4, на утриманні якої знаходиться четверо дітей, інша матеріальна, гуманітарна допомога, а також будь-які заходи щодо поліпшення житлових умов до 2017 року не надавались;

-ОСОБА_4 щомісячно оплачує комунальні платежі;

-відповідач, після відібрання у неї дітей, систематично відвідувала заклад, де вони знаходились;

-допитані в апеляційному суді неповнолітні ОСОБА_12, ОСОБА_15 та малолітня ОСОБА_14 виявили бажання проживати разом із матір'ю, посилаючись на те, що отримували материнську увагу та турботу. При цьому перші двоє не підтвердили в повному обсязі зміст протоколів бесід, проведених психологом КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей служби у справах дітей Одеської міської ради Одеської області» 15 грудня 2017 року. Присутній при допиті дітей психолог оцінив їх свідчення як такі, що відповідають їх емоційній та психічній зрілості;

-троє старших дітей більше ніж півроку розлучені із своїм малолітнім братом;

-Духовне Управління Євангельських Християн Християнської Реформаторської Церкви, Громадська організація «Одеська міська Рада багатодітних сімей», Громадський союз «Альянс із захисту прав дітей» звернулися до апеляційного суду з клопотаннями не розлучати дітей з матір'ю, залишивши їх в сім'ї;

-за час розгляду справи в судах ОСОБА_4 змінила своє ставлення до виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання дітей.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Колегія суддів зазначає, що Європейський суд з прав людини (справа "Савіни проти України") у своєму рішенні від 18 грудня 2008 року звернув увагу на те, що передання дитини під державну опіку слід розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого повинно одразу припинитися, коли це дозволять обставини. Це означає, що такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і повинно оцінюватись у контексті позитивного обов'язку держави вживати виважених і послідовних заходів для сприяння возз'єднання дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та, якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер.

Факт того, що дитина може бути поміщена в середовище, яке більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням.

Європейський суд з прав людини у вказаній справі також звернув увагу на те, що передання дитини під державну опіку слід розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого повинно одразу припинитися, коли це дозволять обставини. Це означає, що такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і повинно оцінюватись у контексті позитивного обов'язку держави вживати виважених і послідовних заходів для сприяння возз'єднання дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та, якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер.

Колегія суддів вважає, що при розгляді справи суд першої інстанції фактично не дослідив дійсні обставини справи, не дослідив можливі альтернативи такому серйозному втручанню в право відповідача на повагу до сімейного життя, не зважив на неможливість відповідача через житлові умови, скрутне матеріальне становище та без цільової державної допомоги покращити побутові умови, не вислухав думку дітей.

Враховуючи те, що під час розгляду спору, допустимих та належних доказів обставин, які обумовлюють необхідність відібрання чотирьох дітей від матері не надано, ураховуючи, що судом першої інстанції не встановлені всі фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, та допущені порушення норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_22 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2017 року скасувати.

Відмовити у позові Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування, в інтересах неповнолітніх ОСОБА_12, ОСОБА_13 та малолітніх ОСОБА_14, ОСОБА_15 до ОСОБА_4, треті особи: Одеська місцева прокуратура №3, служба у справах дітей Одеської міської ради, про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 квітня 2018 року.

Головуючий /підпис/

Судді : /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області Г.Я. Колесніков