Справа № 761/4519/14-ц
Провадження № 2-зз/761/35/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Піхур О.В.

за участі:

секретаря судового засідання Григоренко А.В.,

представника заявника

ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання ОСОБА_1 про зняття арешту у цивільній справі за позовом за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,-

в с т а н о в и в:

У лютому 2018 року заявник звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даним клопотанням про скасування заходів забезпечення позову шляхом зняття арешту з майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1, що на праві власності належить заявнику, який накладено на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 03.04.2014 року у цивільній справі №761/4519/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, в обґрунтування зазначивши, що в зв'язку з тим, що рішення суду набрало законної сили, виконавче провадження закінчено на підставі повного виконання боржником покладених на нього зобов'язань, тому потреба в заходах забезпечення позову відпала.

В судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги заяви та просив суд їх задовольнити.

Заінтересовані особи в судове засідання не з'явилися, про час та день розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. За таких підстав суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з'явилися.

Суд, вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява про скасування арешту підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03.04.2014 року накладено арешт на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1, який зареєстрований по АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, паспорт громадянина України, серія та номер НОМЕР_2, виданий 20.10.1995 р., Приморським РВ УМВС України в Одеській області; заборонено ОСОБА_1, який зареєстрований по АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, паспорт громадянина України, серія та номер НОМЕР_2, виданий 20.10.1995 р., Приморським РВ УМВС України в Одеській області, вчиняти будь - які дії, які спрямовані на відчуження нерухомого майна, а саме: трикімнатної квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13.06.2014 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики було задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 1194000,00 (один мільйон сто дев'яносто чотири тисячі) грн., судові витрати в розмірі 3654,00 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн., а всього підлягає стягненню : 1197654,00 (один мільйон сто дев'яносто сім тисяч шістсот п'ятдесят чотири) грн.

07.04.2016 року державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №48476038, у зв'язку з тим, що з боржника стягнуто на користь стягувача борг у повному розмірі, крім того стягнуто виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій, постановлено припинити чинність арешту майна боржника, накладений постановою державного виконавця від 28.10.2015 року по виконавчому провадженню.

Згідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22 грудня 2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

В свою чергу, за приписами ч. 1 та п.3 ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Між тим, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань.

Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Тобто, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього порушує право власності відповідача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном та власний розсуд.

Таким чином, виходячи з вищенаведених вимог законодавства, а також враховуючи те, що обставини, які стали підставою для арешту майна заявника, відсутні, а дія арешту порушує права останнього, як власника, суд дійшов висновку, що спосіб захисту, обраний заявником у вигляді зняття арешту з нерухомого майна, обґрунтований та передбачений законом.

З огляду на викладене та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 321, 391 ЦК України, ст.ст. 12,76,77,78,79,80,81,263,265,280,285,289 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Скасувати заходи забезпечення позову встановлені ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03.04.2014 року у цивільній справі №761/4519/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, а саме: скасувати арешт на майно: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1, який зареєстрований по АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, паспорт громадянина України, серія та номер НОМЕР_2, виданий 20.10.1995 р., Приморським РВ УМВС України в Одеській області.

Ухвалу може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя