Єдиний унікальний номер 725/8/18
Номер провадження 2/725/5/18
27.03.2018 року м. Чернівці
Першотравневий районний суд м. Чернівці у складі:
головуючого судді Галичанський О.І.
при секретарі Симик І.М.
за участю представника позивача - ОСОБА_1 та позивачки ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_2) до ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) про стягнення боргу,
Позивачка звернулась до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що 05.08.2017 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, оформлений відповідною борговою розпискою. За умовами вказаного договору вона передала відповідачу грошові кошти в сумі 200 доларів США (5571,19 грн.), яку відповідач зобовязувався повернути у строк до 19.08.2017 року.
Вказала, що у встановлений договором строк відповідач взятих на себе зобовязань не виконав та грошові кошти не повернув.
На підставі викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просила стягнути з відповідача на її користь суму заборгованості в гривневому еквіваленті в розмірі 6116,73 грн.
В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав та просив суд задовільнити позов.
Справа слухалась у відсутності відповідача, який не зявився в судове засідання незважаючи на те, що належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи .Про причини своєї неявки суд не повідомив.
У відповідності до вимог п.п 1,2,4, ч.1 ст. 280 ЦПК України - суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки представник позивачки не заперечував проти розгляду даної справи за відсутності відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення.
У відповідності до вимог п. 1,2,3,4,5 ч.1, ч.2 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити . При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.
Судом встановлено, що 05 серпня 2017року відповідач написав розписку, якою підтвердив факт отримання від позивачки грошових коштів в сумі 200 доларів США, які зобовязувався повернути у строк до 19.08.2017 року, без сплати будь-яких відсотків (а/с 52).
Ще однією умовою даної розписки , є те , що після спливу строку повернення боргу , відповідач зобов»язується сплатити 40 відсотків за користування коштами.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
За змістом ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Як вбачається з правової позиції Верховного суду України, викладеного у постанові №6-1967цс 15 від 11.11.2015 року, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів.
Так, зі змісту написаної відповідачем розписки вбачається, що вона містить усі істотні умови характерні для договору позики.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення боргу за договором позики Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
З аналізу вище викладеного вбачається, що у разі пред'явлення позову про стягнення боргу, позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України слід встановити наявність між позивачем та відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору і його умов.
У відповідності до правового висновку Верховного суду України, сформованого у постанові №6-50цс16 від 24.02.2016 року, договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).
Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Так, ст. 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо.
Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно повному обсязі позикодавці проставляють на даному договорі відмітку про повний розрахунок підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Таким чином, заборгованість за вказаним вище договором, оформленим борговою розпискою, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні.
Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Так, позивач просила стягнути з відповідача борг в гривневому еквіваленті, а саме у розмірі 6116,73 грн., що відповідає розміру позики в сумі 200 доларів США станом на 27.12.2018 рік . Із заявою про зміну позоних вимог позивач не звертався, тому враховуючи неможливість суду виходити за межі заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, про необхідність стягнення заборгованості у межах суми, заявленої позивачем у позові.
На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 526, 530, 533, 625, 626, 627, 638, 1046, 1047, 1049, 1051 ЦК України, ст.ст. 4,76-83, 141,263-265,273,280-284 ,354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_2 заборгованість за борговою розпискою від 05.08.2017 року у розмірі 6116,73 грн. ( шість тисяч сто шістнадцять гривень сімдесят три копійки) , яка складається із 5571 грн. 19 коп. - основний борг; 59 грн. 53 коп.- три відсотки річних; 228 грн. 41 коп.- інфляційні; 257грн. 60 коп.- проценти за користування.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 640 ( шістсот гривень) за звернення до суду з позовною заявою.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга подається подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 30.03.2018 року
Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці О. І. Галичанський