Справа № 357/9210/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Бондаренко О. В. ,

при секретарі - Бондаренко Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, про позбавлення батьківських прав -

В С Т А Н О В И В :

11.08.2017 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з відповідачем ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з 03.08.2007 року та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 07.06.2016 року шлюб між ними було розірвано. Від спільного проживання вони мають малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Фактично шлюбні стосунки було припинено з липня 2015 року, вона з відповідачем проживає окремо, дитина проживає з нею. Спорів стосовно місця проживання дитини не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати зі нею. Весь цей час відповідач життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у його вихованні. 07.12.2016 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду за позовом ОСОБА_2 її було виселено з АДРЕСА_1, та знято з реєстрації, фактично як і сина, оскільки син проживає з нею. Оскільки колишній чоловік добровільно відмовився матеріально утримувати сина вона звернулася з позовом до суду про стягнення аліментів на утримання дитини та рішенням від 06.06.2016 року Білоцерківським міськрайонним судом було стягнуто аліменти з ОСОБА_2 Відповідач не виконує рішення суду та не сплачує аліменти на утримання дитини, заборгованість по аліментах станом на квітень 2017 року становила 32822 гривень. З січня 2016 року вона із сином почала проживати з ОСОБА_4 у його квартирі АДРЕСА_2, з яким 21.07.2017 року уклала офіційний шлюб та взяла його прізвище. ОСОБА_4 являється приватним підприємцем, повністю забезпечує їх сім'ю та важає ОСОБА_3 своїм сином, а дитина на нього каже «папа». Син боїться біологічного батька, не бажає з ним спілкуватися, не має до нього, крім страху, жодних почуттів. Відповідач в свою чергу не вважає спільного сина ОСОБА_3 членом своєї сім'ї, що підтверджується висновком психолога центру соціологічно-психологічної реабілітації «Злагода» від 06.06.2017 року. Вона зі своїм чоловіком ОСОБА_4 забезпечила гідні умови проживання та гармонійну атмосферу оточення для сина. Між нею, дитиною та її теперішнім чоловіком склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Дитина знаходиться на обліку з приводу плоскостопості та хронічних захворювань верхніх дихальних шляхів, потребує постійного оздоровлення у спеціалізованих санаторних установах, що вони з ОСОБА_4 йому забезпечують. Дитині вчасно проведені профілактичні щеплення, проводились регулярні амбулаторні огляди, стан здоров'я задовільний. Нагляд за станом здоров'я дитини з моменту її народження і по сьогоднішній день здійснює вона, з моменту проживання з ОСОБА_4 разом з ним. ЇЇ теперішній чоловік ОСОБА_4 має бажання всиновити її сина. Згідно висновку органу опіки та піклування Білоцерківського міськвиконкому від 18.07.2017 року на засіданнях 14.06.2017 року та 29.06.2017 року відбувся всебічний та повний розгляд зібраних матеріалів стосовно доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні до його малолітнього сина ОСОБА_3 Відповідно до вказаного висновку на засіданні 14.06.2017 року встановлено, що батько дитини долею дитини та її станом здоров'я не цікавиться, участі у вихованні не приймає, з сином не спілкується, матеріально його не утримує. Розглянувши матеріали, комісія з питань захисту прав дитини дійшла висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. Під час розгляду матеріалів на вказаному засіданні були присутні: вона та ОСОБА_4, однак відповідно вказаного висновку після прийняття рішення на засідання з'явився відповідач ОСОБА_2, мотивувавши своє запізнення тим, що переплутав адреси проведення засідання, та попросив повторно розглянути заяву про позбавлення його батьківських прав. 29.06.2017 року на повторному засіданні Комісії за участю: її, ОСОБА_4 та ОСОБА_2, останній надав довідку про відсутність заборгованості по аліментах та пояснив, що мати дитини чинить йому перешкоди у прийнятті участі у вихованні сина, що не відповідає дійсності. На підставі неправдивих відомостей наданих ОСОБА_2 комісія органу опіки та піклування Білоцерківського міськвиконкому не змогла прийняти об'єктивного рішення по даному питанню, тому рекомендувала звернутися до суду для вирішення питання про позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав. В зв'язку з викладеним позивач просила в судовому порядку позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав щодо його малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити.

