Справа №333/7169/18
Провадження №2/333/560/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2018 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючої судді Круглікової А.В.,

при секретарі Іщенко А.О.,

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовною заявою: ОСОБА_1, 69005, АДРЕСА_1

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, 69050, АДРЕСА_2

про стягнення заборгованості, -

встановив:

ОСОБА_1 (далі за текстом ОСОБА_1О.) звернувся до суду з позовом про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (надалі ФОП ОСОБА_2Г.) суми заборгованості в розмірі 39 834,12 грн. за договором від 09.09.2016 р. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач вказував, що 09.09.2016 р. між сторонами у справі укладено договір на покупку металопластикових конструкцій, на виконання умов якого позивачем сплачено відповідачу суму коштів в розмірі 36 434 грн. Разом з тим, свої зобовязання з виготовлення і передачі металопластикових конструкцій відповідач не виконав. У звязку з чим, позивач просить суд позов задовольнити та стягнути з відповідача суму коштів в розмірі 39 834,12 грн.

Відповідач в судові засідання жодного разу не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Судом направлено на адресу відповідача, за якою останній зареєстрований судові повістки. Однак, на адресу суду повернулися конверти з причини «за закінченням терміну зберігання». Отже, з невідомих суду причин відповідач не зявився за їх отриманням. У звязку з вищезазначеним, на підставі ч.10 ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про час, дату та місце слухання справи.

На підставі викладеного, керуючись ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності відповідача за наявними в матеріалах справи доказами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, заслухавши пояснення позивача, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною 2 ст. 867 передбачено, що Замовник має право у будь-який час до здачі йому роботи відмовитися від договору побутового підряду, сплативши підрядникові частину встановленої ціни роботи пропорційно роботі, фактично виконаній до повідомлення про відмову від договору, та відшкодувавши йому витрати, здійснені до цього моменту з метою виконання договору, якщо вони не входять до частини ціни роботи, яка підлягає сплаті.

Право замовника на відмову від договору підряду в будь-який час до закінчення роботи передбачено також нормами ч. 4 ст. 849 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги про стягнення заборгованості, позивач посилається на договір на покупку металопластикових конструкцій від 09.09.2016 р. (а.с. 5-6), за умовами якого (п. 1.1. договору) Замовник доручив, а Виконавець зобовязався організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій за розцінками Виконавця.

Відповідно до п.п. 1.2., 2.1. вказаного вище договору, Замовник зобовязався сплатити та прийняти готові вироби та роботу згідно умовам цього договору. Вартість виробів складає 37 400 грн.

Завдаток 15 000 грн. Борг до передачі у власність 22 400 грн. (п.п. 2.2., 2.3. договору).

За умовами п. 3.1. договору, Замовник зобовязується сплатити вартість виробів, що складає 37 400 грн.

Згідно з п. 3.2. договору, після виконання п. 3.1. Виконавець зобовязується передати у власність Замовника виготовлені вироби протягом 60 робочих днів з моменту укладення договору.

Пунктом 3.9. договору передбачено, що зобовязання Виконавця за цим договором вважаються виконанні в повному обсязі після підписання Замовником акту приймання-передачі виробів.

Розглянувши наведений вище договір судом встановлено, що договір на покупку металопластикових конструкцій від 09.09.2016 р. укладений між «ОСОБА_3А.» (мовою оригіналу) в якості Замовника та ФОП ОСОБА_2 в якості Виконавця.

Як пояснював позивач в ході розгляду цієї справи, зазначення у договорі замість ОСОБА_1 (позивача) «ОСОБА_3А.» (мовою оригіналу) було технічною помилкою при його укладенні сторонами. Даний факт, зокрема, підтверджується співпадінням серії та номеру паспорту, що зазначені в договорі, а також адреси Замовника. Також, позивач вказував, що на виконання умов вказаного вище договору, останнім були перераховані відповідачу грошові кошти в загальній сумі 36 434 грн., а саме:

-09.09.2016 р. в сумі 15 000 грн., що підтверджується копією дублікату квитанції за № 166732486 (а.с. 7);

-10.10.2016 р. - в сумі 7 467 грн., 10.11.2016 р. - в сумі 7 467 грн., 10.12.2016 р. - в сумі 7 467 грн. та в сумі 67 грн., що підтверджується записами на умовах спірного договору від 09.09.2016 р.

Розглянувши наведені вище докази, судом встановлено, що згідно дублікату квитанції за № 166732486 (а.с. 7) ОСОБА_1 перерахував грошові кошти в сумі 15 000 грн. отримувачу ОСОБА_4.

Разом з тим, вбачається, що ОСОБА_4 не є стороною договору на покупку металопластикових конструкцій від 09.09.2016 р. Також, згідно вказаного договору останній не містить умов щодо сплати коштів на його виконання саме - ОСОБА_4.

Крім того, як встановлено судом, із змісту вказаної квитанції не вбачається, що кошти в сумі 15 000 грн. були сплачені позивачем саме на виконання умов договору на покупку металопластикових конструкцій від 09.09.2016 р.

При цьому, посилання позивача на сплату 10.10.2016 р., 10.11.2016 р. та 10.12.2016 р. суми коштів в загальному розмірі 22 468 грн., що, як вказував позивач, підтверджується змістом самого договору, судом визнається недоведеним оскільки навпроти дати та платежу на умовах договору стоять підписи особи, із змісту яких не можливо ідентифікувати особу відповідача та встановити, що вказані кошти були дійсно отриманні саме Виконацем послуг ФОП ОСОБА_2

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2). Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3).

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ФОП ОСОБА_2 за договором на покупку металопластикових конструкцій від 09.09.2016 р. суми основного боргу в розмірі 36 434 грн. є недоведеними та не підтвердженими доданими документами, а отже, не підлягають задоволенню судом.

У звязку з чим, у задоволені позову в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 36 434 грн. судом відмовляється.

Крім того, позивачем за прострочення виконання основоного зобовязання заявлено до стягнення 733,67 грн. 3% річних та 2 660,45 грн. індексу інфляції за період з 28.03.2017 р. по 27.11.2017 р.

Згідно з ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 3 % річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлено інший розмір відсотків.

Оскільки матеріалами справи не доведено наявності суми основної заборгованості за договором на покупку металопластикових конструкцій від 09.09.2016 р., суд дійшов висновку, що підстави для нарахування на вказану суму 733,67 грн. 3% річних та 2 660,45 грн. індексу інфляції за наведений вище період відсутні. За таких обставин, у задоволені позову в цій частині відмовляється.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 640 грн. покладається судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 23.03.2018 р.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В.Круглікова