Справа № 344/1992/13-ц
Провадження № 22-ц/779/357/2018
Головуючий у 1 інстанції Хоростіль Р. В.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Матківського Р.Й., Фединяка В.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю: відповідачки ОСОБА_2 та її представника -

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ «Ідея Банк», правонаступником якого є ТОВ «Нью Файненс Сервіс» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене головуючим суддею Хоростіль Р.В. 29 березня 2013 року,

в с т а н о в и в:

У лютому 2013 року ПАТ «Ідея Банк» було пред'явлено до ОСОБА_2 позов про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги були мотивовані тим, що у зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору №А06.001.70555, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс» та ОСОБА_2 27.08.2008 року на суму 13 440 грн, зі сплатою 24,8 % річних від залишкової суми кредиту, строком на 18 місяців, утворилась заборгованість, яка станом на 24.01.2013 року становила 14 596,65 грн. Посилаючись на те, що в добровільному порядку ОСОБА_2 відмовляється повертати вищевказану заборгованість, позивач ПАТ «Ідея Банк», який за генеральним договором про відступлення прав за кредитними договорами ТОВ «ФК «Гарант Плюс» від 06.10.2008 року придбав у ТОВ «ФК «Гарант Плюс» права кредитодавця за вказаним кредитним договором, просив стягнути її з ОСОБА_2 в судовому порядку, а також сплачений судовий збір.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 29 березня 2013 року позов ПАТ «Ідея Банк» задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 596,65 грн та 229,40 грн судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального права, а також на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. Зокрема, на думку ОСОБА_2, суд першої інстанції повинен був провести заочний розгляд справи, оскільки її не було на жодному судовому засіданні. При цьому, вказує апелянт, повістки про виклик до суду їй надсилались на адресу, за якою вона не проживає, і суду про цей факт було відомо. Такими діями, вказує апелянт, судом першої інстанції було позбавлено її права захищати свої інтереси в суді, заперечувати проти позовних вимог банку, а також надавати суду свої докази та витребувати від позивача необхідні документи. Відповідач ОСОБА_2 вважає неналежним доказом у справі наданий позивачем розрахунок заборгованості, оскільки у ньому не відображено період нарахування, відсоткову ставку, ставку пені. А тому, зазначає апелянт, із його змісту неможливо перевірити вірність нарахування відсотків та пені. Крім того, зазначає відповідач, судом першої інстанції не було враховано того, що документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановити розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Однак, позивачем таких документів про часткове погашення нею заборгованості подано не було. Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, ОСОБА_2 просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 березня 2018 року замінено позивача ПАТ «Ідея Банк» його процесуальним правонаступником ТОВ «Нью Файненс Сервіс».

В судове засідання представник ТОВ «Нью Файненс Сервіс» не з'явився з невідомих причин, хоч судове повідомлення було вручено завчасно. Отже, є правові підстави для розгляду справи у його відсутності. В надісланій на адресу апеляційного суду заяві про заміну сторони у справі ТОВ «Нью Файненс Сервіс» зазначало, що за даним кредитним договором наявна кредитна заборгованість у розмірі 5 644,59 грн, яку й просило стягнути з ОСОБА_2

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_2 та її представник апеляційну скаргу з вищенаведених мотивів підтримали. Додатково відповідач вказала, що вона сплачувала заборгованість за даним кредитним договором згідно затвердженого графіка щомісячно по 1 030 грн, а в загальному сплатила - 16 274 грн. Однак, визнала, що при здійсненні платежів нею могли бути допущені порушення строку внесення чергових платежів. Тому допускає, що по цій причині могла виникнути заборгованість по кредиту. В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 погодилась із сумою наявної у неї перед ТОВ «Нью Файненс Сервіс» заборгованості у розмірі 5 644,59 грн.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши наявні матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до частково задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Задовольняючи позов ПАТ «Ідея Банк», суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 14 596,65 грн, у зв'язку із невиконанням останньою умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів. Однак, повністю погодитись із таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не може з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що 27.08.2008 року між ТОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс», права кредитодавця за вказаним кредитним договором якого придбав ПАТ «Ідея Банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №А06.001.70555 на суму 13 440 грн, зі сплатою 24,8 % річних від залишкової суми кредиту, строком на 18 місяців (а.с.7). Умовами вказаного кредитного договору та графіком щомісячних внесків повернення кредитних коштів передбачено щомісячними платежами у розмірі 1029,42 грн (а.с.8).

Згідно наданої позивачем довідки-розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором станом на 24.01.2013 року у ОСОБА_2 виникла заборгованість у розмірі 14 596,65 грн, з яких: 3 092,30 грн - прострочена заборгованість, 4 371,80 грн - прострочені проценти за користування кредитом, 74,56 грн - строкові проценти, 134,40 грн - нарахована плата за обслуговування кредиту, 564,48 грн - прострочена плата за обслуговування кредиту, 4 279,11 грн - пеня та 2 080 - віндикаційні витрати (а.с.6).

