Номер провадження: 22-ц/785/2683/18
Головуючий у першій інстанції Кравчук Т. С.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Цихиселі Л.Р.,

представника ОСОБА_3.- адвоката ОСОБА_4,

представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2017 року про забезпечення позову ОСОБА_5 до Споживчого товариства «Бєлінський» про зобов'язання вчинити дії та укласти акт прийому-передачі,

встановила:

Позивач ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, у якому просила зобов'язати Споживче товариство (далі - СТ) «Бєлінський» передати позивачці АДРЕСА_1 та укласти відповідний акт прийому-передачі.

Одночасно з подачею позову, представник позивача надав заяву про забезпечення позову, а саме просив суд в якості забезпечення позову накласти арешт на АДРЕСА_1.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2017 року провадження у справі було відкрито.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2017 року заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову було задоволено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 ставить питання про скасування зазначеної ухвали суду, із постановленням нової про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав

Як вбачається з матеріалів справи, 26 жовтня 2016 року, з метою придбання квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_3 перевів на рахунок ОСОБА_5 105 000 (сто п'ять тисяч) доларів США, що підтверджується банківською випискою ALSAPRTOUT-1071-000001 від 26.10.2016 року.

03 листопада 2016 року ОСОБА_5 уклала з СТ «Бєлінський» Договір асоційованого членства в споживчому товаристві № 1/28 від 03.11.2016 року, відповідно до умов якого зобов'язалась внести у вказане СТ долю в сумі 2 834 664, 00 (два мільйони вісімсот тридцять чотири тисячі шістсот шістдесят чотири) грн. для подальшого отримання у власність новозбудованої квартири АДРЕСА_1.

03 листопада 2016 року ОСОБА_5 внесла повну суму за договором асоційованого членства в споживчому товаристві, а саме 2 834 664, 00 грн., що за курсом долара США до гривні: 2700 грн. за 100 доларів США, склало 105 000 доларів США.

Таким чином, договір асоційованого членства оплачений ОСОБА_5 за рахунок особистих коштів ОСОБА_3, проте в якості Пайовика зазначена ОСОБА_5

У відповідності до п.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

З огляду на викладене, заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2017 року було у повному обсязі задоволено позовні вимоги ОСОБА_3. до ОСОБА_5 та було визнано вищевказаний договір асоційованого членства в СТ «Бєлінський» № 1/28 від 03.11.2016 року недійсним в частині Пайовика.

Переведено права і обов'язки Пайовика СТ «Бєлінський» з ОСОБА_5 на ОСОБА_3. Визнано за останнім право власності на майнові права на квартиру АДРЕСА_1, згідно асоційованого членства в СТ «Бєлінський» № 1/28 від 03.11.2016 року (а.с.47-50).

Постановою апеляційного суду Одеської області від 17 січня 2018 року, апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 було залишено без задоволення, вищевказане судове рішення залишено без змін (а.с.82).

Таким чином, зазначене судове рішення набрало законної сили, а тому за змістом ст. 129 Конституції України та у відповідності до ст. 18 ЦПК України є обов'язковим для виконання для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

З огляду на викладене, вищевказаними судовими рішеннями встановлено, що майнові права на квартиру АДРЕСА_1, належать саме ОСОБА_3.

Судом зазначених обставин не було враховано, а тому суд вирішив питання щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, майнові права, на яку належать особі, яка не була залучена до участі у справі, тобто ОСОБА_3., що у відповідності до п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України, яка була чинною на час постановлення оскаржуваної ухвали, та згідно п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України, в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017 року, є незаконним.

Крім того, судом не було враховано, що на сьогоднішній день не існує квартири АДРЕСА_1, на яку було накладено арешт, а маються лише майнові права на неї, які, між тим, належать не відповідачу у справі, а скаржнику ОСОБА_3. У зв'язку з цим, забезпеченням позову порушуються права останнього.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Проте, судом не було враховано, що позивачем не приведено жодного письмового доказу про реальність загрози невиконання можливого рішення суду, в т.ч. щодо намірів ОСОБА_3 здійснити відчуження спірної квартири.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її повністю спростовують, оскільки ухвалу постановлено не у відповідності до вимог процесуального права.

У зв'язку з цим, апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу суду скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_5 про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381- 384, 390 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2017 року про забезпечення позову скасувати.

Прийняти постанову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_5 про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено: 02.04.2018р.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Н.А. Кононенко

Т.В. Цюра