Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

02 квітня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Бондаренко О. В. ,

при секретарі Бондаренко Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визначення частки в спадковому майні, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом 22.11.2017 року мотивуючи тим, що 23.01.2015 року померла його мати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1. Він, ОСОБА_1, та відповідач - ОСОБА_2 являються спадкоємцями першої черги після померлої матері. Він у визначений законодавством строк звернувся до нотаріальної контори для оформлення спадкових прав, однак постановою нотаріуса йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з тим, що не визначена частка померлого у спільному майні. Тому, позивач просив в судовому порядку визначити частку померлої 23.01.2015 року ОСОБА_3, у майні спільної сумісної власності у вигляді квартири АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить задовольнити вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, відзив на позов до суду не подав.

Суд, дослідивши матеріали справи, матеріали спадкової справи № 139/2015 щодо майна померлої 23.01.2015 року ОСОБА_3, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленою статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Судом встановлено, що 23.01.2015 року у віці 73 років померла ОСОБА_3, яка була зареєстрована та проживала з 03.04.2001 року по день смерті за адресою: АДРЕСА_2. Разом із нею на день смерті був зареєстрований та проживав ОСОБА_2 з 03.04.2001 року по теперішній час. Позивач ОСОБА_1 являється сином померлої, зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, тому у визначений законодавством строк 19.05.2015 року звернувся до нотаріальної контори із завою про прийняття спадщини та 13.11.2017 року отримав постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадкове майно в звязку з тим, що неможливо визначити частку спадкодавця у праві власності на квартиру АДРЕСА_1, що підтверджено матеріалами справи ( а.с. 4-11) та матеріалами спадкової справи № 139/2015 щодо майна померлої 23.01.2015 року ОСОБА_3 ( а.с. 39-62).

Також, з матеріалів спадкової справи ( а.с. 39-62) вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2, сини померлої 23.01.2015 року ОСОБА_3, заяву про відмову від прийняття спадщини за законом не подавали, позивач подав заяву про прийняття спадщини, а відповідач відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, заповіт ОСОБА_3 не складала.

Отже, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, являються спадкоємцями першої черги після померлої 23.01.2015 року матері ОСОБА_3.

З Договору купівлі продажу квартири від 21.03.2001 року ( а.с. 60 на звороті), вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 набули у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1, даний договір посвідчено державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Київської області, зареєстровано в реєстрі за № 1-1302 та зареєстровано 21.03.2001 року в Білоцерківському МБТІ за № 11189.

Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно п.224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус може видати свідоцтво про право власності на спадщину після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення ( визначення) частки померлого в спільному майні.

Відповідач не надав до суду жодних належних та допустимих доказів в спростування доводів позивача та в підтвердження домовленостей між ним та ОСОБА_3 щодо встановлення розміру часток у квартирі.

Отже, враховуючи, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, суд приходить до висновку, що частка померлої 23.01.2015 року ОСОБА_3, у майні спільної сумісної власності у вигляді квартири АДРЕСА_1, становить 1/2 частину, на яку мають право ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в порядку спадкування, а 1/2 частина вказаної квартири належить на праві власності відповідачу згідно вказаного договору купівлі продажу.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, витрати позивача компенсуються за рахунок відповідача в разі задоволення позовних вимог, тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються судові витрати в розмірі 640,00 грн. ( сплачений позивачем судовий збір а.с. 2).

Керуючись ст.ст. 15, 16, 368, 370, 1217, 1261, 1268 ЦК України, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, ст.ст. 12, 76 81, 258, 259, 264 265, 268, 274-279, 280-283, 354, 355, 430 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визначення частки в спадковому майні, задовольнити.

Визначити частку померлої 23.01.2015 року ОСОБА_3, у майні спільної сумісної власності у вигляді квартири АДРЕСА_1, в розмірі 1/2 частини.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 640,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його вкладення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Суддя ОСОБА_4