Справа № 647/369/18
№ провадження 2/647/233/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2018 року Бериславський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді: Корсаненкової О.О.

за участю секретаря: Бондаренко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Бериславі Херсонської області в порядку спрощеного провадження цивільну справу №647/369/18 за позовом ОСОБА_1 до адвоката ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів в сумі 17 000 грн.,

встановив:

У лютому 2018 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що 31.08.2017 року він звернувся до адвоката ОСОБА_2 з метою отримання адвокатських послуг з приводу оформлення договору дарування домоволодіння у рівних долях на онуків із встановленням певного режиму землекористування земельною ділянкою. Після спілкування, ОСОБА_2 повідомила йому скільки буде коштувати робота. Того ж дня, сплативши 17 000, 00 грн., йому було надано квитанцію до прибуткового касового ордеру №77 від 31.08.2017 року за послуги. Пізніше ОСОБА_3 дізнався, що оформлення договору дарування не входить до компетенції адвокатів, цим займається нотаріус, робота якого коштує всього пять тисяч гривень. ОСОБА_3 намагався отримати пояснення від відповідача, але ОСОБА_2 уникала зустрічей, а в телефонних розмовах не надавала чітких пояснень та після постановки питання про повернення коштів, перестала йти на контакт. 20.01.2018 року позивач звернувся до адвоката з листом, яким просив надати йому договір про надання правової допомоги та звіт про виконання його доручення. 30.01.2018 року він отримав відповідь, з якої вбачалося, що на виконання усного договору про надання правової допомоги, адвокатом надано послуги у загальному розмірі 21 120 грн., з яких сплачено авансовим платежем 17 000 грн. Позивач вважає, що адвокат ОСОБА_2 ввела його в оману, не складаючи відповідних процесуальних документів, не беручи участі в судових засіданнях, не захищаючи його інтереси, взяла гроші за нібито надані послуги. В звязку з чим, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 України на свою користь в порядку ст.1212 ЦК безпідставно набуті грошові кошти в сумі 17 000,00 грн.

Ухвалою суду від 16.02.2018 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

02.03.2018 року від відповідача надійшов відзив, в якому адвокат ОСОБА_2 просить відмовити в задоволенні позову. Відповідачем зазначено, що твердження ОСОБА_3 про звернення до неї, як до адвоката, з приводу оформлення договору дарування належного йому домоволодіння у рівних долях на онуків із встановленням певного режиму землекористування земельною ділянкою не відповідає дійсності та спростовується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, отриманої з офіційного сайту за індивідуальним податковим номером позивача, відповідно до якої останньому не належить жодного нерухомого майна. ОСОБА_3 звернувся до неї для надання консультацій з приводу отримання прав на земельні ділянки сільськогосподарського призначення на території Херсонської області, в тому числі, щодо участі у земельних торгах, а також щодо проведення роздержавлення земель шляхом передачі їх у спільну часткову власність на території Бериславського району. Як адвокат, вона повідомила ОСОБА_3, що надання такої розгорнутої консультації потребує роботи з офіційними сайтами, великим переліком нормативно-правових актів, та візитів до органів Держгеокадастру України та архівних установ, що потребує затрат у часі і година її роботи коштуватиме 640,00 грн., згідно Закону України «Про граничний розмір компенсацій витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», який був чинний на момент звернення. ОСОБА_3 повідомив, що має такі кошти і готовий їх сплатити. Для виконання поставленого ОСОБА_3 завдання необхідності представництва, на підтвердження якого необхідно було укласти письмовий договір, не виникло. Після опрацювання питання та надання консультацій, ОСОБА_3 оплатив надані послуги, на підтвердження чого отримав квитанцію№77 від 31.08.2018 року, про що було здійснено відповідний запис у Журналі прийому громадян та надання усних консультацій. Претензій та непорозумінь не виникало. 20.01.2018 року на її адресу надійшов лист від ОСОБА_3 з проханням надання копії договору про надання правової допомоги та звіту про виконання договору, на який відповідач надала позивачу звіт щодо виконаної роботи. Крім того, вважає, що посилання позивача на Закон України «Про захист прав споживачів» є безпідставним, оскільки зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про стягнення коштів в розмірі 17 000,00 грн., отриманих неправомірно. Фактично, ОСОБА_3 вимагає повернення коштів, сплачених за отриману ним послугу, про недоліки в якості якої він не заявляв протягом півроку. Відповідач вважає, що правила адвокатської етики нею порушено не було, клієнта відразу було проінформовано про обємність робіт та вартість їх виконання, отримано його згоду та оплату, у звязку з чим вважає, що позов є необґрунтованим.

