Справа № 473/993/18
РІШЕННЯ

іменем України

"02" квітня 2018 р. м. Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

Головуючої - судді Висоцької Г.А.

За участю секретаря Радєвої Н.В.

ОСОБА_1

Представника кривдника- Сторчак С.О.

Розглянувши матеріали цивільної справи № 473/993/18 за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, відповідно до якого просить заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з нею за адресою: м. Вознесенськ вул. Лісна буд № 45; заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань 500 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_2

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_2 вказує на те, що рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02.08.2017 року шлюб між нею та ОСОБА_3 розірвано. Починаючи з початку 2018 року ОСОБА_3 створює для неї несприятливі умови для проживання, оскільки зловживає алкоголем і хворіє на запійний алкоголізм, постійно створює конфліктні ситуації, під час яких нецензурно лається і на дітей в тому числі, неодноразово штовхав її, вдарив кулаком в обличчя, висловлює словесні образи, погрожує підпалом будинку та вбивством. На виклики працівників поліції ОСОБА_3 пояснює, що він є власником будинку, поводиться агресивно. В лютому 2017 року вже притягувався до адмінвідповідальності за ст. 173-2 ч 1 КУпАП. Таким чином, на її думку дії ОСОБА_3 носять фізичне та психологічне насильство, які спричиняють психологічної шкоди їй та їх спільним дітям.

ОСОБА_2 в судовому засіданні подану заяву підтримала та просили її задовольнити, з підстав, що у ній наведені. Крім того, пояснила, що одразу після подачі до суду даної заяви ОСОБА_3 знов перебуваючи у стані алкогольного спяніння вчинив скандал, виніс з дому телевізор, вона була змушена викликати поліцію, відносно нього склали адмінпротокол.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заяву про видачу обмежувального припису не визнав, вважаючи, що вона не підлягає задоволенню, оскільки обставини, наведені у ній, не відповідають дійсності, а ОСОБА_3 будь-якого домашнього насильства стосовно своєї колишньої дружини та дітей не вчиняв, оскільки ОСОБА_2 жодного разу не пройшла медичного освідування на предмет завдання їй тілесних ушкоджень і взагалі конфлікти у колишнього подружжя виникають через майно, яке на даний час не поділене, тому просив відмовити у задоволенні заяви, оскільки вона не підтверджується належними та допустимими доказами.

Вислухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи, показання свідків, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі у період з 16.08.2003 року по 15.08.2017 року та є батьками ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження .

Згідно копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 08.12.2005 року за заявником ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на житловий будинок № 45 по вул. Лісній в м. Вознесенську Миколаївської області, загальною площею 51,1 кв. м.

Судом встановлено та не заперечувалося в судовому засіданні заявником, що колишнє подружжя ОСОБА_2 на даний час має спір з приводу поділу спільного майна, але ніхто з них це питання, ні перед судом, ні в добровільному порядку, перед нотаріусом досі не порушили.

Також судом встановлено, що на даний час між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 шлюб розірвано, останній проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Заявниця стверджує, що ОСОБА_3 в присутності дітей ображає її, принижує, нецензурно лається та на адресу старшої доньки.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що є хрещеною меншої доньки заявниці і подругою останньої. Зазначила, що між заявником і ОСОБА_3 часто виникали непорозуміння з приводу права спільної сумісної власності, зловживання заінтересованої особи алкоголем, його безпричинну агресію до колишньої дружини та старшої доньки.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що є матірю заявника. Вона дуже стурбована тим, що ОСОБА_3 застосовує до її доньки та старшої онуки фізичне та психологічне насильство, він кричить, брутально висловлюється, його не можна заспокоїти, після народження меншої доньки він систематично зловживає алкоголем, виносить з будинку сумісне майно.Вказує, що в січні і лютому 2018 року вона була присутня коли за викликом доньки приїхала міліція і ОСОБА_3 кричав і лаявся, його не можна було заспокоїти.

Суд не може покласти в основу рішення, покази вищезазначених свідків, оскільки останні фактично підтвердили, що сварки між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виникають з приводу поділу майна, а їх покази в частині застосування заінтересованою особою психологічного насильства до колишньої дружини були непослідовними та не узгоджуються з іншими доказами по справі.

Оцінюючи письмові докази, долучені заявником, в якості підтвердження звернення до працівників поліції з приводу застосування до неї зі сторони ОСОБА_3 психологічного та фізичного насильства, суд вважає, що самі по собі звернення із відповідними заявами не можуть підтвердити факт застосування такого насильства. Крім того, сама заявниця суду повідомила, що відносно ОСОБА_3 працівниками поліції складався протокол про вчинення насильства в сім'ї в лютому 2017 року та в лютому 2018 року.

Відповідно до п.3, п. 6, п. 7, п. 8 ч.1 ст. 1 цього Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Статтею 16 вищезазначеного закону передбачено ведення Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Єдиний державний реєстр випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі (далі - Реєстр) - це автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, адаптування, зміни, поновлення, використання, поширення (розповсюдження, реалізації, передачі), знеособлення і знищення визначених цим Законом даних про випадки домашнього насильства та насильства за ознакою статі.

До Реєстру вносяться відомості (окремо за кожним випадком насильства). Формування Реєстру здійснюється окремо за кожним випадком домашнього насильства, насильства за ознакою статі шляхом внесення до нього відповідної інформації. Персональні дані про особу, яка повідомила про вчинення насильства, зберігаються у Реєстрі протягом одного року з дня надходження відповідної інформації про вчинення насильства. Персональні дані про постраждалу особу зберігаються у Реєстрі протягом трьох років з дня вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі.

Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Частиною 2 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема відповідно до п. 2 - це усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи.

Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07.03.2017 року притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч 1 КУпАП, його було визнано винним та піддано стягненню у вигляді 30 годин громадських робіт.

Згідно наданої заявником інформації, вона протягом лютого 2018 року неодноразово зверталася до Вознесенського ВП ГУНП з приводу сварок з ОСОБА_3, де останній погрожував їй фізичною рас правою, ображав нецензурно.

Так 24.02.2018 року відносно ОСОБА_3 працівниками поліції було складено адміністративний протокол за ст. 173-2 ч. 2 КУпАП за насильство в сімї, умисні дії психологічного характеру, застосування нецензурної лексики та погрози фізичною розправою,

В судовому засіданні даний адміністративний протокол і матеріали додані до нього було досліджено, однак рішення судом щодо зазначеного протоколу і дій ОСОБА_3 на час розгляду заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису прийнято не було, оскільки для розгляду з поліції він ще не надходив.

Враховуючи те, що заявником не надано суду належних та достатніх доказів вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства на час звернення до суду щодо ОСОБА_2, а отже і не доведено, що ОСОБА_3 є кривдником відносно своєї колишньої дружини.

Також, заявником не обґрунтовані ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно ОСОБА_3 обмежувального припису і його максимального строку.

При цьому суду не надано жодних доказів, щодо внесення зазначеного випадку до Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі та притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ознаками статті ст. 173-2 КУпАП на час, що передував зверненню до суду із даною заявою, а за таких обставин суд вважає заяву передчасною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4,13, 82, 263, 265, 350-1 350-6 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_2, заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Миколаївської області протягом 30 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області.

У разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 03.04.2018 року.

Суддя: Висоцька Г.А.