Представник позивача, за договором, ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити в повному обсязі та зазначила, що з боку позивача немає перешкод батьку для виконання ним батьківських обов'язків, а саме участь в житті та розвитку дитини.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи, Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, за довіреністю у справі, Степаненко Леся Вікторівна в судовому засіданні пояснила, що при вирішенні спору необхідно виходити з прав та інтересів дитини.

Представник третьої особи, Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, за довіреністю у справі Махаринський Григорій Володимирович, в судовому засіданні зазначив, що при вирішенні спору покладається на розсуд суду та просив врахувати інтереси дитини та її сім'ї.

Суд, заслухавши учасників справи, покази свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_4, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14., дослідивши матеріали справи, матеріали виконавчого провадження № 53871243, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.165 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та відповідач - ОСОБА_2 з 03.08.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 9), шлюб між ними було розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.06.2016 року (а.с. 10). Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_1 (а.с.15) батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Згідно свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 від 21.07.2017 року (а.с.16) ОСОБА_1 на даний час перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4.

Згідно Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.06.2016 року (а.с.11) з ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 06.05.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі даного рішення був виданий виконавчий лист 17.06.2016 року, який був переданий на виконання до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

24.04.2017 року головним державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Рудьковською О.С. було винесено Постанову ВП №52639491, про повернення виконавчого листа стягувачу, оскільки до відділу надійшла заява від стягувача про повернення виконавчого документа без виконання (а.с.116-117).

Як вбачається з довідки-розрахунку заборгованості по аліментам починаючи з 01.10.2016 року по 24.04.2017 року, що видана Оболонським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (а.с.13), загальна заборгованість ОСОБА_2, згідно з виконавчим листом №357/5278/16-ц від 17.06.2016 року, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, станом на 24.04.2017 року становила 32 822 грн. 21 коп., до якої включено заборгованість, що виникла станом на 01.10.2016 року в сумі 14 873 грн. 65 коп., згідно довідки - розрахунку Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області.

24.04.2017 року Оболонський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, керуючись ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» направив для виконання та до відома ОСОБА_1 постанову від 24.04.2017 року, винесену при примусовому виконанні виконавчого листа №357/5278/16-ц від 17.06.2016 року, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області (а.с.115).

24.04.2017 року позивач звернулась до Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області із заявою про прийняття на виконання виконавчого листа №2/357/2342/16 від 06.06.2016 року, яка зареєстрована Білоцерківським міським відділом державної виконавчої служби 03.05.2017 року вхідний номер 6157/15.24-25, що підтверджується штампом на заяві (а.с.113).

05.05.2017 року старшим державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_14 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №53871243 за виконавчим листом № 2/357/2342/16, що виданий 17.06.2016 року (а.с.112).

Згідно витягу з кримінального провадження №0002051 (а.с.55) 19.04.2017 року внесено заяву ОСОБА_1 до ЄРДР, про те, що 18.04.2017 року до Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області надійшла заява від ОСОБА_1, з приводу злісного ухилення від сплати аліментів її колишнім чоловіком ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3, 2010 року народження, згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 06.06.2016 року.

27.05.2017 року слідчий Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області, майор поліції Яновська Я.В., розглянувши матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002051 від 19.04.2017 року (а.с.65) винесла постанову про закриття кримінального провадження №0002051 від 19.04.2017 року, за фактом ухилення від сплати аліментів ОСОБА_2, на підставі ч.1 п.2 ст.284 КК України, за відсутністю складу злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України.

Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження від 27.05.2017 року (а.с.65), під час допиту ОСОБА_2 встановлено, що про рішення суду та обов'язок сплачувати аліменти йому відомо. На час винесення рішення він був працевлаштований офіційно в ТОВ «Реккіт Бенкізер Україна», про що було повідомлено державну виконавчу службу, однак виконавчий лист за місцем роботи направлений не був, у зв'язку з чим аліменти із заробітної плати не відраховувались. В грудні 2016 року він влаштувався на нове місце роботи до ТОВ «Медіко», однак виконавчий лист за новим місцем роботи також не направлений та аліменти із заробітної плати не відраховувались. Будь-якого умислу на ухилення від сплати аліментів він не мав та незважаючи на те, що в грошовому еквіваленті аліменти на користь ОСОБА_1 не стягувались, він постійно придбавав для сина одяг, подарунки, придбав мобільний телефон, велосипед. На підтвердження показів, ОСОБА_2 надав чеки про придбання одягу та інших речей для дитини, а також в подальшому перерахував на наданий потерпілою ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 3000 гривень.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

А відповідно до ст. 27 цієї Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson v. Sweden (№2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Рішення Європейського Суду з прав людини згідно з ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" мають в Україні значення джерела права.

З рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської Ради Київської області від 09.08.2016 року №347 «Про визначення порядку участі ОСОБА_2 у вихованні та особистому спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_3» (а.с.66), вбачається, що Виконавчий комітет міської ради розглянувши висновок служби у справах дітей Білоцерківської міської ради від 02 серпня 2016 року за № 1189/04-31 «Про визначення порядку участі ОСОБА_2 у вихованні та особистому спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_3» та рекомендації комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті міської ради (витяг з протоколу від 27 липня 2016 року № 11). ОСОБА_2 звернувся до служби у справах дітей міської ради із заявою про визначення порядку його участі у вихованні та особистому спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. 27 липня 2016 року дане питання в присутності обох батьків малолітнього розглядалося комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білоцерківської міської ради. Комісія дійшла до висновку про доцільність встановлення порядку участі ОСОБА_2 у вихованні та особистому спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3: щосереди з 17-00 години до 20-00 години, щонеділі з 10-00 години до 20-00 години та два тижні в рік під час канікул для оздоровлення дитини за попередньою домовленістю та узгодженням із матір'ю дитини.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки від 27 лютого 1991 р., частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 141 СК України батько і мати мають рівні права й обов'язки у відношенні своїх дітей.

Згідно ст. 154 СК України захист прав і інтересів неповнолітніх дітей належить їхнім батькам.

Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч.1 ст.164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки.

18.07.2017 року Орган опіки та піклування Білоцерківської міської ради розглянув заяву гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, про надання висновку щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, стосовно його малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (актовий запис про народження № 566, складений 30 березня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області), та рекомендації комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білоцерківської міської ради з даного питання (протокол від 29 червня 2017 року №9) та встановив, що питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо його малолітнього сина ОСОБА_3 двічі розглядалося на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білоцерківської міської ради. Під час першого розгляду даного питання на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулося 14 червня 2017 року, присутні були лише заявниця та її співмешканець ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6. Батько дитини ОСОБА_2 належним чином були повідомлений про час та місце засідання комісії, однак в цей час не з'явився. Комісія з питань захисту прав дитини, заслухавши пояснення заявниці, дослідивши документи, додані до заяви, дійшла згоди щодо доцільності позбавлення батька дитини ОСОБА_2 батьківських прав. Після прийняття рішення на засідання комісії з'явився ОСОБА_2 та пояснив своє запізнення тим, що переплутав адреси проведення засідання комісії. Ознайомившись з рішенням комісії, він не погодився з ним й попросив повторно розглянути дане питання з його участю. Комісія з питань захисту прав дитини прийняла рішення повторно розглянути питання про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав на черговому засіданні. 29 червня 2017 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини за участю ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було повторно розглянуто питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 Заслухавши пояснення батьків дитини, дослідивши подані ними документи та враховуючи те, що комісія з питань захисту прав дитини не має повноважень щодо перевірки достовірності інформації, зазначеної в довідках Оболонським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві та Білоцерківським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, яка є важливою для прийняття рішення про позбавлення батьківських прав, комісія, відмінила своє рішення від 14 червня 2017 року про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав та рекомендувала заявниці вирішувати дане питання в судовому порядку, оскільки лише суд має право досліджувати письмові докази. Враховуючи вищезазначене, керуючись чинним законодавством України з питань охорони дитинства, та рекомендаціями комісії з питань захисту прав дитини з даного питання, орган опіки та піклування Білоцерківської міської ради рекомендував ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, у разі необхідності, для вирішення спірного питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, щодо його малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, звертатися до суду (а.с.23-24).