14.03.2018 року на адресу суду надійшла відповідь ОСОБА_3 на відзив відповідно до якої позивач зазначає, що на підставі договору дарування від 16.06.2000 року він є власником будинку №33 по вул.Садовій в с.Одрадокамянка Бериславського району Херсонської області. Оскільки формування реєстрів почалося лише після набуття чинності Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.08.2004 року, відсутність в державних реєстрах інформації про його права на нерухоме майно не може бути доказом того, що в його власності немає жодного нерухомого майна. Крім того, у копії витягу з журналу прийому громадян та надання усних консультацій 2017 рік, в якому під №7 міститься запис про отримання коштів від ОСОБА_3, є помилка у по батькові позивача, що дає підстави вважати, що журнал було складено в односторонньому порядку, наспіх і можливо заднім числом. З приводу застосування у спірних відносинах Закону України «Про захист прав споживачів» зазначив, що відповідно до приписів ст.5 ЦПК України, стягнення з адвоката коштів, який не приступив до виконання його доручення є ефективним способом захисту його порушеного права. Також зазначив, що п.1 ч.2 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено наступна хронологія надання усних консультацій: надання консультації, запис в журналі, вручення документу, що підтверджує оплату гонорару. Однак, з листа адвоката №05/18 від 30.01.2018 року випливає, що спочатку відповідач взяв гонорар, а потім в період з 01.09.2017 року по 04.12.2017 року, нібито виконувала доручення. Належним і допустимим доказом в договірному праві щодо наявності відповідних підстав для виникнення грошових зобовязань є лише зафіксовані у письмовій формі умови договору, що в подальшому слугують підставами для розрахунків між сторонами та для обліку відповідних операцій, які у свою чергу, теж фіксуються лише у документальній формі, при цьому, первинні документи повинні складатися під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Так, відповідачем було надано первинний документ квитанцію до прибуткового касового ордера №77 від 31.08.2017 року, яка відповідно до наведених приписів законодавства повинна складатися після певної операції, і яку адвокат, керуючись приписами п.1 ч.2 ст.27 Закону, повинен був видати позивачу після надання усної консультації. За таких обставин, позивач вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Клопотань учасників справи про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надійшло.

Клопотання щодо зобовязання відповідача надати оригінал журналу прийому громадян та надання усних консультацій 2017 рік, зазначене у відповіді на відзив ОСОБА_3, не підлягає задоволенню, оскільки, відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Крім того, надана копія журналу прийому громадян та надання усних консультацій 2017 рік, належним чином засвідчена адвокатом ОСОБА_2

Вивчивши надані учасниками справи заяви по суті та додані до них докази, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного провадження.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №77 від 31.08.2017 року, адвокат ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 за послуги 17 000, 00 грн.

Згідно із листом від 20.01.2018 року ОСОБА_3 звернувся до адвоката ОСОБА_2 з проханням надіслати на його адресу договір про надання правової допомоги, на підставі якого ним було сплачено ОСОБА_2 17 000,00 грн., а також надати звіт про виконання договору про надання правової допомоги.

З листа адвоката ОСОБА_2 №05/18 від 30.01.2018 року на імя ОСОБА_3 вбачається, що останній звернувся до неї для надання обширних консультацій з приводу отримання прав на земельні ділянки сільськогосподарського призначення на території Херсонської області, в тому числі, щодо участі у земельних торгах. Адвокат повідомила, що надання такої розгорнутої консультації потребує багато роботи та часу і що година роботи коштуватиме 640,00 грн. Для виконання поставленого завдання необхідності представництва, на підтвердження якого необхідно укладати договір не виникло. Приєднано звіт про виконання усного договору про надання правової допомоги. Також зазначено, що 31.08.2017 року ОСОБА_3 сплачено авансовий платіж у сумі 17 000,00 грн., залишок несплачених коштів становить 4 120,00 грн.

Відповідно до витягу з Журналу прийому громадян та надання усних консультацій 2017 рік, під №7 міститься запис про отримання коштів від ОСОБА_3 31.08.2017 року, суттю питання є консультація участь в аукціоні щодо земель с/г призначення розпаювання земель у спільну часткову власність.

Надана відповідачем ОСОБА_4 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта за №115006628 про відсутність майна фізичної особи за РНОКПП НОМЕР_1 спростовується наданими позивачем договором про дарування жилого будинку серії АВМ №095006 від 16.06.2000 року та технічним паспортом на вказане домоволодіння, з яких вбачається, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку за адресою Херсонська область, Бериславський район, с.Одрадокамянка, вул.Садова, 33.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення грошових коштів позивач посилався на ст.1212 ЦК України, вказуючи, що відповідач адвокат ОСОБА_2 отримала кошти в розмірі 17 000 грн. без достатньої правової підстави.

За положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України, безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту.

Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Така правова позиція сформульована у постановах Верховного Суду України від 02.10.2013 року у справі № 6-88цс13, від 24.09.2014 року у справі № 6-122цс14.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених ст. ст. 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У відповідності до ч.1 ст.218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами.

Згідно із ч.1 статті 177 ЦК України, об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

З положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України вбачається, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст.1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобовязання повернути майно позивачу.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно із ч.1 ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

За п. 4 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське обєднання) зобовязується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобовязується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами ч.2 ст. 27 цього Закону, договір про надання правової допомоги може вчинятися усно, у тому числі, у випадку надання усних і письмових консультацій, розяснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди).

Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ст.ст.81, 83 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 31.08.2017 року ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_2, яка здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва ХС № 000076 від 31.01.2017 року, з приводу надання йому певних правових послуг, за що останнім було сплачено адвокату винагороду у розмірі 17 000 грн.

Зважаючи на те, що надання консультацій як усних, так і письмових, розяснень з правових питань охоплюється поняттям інших видів правової допомоги, визначеним у п.6 ст.1Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та відноситься до одного з видів адвокатської діяльності, визначеного у п.1 ч.1 ст.19 вказаного Закону, враховуючи наявність запису в журналі прийому громадян та надання усних консультацій адвоката ОСОБА_2 за 2017 рік про надання ОСОБА_3 консультацій відносно участі в аукціоні щодо земель с/г призначення, розпаювання земель у спільну часткову власність, а також документу, що підтверджує отримання від останнього винагороди за надані послуги у розмірі 17 000 грн., про що свідчать витяг з вказаного журналу та квитанція до прибуткового касового ордера № 77 від 31.08.2017 року, суд дійшов висновку, що між сторонами в усній формі було укладено договір про надання правової допомоги, що не суперечить чинному цивільному законодавству України.

Посилання позивача на те, що в журналі прийому громадян та надання усних консультацій за 2017 рік зазначено його по батькові як «Михайлович» свідчить про те, що журнал було складено в односторонньому порядку, наспіх, і можливо заднім числом, суд вважає необґрунтованими та голослівними, так як нічим не підтверджуються. Крім того, отримання ОСОБА_3 правових послуг від адвоката ОСОБА_2 підтверджується наданою позивачем квитанцією № 77 від 31.08.2017 року.

На виконання вказаного договору адвокатом ОСОБА_2 було здійснено ряд відповідних робіт, у тому числі зазначених у листі від 30.01.2018 року від 05/18.

Зміст консультацій, їх обсяг, термін та якість виконання, сума гонорару, а також інші умови укладеного між сторонами договору про надання правової допомоги не є предметом даного розгляду, оскільки підставою позову зазначено повернення безпідставно набутих коштів в порядку ст.1212 ЦК України, при цьому, як при зверненні до суду, так і після отримання позивачем відзиву на позов, ОСОБА_3 не було заявлено вимоги щодо визнання недійсним повязаного зі спором правочину (ч.3 ст.264 ЦПК України).

За встановлених обставин, оскільки судовим розглядом встановлено, що адвокат ОСОБА_2 набула майно (грошові кошти в розмірі 17 000 грн.) за існуванням достатньої правової підстави, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, на підставі договору про надання правової допомоги, зважаючи на вимоги ст.5, ч.2 ст.264 ЦПК України, за якими суд не може вийти за межі заявлених позовних вимог, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Зважаючи на те, що предметом позову та судового розгляду було стягнення безпідставно набутих коштів, за наслідком якого суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні вимог ОСОБА_3, при цьому якість, терміни, ціна та інші умови, за яких реалізується продукція, не були предметами судового розгляду, тобто дана справа не охоплюється Законом України «Про захист прав споживачів» та відповідно статтею 22 вказаного Закону, в порядку ч.1 ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь держави судовий збір у розмірі 704, 80 грн.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до адвоката ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів в сумі 17 000 грн. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до апеляційного суду Херсонської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1, 74341, Херсонська область, Бериславський район, с.Одрадокамянка, вул.Садова, 33, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_2, 74343, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Суддя О.О.Корсаненкова