Однак, на думку апеляційного суду, згадана довідка-розрахунок не є належним доказом кредитної заборгованості відповідача та її розміру з огляду на таке.

Кредитні відносини регламентуються ст. ст. 1054-1057 ЦК України Законами України «Про Національний банк України», «Про банки і банківську діяльність», «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», «Про захист прав споживачів», а також нормативно-правовими актами Національного банку України, зокрема «Положенням про організацію бухгалтерського обліку та звітності в байках України», затвердженим постановою Правління НБУ №566 від 30.12.1998р. і «Положенням про організацію операційної діяльності в банках України», затвердженим постановою Правління НБУ №254 від 18.06.2003р., «Інструкцією про касові операції в банках України», затвердженою постановою Правління НБУ №337 від 14.08.2003р., «Інструкцією про бухгалтерський облік операцій з готівковими коштами та банківськими металами в банках України», затвердженою постановою Правління НБУ №495 від 20.10.2004р.

Відповідно до ст.51 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківські розрахунки проводяться у готівковій та безготівковій формах згідно із правилами, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку України.

За нормами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський та податковий облік базується на даних первинних документів, які підтверджують здійснення господарських операцій.

Відповідно до п.4 «Положення про організацію операційної діяльності в банках України» - операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи. Операції з готівкою оформляються касовими документами. Касові документи оформляються відповідно до вимог, визначених нормативно-правовими актами Національного банку з організації касової роботи в банках України. Документи на отримання та видачу готівкових коштів мають складатися відповідно до вимог Національного банку щодо організації касової роботи в банках України.

Отже, операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для документування таких операцій є первинні документи, які мають бути оформлені належним чином - містити всі необхідні реквізити.

Таким чином, зважаючи на відсутність належних первинних документів, які б підтверджували розрахунок заборгованості відповідача, а також те, що поданий позивачем розрахунок не відображає періоду нарахування, відсоткової ставки, пені, неможливо перевірити правильність нарахування позивачем вищезазначених сум. Тому апеляційний суд вважає, що подана позивачем довідка-розрахунок заборгованості у розмірі 14 596,65 грн не є належним доказом кредитної заборгованості ОСОБА_2

Крім того, апеляційний суд зауважує, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, що у відповідності до ч.3 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення. Зокрема, судом першої інстанції належним чином не було повідомлено відповідача про місце і час розгляду справи.

Так, судом першої інстанції в порядку ч.3 ст. 122 ЦПК України (чинного на момент подачі позовної заяви) було витребувано інформацію про місце проживання та перебування ОСОБА_2 та встановлено, що вона не зареєстрована за адресою, вказаною позивачем, а за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.32). Однак, суд першої інстанції усі судові повістки та процесуальні документи по даній справі надсилав їй за адресою, названою позивачем - АДРЕСА_2.

Частиною 1 статті 6 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом

Зокрема, у п. 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін ? одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Таким чином, не можна вважати, що суд першої інстанції дотримався вимог щодо належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. ст. 74?76 ЦПК України, позбавивши ОСОБА_2 права захищати свої інтереси в суді, заперечувати проти позовних вимог банку, а також надавати суду свої докази та витребовувати від позивача документи.

Разом з тим, апеляційний суд зауважує, що в засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 визнала наявність заборгованості перед ТОВ «Нью Файненс Сервіс», який є правонаступником позивача ПАТ «Ідея Банк» у розмірі 5 644,59 грн, з яких 3 091, 30 грн основного боргу, 2 553, 29 грн заборгованість за процентами та комісія.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Таким чином, оскільки відповідач частково визнала заборгованість за кредитним договором №А06.001.70555 від 27.08.2008 року у розмірі 5 644,59 грн, і сумнівів у добровільності такого визнання апеляційний суд немає, позов ПАТ «Ідея Банк», правонаступником якого є ТОВ «Нью Файненс Сервіс», слід задовольнити частково.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову про стягнення заборгованості.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 29 березня 2013 року в даній справі скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов ПАТ «Ідея Банк», правонаступником якого є ТОВ «Нью Файненс Сервіс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Нью Файненс Сервіс» 5 644,59 грн заборгованості за кредитним договором, з яких: 3 091, 30 грн основного боргу, 2 553, 29 грн заборгованість за процентами та комісія.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Повний текст постанови виготовлено 28 березня 2018 року.

Суддя-доповідач: В.А. Девляшевський

Судді: Р.Й. Матківський В.Д. Фединяк