Номер провадження: 22-ц/785/2704/18
Номер справи місцевого суду: 520/9661/14-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2018 року м. Одеса

Втім, з огляду на розмір заявлених вимог та принцип диспозитивності цивільного судочинства, зазначені вимоги підлягають задоволенню в розмірі, заявленому позивачем, тобто 11 148 612 грн 50 коп.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з відповідачів упущеної вигоди у вигляді вартості непроданої квартири в розмірі 37 500 000 грн, що еквівалентно 1 500 000 доларів США, колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що права позивача порушені не були в цій частині, так як квартира АДРЕСА_1 не вибула із власності ОСОБА_2, а тому і відсутні правові підстави для задоволення позову в цій частині.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, колегія суддів також звертає увагу на наступні обставини.

Пред'являючи позов, ОСОБА_2 просив суд покласти солідарну відповідальність на відповідачів по відшкодуванню шкоди.

За правилами ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Апеляційним судом встановлено, що шкоду позивачу завдано спільними діями ОСОБА_3 та ОСОБА_4

18 грудня 2015 року ОСОБА_4 померла.

Спадкоємцями ОСОБА_4 за законом є її чоловік ОСОБА_3, та діти померлої ОСОБА_5, ОСОБА_5 та малолітня ОСОБА_6

Відповідно до ч. 1 ст. 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов'язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем.

Порядок погашення зазначених обов'язків спадкодавця перед кредиторами передбачений ст. 1282 ЦК України, та залежить від того, чи перейшла спадщина до одного із спадкоємців або до декількох із них, а також від розміру їхніх спадкових часток. За наявності кількох спадкоємців кожен з них відповідає за борги спадкодавця пропорційно до одержаної ними частки у спадковому майні.

Як вбачається із матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4, всі відповідачі прийняли спадщину, шляхом подання відповідної заяви у встановлений законом шестимісячний строк.

Таким чином, відповідальність спадкоємців ОСОБА_4 за її борги, носить частковий характер, і обмежується вартістю майна, успадкованого цією особою. Разом із цим, жоден із відповідачів не отримав свідоцтва про право на спадщину за законом, а тому встановити дійсну вартість спадкового майна не представляється можливим.

Задовольняючи позов про відшкодування шкоди частково, колегія суддів вважає, що майнова шкода не підлягає відшкодуванню з малолітньої ОСОБА_6, так як в силу ч. 2 ст. 31 ЦК України малолітня особа не несе відповідальності за завдану нею шкоду, та, відповідно, і обов'язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана ОСОБА_4 до малолітньої ОСОБА_6 не перейшов.

Таким чином, відшкодуванню підлягає майнова шкода, завдана позивачу ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в розмірі 13 148 612,5 грн (2 000 000 грн + 11 148 612,5 грн), виходячи із такого розрахунку: ОСОБА_3 5/8 частин від розміру майнової шкоди ( ? +1/4 частина спадкового майна) - 8 217 882,81 грн, ОСОБА_5 1/8 частина від розміру майнової шкоди 1 643 576,56 грн, ОСОБА_5 1/8 частина від розміру майнової шкоди - 1 643 576,56 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Що стосується вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів вважає, що вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як розяснено у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її збагачення.

Як зазначив позивач, в зв'язку із неправомірними діями ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які виразились у штучному створенні перешкод у продажу його квартири та отриманні значного прибутку, він зазнав фізичних та душевних страждань, приниження честі та гідності. Порушились особисті та сімейні економічні плани позивача, його сім'я опинилася в скрутному матеріальному становищі. Внаслідок тривалих переживань погіршився стан здоров'я позивача, що виразилося у перенесеному позивачем інфаркті.

