Справа № 316/399/18
Провадження № 2-о/316/27/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2018 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області, у складі: головуючого судді: Капустинського М.В., за участю секретаря удового засідання: ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Енергодарі Запорізької області цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа: Енергодарський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального Управління юстиції у Запорізькій області, про встановлення факту смерті особи у певний час,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (надалі заявник) звернулася до Енергодарського міського суду Запорізької області з заявою, в обґрунтування якою зазначає, що є донькою ОСОБА_3 (а.с.9, 8). Ії батько ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер - 22.02.2018 року в м.Єнакієве Донецької області, причиною смерті стала злоякісна пухлина правої легені, що зазначено у довідці про наслідки смерті (а.с.10). На час смерті ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, яке є тимчасово окупованою територією України. Зазначає, що їй було видано свідоцтво про смерть її батька (а.с.11). Однак, як зясувалось, дане свідоцтво про смерть видано органами, які знаходяться на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконною, у звязку з чим будь-який документ, виданий цими органами є недійсним і не створює правових наслідків, у звязку з чим вона не може переоформити спадщину. Енергодарським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області їй було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть батька, оскільки медичні документи видані органами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, а також розяснено право звернення до суду (а.с.12).

Просить суд встановити факт смерті, а саме, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_4 Україна, громадянин України, зареєстрований на час смерті за адресою: Україна, АДРЕСА_1 помер, дата смерті: 22 лютого 2018 рік, місце смерті: Україна, Донецька область, місто Єнакієве, причина смерті: «злоякісна пухлина правої легені» та зобовязати Енергодарський міський відділ ДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області видати їй свідоцтва про смерть.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку:

Згідно п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно наказу Міністерства юстиції України від 25.11.2014 №247/7 «Про переміщення органів та установ юстиції Донецької області». Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Донецької області, що знаходились на тимчасовій неконтрольованій території, переміщено на підконтрольну Україні території, але бланки суворої звітності вивезені не були, у зв'язку з чим, видані на цій території після 01.12.2014 року документи про державну реєстрацію актів Цивільного стану не є документом територіальних органів Міністерства юстиції України.

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»№ 1207-VІІ, передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окуповані території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина перша). Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом (частина друга). Будь який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті. Є недійсним і не створює правових наслідків (частина третя).

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повно і всебічно зясованих обставин підтверджених дослідженими доказами в їх сукупності у тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», смерть підлягає державній реєстрації.

Частиною 1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою (пункт перший); рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою (пункт другий).

Суд зазначає, що відповідно до розяснень п.18 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму ВСУ № 15 від 25.05.98) передбачено, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

З урахуванням вищезазначеного, оцінивши надані докази в їх сукупності та враховуючи той факт, що батько заявника помер на території, яка відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085 в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.05.2015 року №428р (із змінами) «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» - відноситься до території на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, тобто документи видані на цих територіях не мають юридичної сили на території України, суд вважає, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.19 Конституції України, Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ст. 2, 4, 10, 76-80, 247, 258, 259, 263-265, 273, 293, 294, 315, 317, 319, 352, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити юридичний факт смерті, а саме: 22 лютого 2018 рік помер ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_4, Україна, громадянин України, місце смерті: Україна, Донецька область, місто Єнакієве, причина смерті: «злоякісна пухлина правої легені».

Енергодарському міському відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області провести державну реєстрацію смерті: громадянина України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, місце народження: село Данилівка Великомихайлівський район Одеська область Україна, зареєстрованого на час смерті за адресою: Україна, АДРЕСА_2 помер, дата смерті: 22 лютого 2018 рік, місце смерті: Україна, Донецька область, місто Єнакієве, причина смерті: «злоякісна пухлина правої легені» та видати свідоцтво про смерть.

Допустити негайне виконання рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя: М. В. Капустинський