Справа № 298/1656/17
Номер провадження 2/298/35/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі;

головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі Брітовій Е.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Великий Березний цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом, в якому просить визнати недійсним договір фінансового лізингу №004581 з додатками, укладений 08 липня 2016 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН», стягнути з відповідача на його користь кошти у розмірі 15375 гривень. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 08 липня 2016 між ним та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу №004581, за умовами якого Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН», зобовязалося придбати новий трактор марки «ДТЗ 354.5», вартістю 150000 гривень та передати його на умовах фінансового лізингу у користування позивача, який у свою чергу зобовязався прийняти предмет лізингу та сплачувати за лізингові платежі та інші платежі згідно умов договору. Так, 08 липня 2016 року на виконання умов договору фінансового лізингу, позивач сплатив відповідачу платіж у розмірі 15375 гривень, після чого представник компанії повідомила, що трактор він зможе отримати на протязі трьох днів. Проте у визначений термін трактор так і не був доставлений. Позивач вважає, що даний договір не відповідає вимогам чинного законодавства, підписаний під впливом обману, є несправедливим, та під час його оформлення недодержано вимог про нотаріальне посвідчення договору. З аналізу змісту спірного договору фінансового лізингу від 08 липня 2016 року, укладеного між сторонами, випливає, що значна частина його умов є несправедливими відносно споживача та суперечить загальним принципам, зазначеним в ч. 1 ст. 808 ЦК України, а також положенням ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки всю відповідальність та всі ризики покладено на споживача (лізингоодержувача) та виключення такої для лізингодавця. Також, у відповідача немає ліцензії для здійснення фінансових послуг, щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що суперечить вимогам законодавства. Крім цього, відповідачем не було дотримано форми договору, оскільки за своєю правовою природою, договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору, відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу, укладається у письмовій формі, а договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи, підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону «про нотаріальне посвідчення договору» такий договір є нікчемний. На вимогу позивача розірвати договір та повернути сплачені ним кошти відповідач відмовився, тому такий просить визнати договір недійсним та стягнути сплачені ним кошти в судовому порядку.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, подав суду заява про розгляд справи без його участі, позов підтримав в повному обсязі та просив такий задоволити.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» в судове засідання не з'явився, однак надіслав суду відзив на позов, в якому проти позову заперечив з наступних підстав. Твердження позивача про те, що при оформленні договору недодержано вимог про нотаріальне посвідчення договору не ґрунтується на законодавстві, так як відповідно до Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. Крім того у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) поданих для вчинення нотаріальних дій свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, технічних паспортів на транспортні засоби, інші самохідні машини і механізми - при посвідченні договорів про їх відчуження, заставу, оренду, позичку, при видачі свідоцтва про право на спадщину. При посвідченні договору найму (оренди) або позички транспортного засобу нотаріус вимагає для огляду документ про реєстрацію транспортного засобу за фізичною чи юридичною особою (свідоцтво про реєстрацію, технічний паспорт тощо), а у випадку, коли транспортний засіб не підлягає реєстрації або коли реєстраційне посвідчення не є свідченням права власності на транспортний засіб, - документ, що підтверджує набуття наймодавцем права власності на нього (договори тощо). Договори лізингу транспортних засобів за участю фізичної особи посвідчуються нотаріусами з дотриманням загальних правил посвідчення договорів найму (оренди) та з урахуванням особливостей, установлених Цивільним кодексом України та Законом України «Про фінансовий лізинг». Враховуючи наведене для нотаріального посвідчення договору оренди транспортного засобу за участю фізичної особи необхідна наявність документа про реєстрацію транспортного засобу. Спірний договір є договором непрямого лізингу, у лізингодавця на момент укладення договору відсутній документ про реєстрацію транспортного засобу, оскільки останній зобовязується придбати його у майбутньому, після виконання позивачем умов договору, а відповідно відсутність такого документу є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії щодо посвідчення договору фінансового лізингу. Таким чином даний договір не підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому. Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Крім того, стверджуючи про несправедливість умов договору позивач не зазначає зміну яких положень договору зумовить визнання недійсним цих положень. Діяльність товариства не суперечить правилам здійснення лізингової діяльності та не впливає на економічну поведінку споживача продукції, з умовами договору позивач погодився підписуючи такий. ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» внесена до Реєстру осіб, які не є фінансовим установами але мають право надавати окремі фінансові послуги. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» фінансові послуги підлягають ліцензуванню. Відповідно до цього Закону ліцензування відбувається згідно з ліцензійними умовами провадження відповідного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону. На час укладення Договору ліцензійні умови провадження господарської діяльності з надання послуг фінансового лізингу не існували. Послуги фінансового лізингу надаються без ліцензії відповідно до затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 22 січня 2004 № 21 Положення про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами. Тобто, до моменту затвердження Кабінетом міністрів України відповідної постанови, юридичні особи, що за своїм правовим статусом не є фінансовими установами (тобто - такі як ТОВ "Лізингова компанія "ЕТАЛОН"), повинні здійснювати діяльність з надання фінансових послуг відповідно до вимог Положення № 21. Положення № 21 передбачає здійснення діяльності з надання послуг фінансового лізингу за наявності довідки про взяття на облік, виданої Нацкомфінпослуг та не передбачає ліцензування. ТОВ "Лізингова компанія "ЕТАЛОН" внесена до Реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, та видано довідку про взяття на облік юридичної особи від 08.10.2013 р. серія ФЛ № 513 з правом надання послуг з фінансового лізингу (копія довідки додається). Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 року №913 ліцензійні умови у частині, що стосується суб'єктів господарювання, які провадять діяльність з надання послуг з фінансового лізингу, надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, надання гарантій та поручительств, надання послуг факторингу та довірчого управління фінансовими активами та внесені до дня набрання чинності цією постановою до Державного реєстру фінансових установ або реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, застосовуються через шість місяців з дня набрання чинності цією постановою. На час укладення договору ліцензійні умови провадження господарської діяльності з надання послуг фінансового лізингу не існували. Вимога позивача про стягнення 375 грн. витрат на сплату банківської комісії також не може бути задоволена, оскільки ці кошти отримано банком за переказ готівки і відповідач цих коштів не отримував. Враховуючи наведене, відповідач просить позовну заяву залишити без задоволення та розглянути справу за відсутності представника ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН».

