Постанова

Іменем України

12 березня 2018 року

м. Київ

справа № 461/6294/16-ц

провадження № 61-707св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представник відповідача - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», подану представником ОСОБА_5, на рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 квітня 2017 року у складі судді Стрельбицького В. В. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 28 листопада 2017 року у складі суддів: Струс Л. Б., Левика Я. А., Шеремети Н. О.,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), у якому просила розірвати договір № SAMDN 1709 (вклад «Стандарт») від 19 жовтня 2010 року та стягнути з відповідача на її користь 7 363 долари 68 центів США заборгованості.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 21 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 28 листопада 2017 року, позов задоволено. Розірвано договір № SAMDN 1709 (вклад «Стандарт») від 19 жовтня 2010 року, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк». Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 7 363 долари 68 центів США заборгованості.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовано тим, що неповернення позивачу його депозитного вкладу є порушенням положень статей 526, 610, 1060 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) про виконання зобов'язання належним чином та порушенням умов укладеного між сторонами договору. Зокрема апеляційний суд вказав, що не бере до уваги твердження апелянта щодо недоведеності ОСОБА_4 факту укладення з банком договору № SAMDN1709, оскільки такі спростовуються матеріалами справи, а саме копією договору від 19.10.2010 року № SAMDN1709, квитанцією від 19.10.2010 року та електронною ощадною книжкою, яка була оглянута колегією суддів в судовому засіданні та копії такої долучені до матеріалів справи, тому колегія суддів вважає, що сторонами було додержано нормативних вимог щодо письмової форми договорів банківського вкладу та їх реальності.

У січні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк подало касаційну скаргу, у якій просило скасувати оскаржені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому посилалося на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. На обґрунтування касаційної скарги вказувало, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які підтверджували укладення з банком спірного договору, не підтвердила факт внесення коштів на свій вкладний рахунок (електронною ощадною книжкою і квитанцією з відбитком печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, яким були прийняті кошти та які в неї мають бути).

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Згідно статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Певні інші права та інтереси, що складають активи, наприклад, борги, можуть також вважатися «майновими правами» і, відповідно, «майном» у розумінні цього положення (SUK v. UKRAINE, № 10972/05, § 22, ЄСПЛ, від 10 березня 2011 року). Стосовно банківських вкладів Європейський суд з прав людини вважає, що вони беззаперечно становлять «майно», яке належить заявникам згідно зі статтею 1 Протоколу №1 і не заперечується, що заявники можуть забрати ці кошти разом з відповідними процентами, якщо забажають (GAYDUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 45526/99, 46099/99, 47088/99, 47176/99, 47177/99, 48018/99, 48043/99, 48071/99, 48580/99, 48624/99, 49426/99, 50354/99, 51934/99, 51938/99, 53423/99, 53424/99, 54120/00, 54124/00, 54136/00, 55542/00, 56019/00, ЄСПЛ, від 2 липня 2002 року).

Тлумачення частини третьої статті 1060 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) свідчить, що банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за вкладом із спливом строку, який встановлений у договорі банківського строкового вкладу.

Судами встановлено, що 19 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено договір №SAMDN1709 на суму вкладу 6 000 доларів США під 8,5% річних терміном до 19 квітня 2011 року, на виконання умов договору ОСОБА_4 було внесено на депозитний рахунок у ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в сумі 6 000 доларів США, що підтверджується квитанцією № 21. Згідно пункту 6 вказаного договору, якщо клієнт після закінчення строку вкладу не заявляє банку про відмову від продовження строку, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, зазначений у пункті 1 договору. 12 липня 2016 року ОСОБА_4 звернулась до банку із заявою про розірвання договору та повернення коштів, однак грошові кошти не повернено.

На підставі встановлених обставин справи, суди зробили висновок про доведення факту укладення між сторонами договору банківського вкладу, внесення позивачем грошових коштів у заявленому ним розмірі, а відтак правильно задовольнили позовні вимоги ОСОБА_4 про повернення вкладу та відсотків.

Посилання в касаційній скарзі на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя не мав правових підстав та можливості для здійснення банківської діяльності, у зв'язку з чим банк фактично не мав доступу до свого майна на окупованій території та договорів на цій території, а тому відповідач має всі обґрунтовані сумніви щодо знаходження коштів на банківському рахунку, не може бути взято до уваги, оскільки договір банківського вкладу був укладений не з філією Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», а з ПАТ КБ «ПриватБанк», яке є юридичною особою, і згідно зі статтею 527 ЦК повинно виконувати свої зобов'язання за договором банківського вкладу.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Оскільки оскаржені судові рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

На підставі статті 527, 1060 ЦК, керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», подану представником ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 28 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель