Провадження № 2/537/426/2018
Справа № 537/715/18
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.03.2018 р. м. Кременчук

Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді Маханькова О.В.,

за участі секретаря судового засідання Скічко Н.В.,

представника позивача Родзинської Я.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Крюківського районного суду в м. Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третьої особи Крюківський відділ Управління міграційної служби України в Полтавській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

До Крюківського районного суду м.Кременчука з позовом звернулася ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третьої особи Крюківський відділ Управління міграційної служби України в Полтавській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1

На обґрунтування заявлених вимог повідомила, що відповідно до Договору дарування будинку,посвідченого 04 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Курячим В.М. ,позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Згідно довідки ТОВ «Місто для людей Кременчук» за № 100/36 від 18.01.2018 року у вищезгаданому житловому будинку зареєстровані: дочка позивача -ОСОБА_6, син позивачки- ОСОБА_13, чоловік позивачки - ОСОБА_8, батько - ОСОБА_9, дядько- ОСОБА_3 та ОСОБА_11. Дядько ОСОБА_3, зареєстрований у належному позичці житловому будинку з 21 червня 1998 року.

Згідно Акту про не проживання ТОВ «Місто для людей Кременчук» від 18.01.2018 року, ОСОБА_3 з 1998 року та по теперішній час не проживає за адресою реєстрації, а саме: АДРЕСА_1.

Із зазначеного часу відповідач у домоволодінні не з'являвся, не сплачував витрати по утриманню нерухомого майна. На території домоволодіння відсутні його особисті речі. ОСОБА_3, не проживаючи за місцем своєї реєстрації не приймає участі в оплаті комунальних послуг, своїми діями створює перешкоди у користуванні власністю.Добровільно знятися з реєстраційного обліку він не бажає. У зв'язку з тим, що відповідач двадцять років не проживає в спірному домоволодінні, він може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Прохала визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, прохала суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та третя особа в судове засідання не з'явилися по невідомій суду причині, про час та місце слухання справи були належним чином повідомлені , будь яких заперечень до суду не надали.

Визнавши подані позивачем докази достатніми для встановлення фактів, що мають суттєве значення для вирішення спору, за наявності відповідної згоди, суд вважає за можливим проведення розгляду справи.

Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

В судовому засіданні встановлено, що згідно договору дарування будинку,посвідченого 04 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Курячим В.М. , позивач ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно довідки ТОВ «Місто для людей Кременчук» за № 100/36 від 18.01.2018 року у вищезгаданому житловому будинку зареєстровані: дочка позивача -ОСОБА_6, син позивачки- ОСОБА_13, чоловік позивачки - ОСОБА_8, батько - ОСОБА_9, дядько- ОСОБА_3 та ОСОБА_11. Дядько ОСОБА_3, зареєстрований у належному позичці житловому будинку з 21 червня 1998 року.

Згідно Акту про не проживання ТОВ «Місто для людей Кременчук» від 18.01.2018 року, ОСОБА_3 з 1998 року та по теперішній час не проживає за адресою реєстрації, а саме: АДРЕСА_1.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила,що ОСОБА_3 є її дядьком, не проживає в будинку з 1998 року, зараз не проживає і ніколи не проживав. Відомо, що він десь живе в селі, але в якому селі невідомо.

Свідок ОСОБА_8 є чоловіком позивачки, ніколи не бачив ОСОБА_3 в цьому будинку. Зі слів родичів, ОСОБА_3 лише був зареєстрований за адресою- АДРЕСА_1,але не проживав в будинку.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою ,що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. провадиться в судовому порядку тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки підставою та предметом спору щодо зняття відповідача з реєстрації є захист права власності, а не оскарження дій органу реєстрації на який покладено лише обов'язок відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрації місця проживання та перебування особи, а також зняття з реєстрації, в тому числі і на підставі остаточного рішення суду, то рішенням суду щодо захисту порушеного права власності шляхом зняття особи з реєстрації не буде порушено прав і обов'язків органу реєстрації.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у йото здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вимогами ч. 2 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчиненню нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» від 11.12.2003 року № 1382-1V, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням...), свідоцтва про смерть.

У відповідності з ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом

На даний момент відповідач не проживає у вказаній квартирі тривалий термін, не оплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участь у спільному побуті, тобто він вважається таким, що втратив право користування ним.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження майном.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4,7,10,13,81,130,141,223,263-266 ЦПК України, ст. ст. 16, 321, 391 ЦК України, ст.72 ЖК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третьої особи Крюківський відділ Управління міграційної служби України в Полтавській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити.

Вважати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким , що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Полтавської області через Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області протягом тридцяти днів з дня складання рішення в повному обсязі.

Суддя: Маханьков О.В.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 29 березня 2018року.