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд прийшов до наступного висновку.

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що 08 липня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» та ОСОБА_2 було укладено договір фінансового лізингу № 004581 (з додатками), предметом якого є трактор ДТЗ зазначений у п.3.1.Договору та у Додатку №3 до договору, вартістю відповідно 150 000 ( сто пятдесят тисяч) гривень.

На виконання умов даного договору, ОСОБА_2М, згідно квитанції №62-102К від 08 липня 2018 року, вніс кошти в сумі 15 000 грн. на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН», реєстраційного платежу згідно договору фінансового лізингу №004581 від 08 липня 2016 року.

Крім того, згідно квитанції №62-102К від 08 липня 2018 року, було внесено кошти в сумі 375 грн. комісії банку за прийняття платежу згідно договору фінансового лізингу №004581 від 08 липня 2016 року.

Як вбачається з відповіді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» №1212 від 12 серпня 2016 року, щодо розгляду заяви ОСОБА_2 про розірвання договору №004581 від 08 липня 2016 року та повернення коштів, згідно умов даного договору позивачем було сплачено комісію за організацію, що передбачає одноразову плату за організацію, оформлення та виконання договору фінансового лізингу. Згідно умов договору, у випадку розірвання такого лізингоодержувачем до підписання Акту приймання-передачі предмета лізингу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20 відсотків від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію даного договору не повертається.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг" договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу), розмір лізингових платежів, інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Аналогічне визначення договору лізингу міститься і у ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг".

Відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України "Про фінансовий лізинг" (ч. 2 ст. 806 ЦК України та ч. 1 ст. 2 Закону України "Про фінансовий лізинг").

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (п. 2, 3 ч. 3 ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону).

За умовами п. 5.4 Договору фінансового лізингу у разі збільшення вартості предмета лізингу до моменту його замовлення лізингодавцем, відповідно до п. 1.3 цього договору, лізингоодержувач повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем із метою відповідності відсоткового розміру авансового платежу, визначеного в додатку № 1 до цього договору, фактичній вартості предмета лізингу на момент його купівлі у продавця, а також одноразово сплатити різницю комісії за організацію до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем. У разі зменшення предмета вартості на момент його передачі лізингоодержувачу різниця комісії за організацію поверненню не підлягає.

Відповідно до п.п. 4.3.5 і 4.3.6 вказаного Договору лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір за умови невиконання лізингоодержувачем умов цього договору. При цьому лізингодавець не зобов'язаний завчасно повідомляти лізиногоодержувача про розірвання цього договору, а також у випадку неможливості здійснити продаж та/або поставку предмета лізингу, який визначив лізингоодержувач, із причин, які не залежать від лізингодавця. У такому випадку лізиногодавець повертає лізингоодержувачу кошти на умовах п. 12.12 цього договору.

У п. 12.12 договору передбачено, що у випадку розірвання договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання у розмірі 20% від сплаченої суми авансових платежів. У такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається.

За умовами Договору (п. 5.1 договору) предмет лізингу передається у користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 50 робочих днів із моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця таких платежів: комісії за організацію, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, а також відшкодування платежів за реєстрацію та страхування предмета лізингу.

Ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється.

Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно, зокрема, основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Ч. 6 даної статті передбачено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Крім того, предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів (ст. 807 ЦК України).

Відповідно до ст. 184 Цивільного кодексу України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.

Окрім того, згідно п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність із надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (п. 11-1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Таким чином, судом встановлено відсутність ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що у даному випадку посилання позивача про несправедливі умови спірного договору, відсутність у відповідача відповідної ліцензії для надання фінансових послуг та відсутність нотаріального посвідчення спірного договору, оскільки договір фінансового лізингу №004581 від 08 липня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон», нотаріально посвідчено не було, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У ч. ч. 2, 3 ст. 216 ЦК України зазначено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а винна сторона зобовязана відшкодувати іншій стороні завдані вчиненням недійсного правочину збитки. Отже відповідач має повернути позивачеві отримані за недійсним договором лізингу №004581 від 08 липня 2016 року, кошти у сумі 15000 гривень.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача 375 грн. банківської комісії при перерахунку платежу, то суд приходить до переконання, що дана вимога не підлягає до задоволеня, оскільки ці кошти отримано банком за переказ готівки і відповідно відповідач їх не отримував.

Крім того, та відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 18, 81, 141, 247, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 203, 215, 220, 227, 628, 779, 806 ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» (, р/р 2140, МФО 300711; 01033 м. Київ, вул. Кутузова, 18/7, к.613) про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів задоволити частково.

Договір фінансового лізингу №004581 з додатками, укладений 08 липня 2016 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» визнати недійсним.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» на користь ОСОБА_2 15000 (пятнадцять тисяч) гривень внесеного реєстраційного платежу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» в дохід держави судовий збір у розмірі - 1267 (одна тисяча двісті шістдесят сім) гривень 20 коп.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуюча: М.С.Лютянська