Ці обставини підтверджуються випискою із історії хвороби ОСОБА_2 за № 3054, відповідно до якої 06.03.2015 року позивач поступив до кардіологічного відділення МКЛ № 1 із гострим заднім інфарктом міокарда. Також ці обставини підтверджуються випискою із історії хвороби № 4387/1212 МКЛ № 3 від 05.12.2014 року та випискою із історії хвороби № 1931/611 від 05.06.2012 року.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_2 дійсно спричинена моральна шкода, але її розмір у 2 500 000 грн, на думку колегії суддів, є значно завищеним, тому з урахуванням вищевикладених обставин, тривалості порушення прав позивача колегія суддів дійшла висновку, що моральна шкода підлягає стягненню з ОСОБА_3 в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн.

Відмовляючи у вимогах про стягнення моральної шкоди з інших відповідачів, колегія суддів керується вимогами ч. 2 ст. 1231 ЦК України, відповідно до якої до спадкоємця переходить обов'язок відшкодування моральної шкоди, завданої спадкодавцем, яке було присуджено судом зі спадкодавця за його життя.

Доводи ОСОБА_3 та його представника про те, що він не може бути належним відповідачем по справі, так як заява про забезпечення позову від 16 березня 2010 року подана за підписом адвоката ОСОБА_7, якій на той час був представником лише ОСОБА_4, а в матеріалах цивільної справи за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Одеської міської ради, Виконкому Одеської міської ради, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання розпоряджень незаконними, визнання договору купівлі-продажу, свідоцтва про право власності недійсними, про усунення перешкод в користуванні спільною сумісною власністю, яка знаходилась в провадженні Приморського районного суду м. Одеси, відсутня довіреність від ОСОБА_3 на представництво його інтересів адвокатом ОСОБА_7, а також ті, що в матеріалах цієї справи містяться документи (заяви, скарги, клопотання) які підписані не самим ОСОБА_2, а невідомою особою судова колегія не приймає до уваги виходячи з наступного.

Матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Одеської міської ради, Виконкому Одеської міської ради, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання розпоряджень незаконними, визнання договору купівлі-продажу, свідоцтва про право власності недійсними, про усунення перешкод в користуванні спільною сумісною власністю, яка знаходилась в провадженні Приморського районного суду м. Одеси були витребувані та досліджені в процесі апеляційного розгляду судом апеляційної інстанції.

Дійсно, в матеріалах витребуваної справи відсутня письмова довіреність ОСОБА_3 на представництво його інтересів адвокатом ОСОБА_7, однак, аналізуючи оглянуті матеріалів справи, судова колегія звертає увагу на наступне.

Всі заяви, клопотання, уточнення позову та інші процесуальні документи були подані до суду в письмовому вигляді, в них зазначено, що вони подаються адвокатом ОСОБА_7 як представником позивачів на підставі доручення. Зазначені документи містять як підпис одного ОСОБА_7, підписи тільки ОСОБА_3 та ОСОБА_4, так і підписи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом з підписом адвоката ОСОБА_7 як їх представника. Майже на всі судові засідання (в тому числі і 19 березня 2010 року коли була розглянута заява Приморським районним судом м. Одеси та постановлена ухвалу про забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2А.) зявлялися ОСОБА_3 разом з адвокатом ОСОБА_7 Відповідно до деяких журналів судового засідання, в цих засіданнях приймав участь один адвокат ОСОБА_7 із зазначенням, що він є представником позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (т.1 оглянутої справи). Жодного разу в процесі розгляду тієї справи ОСОБА_3 не зазначав, що адвокат ОСОБА_7 не є його представником, що в нього інша правова позиція ніж у його дружини та адвоката, а навпаки, виходячи з журналів судових засідань, вони займали весь час єдину правову позицію з усіх питань.

Колегія суддів не може пояснити відсутність в матеріалах справи письмової довіреності за 2010 рік на адвоката ОСОБА_7 від позивача ОСОБА_3

При цьому, колегія суддів також звертає увагу на наступне.

Відповідно до чинної на той час редакції статті 32 ЦПК України, позов може бути пред'явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо:

1) предметом спору є спільні права чи обов'язки кількох позивачів або відповідачів;

2) права і обов'язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави;

3) предметом спору є однорідні права і обов'язки.

