Справа № 211/315/18
Провадження № 2/211/861/18
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

22 березня 2018 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської областіу складі :

головуючого судді Н.О. Сарат.,

при секретарі С.М. Зоріній.

за відсутності сторін, розглянувши в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради про визначення місця проживання дитини з батьком, -

ВСТАНОВИВ:

25.01.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради, про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування своїх вимог послалася на те, що 19.04.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб на території Турецької Республіки в місті Стамбул. Від шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Донька також народилася в м. Стамбул (Есенюрт) на території Турецької Республіки. Після народження дитини вони переїхали на постійне проживання до України. Згодом відносини між сторонами погіршилися. Сім"я перестала існувати, відповідач не цікавиться ні дружиною ні дитиною. Не бажає спілкуватися з нею. Донька знаходиться на повному утриманні позивача. Матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, в житті дитини участі не приймає. Виявляє байдужість до дитини та її потреб. В зв"язку з тим, що відповідач є громадянином Туреччини , він може вивезти за кордон дитину оскільки згода на це позивача не потрібна. Позивач вважає, що відповідач може викрасти дитину та вивезти до Туреччини. Тому просить суд визначити місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір"ю - ОСОБА_1, у квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

В судове засідання позивач не з'явилася, від неї та її представника ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності , на позовних вимогах наполягали, просили задовольнити позов.

Відповідач в судове засідання не з"явився, причини неявки суду не відомі.

Служба у справах дітей надали лист та письмові пояснення відповідно до яких служба вказує, що під час розгляду спорів між батьками щодо місця проживання дитини , враховується особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров"я дитини та інші обставини , що мають істотне значення. На цей час малолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з матір"ю, ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1. За місцем проживання створені необхідні умови для проживання дитини та її розвитку. Для дитини та матері виділена окрема кімната, яка облаштована місцем для сну та гри , відпочинку дитини, дівчинка забезпечена повноцінним харчуванням. Батько малолітньої ОСОБА_2, проживає в Турецькій Республіці, документів , які б свідчили про його можливість утримувати дитину та її виховувати відсутні. Дані факти підтверджуються Висновком виконкому Довгинцівської районної в місті ради від 02.03.2018 року "про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1", та актом обстеження місця проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 та дитини від 14.02.2018 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що 19.04.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб на території Турецької Республіки в місті Стамбул. (а.с. 7-9).

Від шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Донька також народилася в м. Стамбул (Есенюрт) на території Турецької Республіки. (а.с. 14-15).

Після народження дитини сторони переїхали на постійне проживання до України. Згодом відносини між сторонами погіршилися. Сім"я перестала існувати, відповідач не цікавиться ні дружиною ні дитиною. Не бажає спілкуватися з нею. Донька знаходиться на повному утриманні позивача. Матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, в житті дитини участі не приймає. Виявляє байдужість до дитини та її потреб. Батько не з"являється та не проживає з дитиною та позивачем за адресою АДРЕСА_1 , проживав там без реєстрації в період з 01.08.2017 року до 15.12.2017 року, з цього часу його не бачили за вказаною адресою.

Згідно довідки № 213/18 виданої ГУДМС України в Дніпропетровській області 31.01.2018 року малолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України з народження згідно ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про громадянство України".

Служба у справах дітей надали лист та письмові пояснення відповідно до яких служба вказує, що під час розгляду спорів між батьками щодо місця проживання дитини , враховується особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров"я дитини та інші обставини , що мають істотне значення. На цей час малолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з матір"ю, ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1. За місцем проживання створені необхідні умови для проживання дитини та її розвитку. Для дитини та матері виділена окрема кімната, яка облаштована місцем для сну та гри , відпочинку дитини, дівчинка забезпечена повноцінним харчуванням. Батько малолітньої ОСОБА_2, проживає в Турецькій Республіці, документів , які б свідчили про його можливість утримувати дитину та її виховувати відсутні. Дані факти підтверджуються Висновком виконкому Довгинцівської районної в місті ради від 02.03.2018 року "про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1", та актом обстеження місця проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 та дитини від 14.02.2018 року.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу Українимати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Частиною 1ст. 150 СК України визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях повазі до інших людей, любові до членів своєї сім`ї, родини. Брак любові у дитячі роки це духовний дисбаланс на усе життя.

Згідно зіст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

За змістом ч.ч. 1, 2ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди що до того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Матеріали справи не містять таких доказів, які б свідчили про аморальну поведінку позивача, відсутність можливості матеріально та морально забезпечити дитину, приймати участь у вихованні доньки. Наведені вище правові норми та інші обставини справи свідчать про можливість позивача забезпечувати нормальний всебічний розвиток дитини.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

З матеріалів справи суд вбачає, що позивач має постійне місце проживання, вона створила всі умови для проживання, виховання та всебічного розвитку дитини, позитивно характеризується.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Згідно до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідач відомостей про його відношення до дитини не надав, доказів по справі від нього не надійшло .

З огляду на вищевикладене, судом встановлено, що існують всі підстави для визначення місця проживання дитини разом з його матір'ю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.151, 161, 171 СК України, ст.ст. 12,13, 81, 141, 259, 223, 264 ЦПК України , суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради про визначення місця проживання дитини з батьком - задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір"ю - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, у квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене учасниками справив апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя: Н. О. Сарат