Співучасники можуть доручити вести справу одному із співучасників, якщо він має повну цивільну процесуальну дієздатність.

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були співучасниками по справі, та на підставі вказаної вище статті мали право доручити вести справу одному із них.

Також, на час розгляду заяви про забезпечення позову діяла наступна редакція ст. 42 ЦПК України, відповідно до положень якої повноваження представників сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, мали бути посвідчені такими документами:

1) довіреністю фізичної особи;

2) довіреністю юридичної особи або документами, що посвідчують службове становище і повноваження її керівника;

3) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.

2. Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або посадовою особою організації, в якій довіритель працює, навчається, перебуває на службі, стаціонарному лікуванні чи за рішенням суду, або за місцем його проживання.

3. Довіреність від імені юридичної особи видається запідписом посадової особи, уповноваженої на це законом, статутомабо положенням, з прикладенням печатки юридичної особи.

4. Повноваження адвоката як представника можуть також посвідчуватись ордером, який виданий відповідним адвокатським об'єднанням, або договором.

5. Оригінали документів, зазначених у цій статті, або копії з них, посвідчені суддею, приєднуються до справи.

6. Фізична особа може надати повноваження представникові за усною заявою, яка заноситься до журналу судового засідання.

Частину шосту статті 42 виключено на підставі Закону №2453-VI (2453-17) від 07.07.2010 - зміни щодо здійснення повноважень Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та були ввежені в дію після початку діяльності Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ а саме тільки з 1 листопада 2010 року.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що протягом 2010 року адвокат ОСОБА_7 по справі за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Одеської міської ради, Виконкому Одеської міської ради, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання розпоряджень незаконними, визнання договору купівлі-продажу, свідоцтва про право власності недійсними, про усунення перешкод в користуванні спільною сумісною власністю, яка знаходилась в провадженні Приморського районного суду м. Одеси представляв інтереси обох позивачів. Більш того, після передачі справи від судді Свяченої, в 2012 році (т.2) матеріали справи вже містять нові письмові довіреності на адвоката ОСОБА_7 як від позивача ОСОБА_3 так і від позивача ОСОБА_4

Щодо неналежності підпису на процесуальних документах, то судовому засіданні 20.02.2018 року ОСОБА_2 особисто підтвердив те, що всі заяви, скарги та інші процесуальні документи по цій справі були подані або ним особисто, або його представниками від його імені, він дійсно підписував деякі документи трохи іншим підписом у звязку з тим, що після перенесеного інсульту координація його рухів ще була дещо порушена.

Відповідно до положень статті 212 ЦПК України (яка були чинна на момент розгляду справи судом першої інстанції) с уд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

В статті 214 ЦПК (яка були чинна на момент розгляду справи судом першої інстанції) зазначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 215 ЦПК (яка були чинна на момент розгляду справи судом першої інстанції) в мотивувальній частині рішення суд зазначає: встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини; мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти; чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався;

Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне зясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглядаючи справу, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права у зв'язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до припису ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що за подання позову позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 3654 грн, за подання апеляційної скарги позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 7579 грн (хоча повинен був сплатити 4019,40 грн) (т.2 а.с.97,100), за проведення експертизи сплатив 275,61 грн, по справі виноситься постанова про часткове задоволення позову, тому судові витрати підлягають стягненню з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_5 пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 липня 2016 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, неповнолітньої ОСОБА_6, в інтересах якої діє її законний представник ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_8, третя особа Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду у розмірі 8 217 882,81 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду у розмірі 1 643 576,56 грн.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду у розмірі 1 643 576,56 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 600 гривень за подачу позову та 670 гривень за подачу апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 310 гривень за подачу позову та 335 гривень за подачу апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 310 гривень за подачу позову та 335 гривень за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

ОСОБА_9

Повне судове рішення складено 06.03.2018 року