29.08.2017 року ОСОБА_2 звернувся до Білоцерківської міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, про те, що ОСОБА_1 не виконує рішення виконавчого комітету щодо порядку участі у вихованні та особистому спілкуванні з малолітнім сином. Не бажає налагоджувати стосунки задля спільного виховання їх сина ОСОБА_3 (а.с.67).

Згідно довідки-характеристики за місцем проживання ОСОБА_2 (а.с.19), ОСОБА_2 під час проживання за адресою АДРЕСА_1, характеризується посередньо, оскільки раніше вживав спиртні напої та інколи було чути сварки та бійки в його квартирі, у вживанні медичних препаратів у немедичних цілях випадків не помічали, як і у спілкуванні з особами, які ведуть антигромадський спосіб життя.

Згідно довідки-характеристики за місцем проживання ОСОБА_1 (а.с.18), під час проживання за адресою АДРЕСА_2, ОСОБА_1 (ОСОБА_1) характеризується позитивно, оскільки в порушенні громадського порядку не помічалася, алкогольними напоями, щоб зловживала не бачили, щоб вчиняла сварки та дебоші не чули. У вживанні медичних препаратів у немедичних цілях не помічали, як і у спілкуванні з особами, які ведуть антигромадський спосіб життя. Скарг та претензій на поведінку ОСОБА_1 в сусідів не має.

07.12.2016 року у справі №357/10749/16-ц, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, винесено рішення з якого вбачається, що ОСОБА_1 визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 (а.с.14).

Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи (а.с.53), за відомостями Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради місце реєстрації ОСОБА_1: АДРЕСА_3.

Як вбачається з психолого-педагогічного характеристики учня 1-Б класу Білоцерківського БНВО «Звитяга» ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 від 13.03.2017 року №27 (а.с.20), ОСОБА_3 перед вступом до школи відвідував дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) комбінованого типу №13 «Пілот». Стан учня відповідає основній групі. Хлопчик проживає у повній сім'ї, яка складається з трьох осіб: мати, вітчим. Сім'я мешкає у багатоквартирному будинку, умови проживання задовільні. На запит батьків була проведена психологічна діагностика. Рівень запам'ятовування слів, цифр та букв, об'єм оперативної та довготривалої пам'яті, рівень розвитку мовлення, а також рівень розвитку інших пізнавальних психічних процесів відповідає віковим нормам. Дитина активна, легко і швидко встановлює контакт, проявляє зацікавленість. Працездатність зберігається до кінця виконання завдань. Спілкування активне, емоційний фон під час обстеження врівноважений. Зовнішні емоційні прояви чітко виражені та різноманітні. Діяльність цілеспрямована. Протягом лютого 2017 року проводилася діагностика емоційної та особистісної сфер. У ході дослідження та спостереження були виявлені наступні особливості: підвищений рівень особистісної тривожності, знижена здатність до вербалізації емоційних станів, епізодично спостерігається роздратованість, впертість, перепади настрою.

З педагогічної характеристики учня 1-Б класу Білоцерківського БНВО «Звитяга» ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.06.2017 року №60 (а.с.21) вбачається, ОСОБА_3 перед вступом до школи відвідував дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) комбінованого типу №13 «Пілот». Стан учня відповідає основній групі. Хлопчик проживає у повній сім'ї, яка складається з трьох осіб: мати, вітчим. Сім'я мешкає у багатоквартирному будинку, умови проживання добрі. Зовнішній вигляд дитини охайний. Без поважної причини заняття у школі не пропускає. Із ровесниками грається у різноманітні ігри. Рухові навички, пов'язані із самообслуговуванням, добре розвинуті. Постійно користується правою рукою. До дорослих відносить з повагою, сприймає зауваження спокійно. У ОСОБА_3 достатньо сформовані уміння та навички програми. Навчально-пізнавальна мотивація достатньо розвинута. Навчальна діяльність на достатньому рівні, що забезпечується матір'ю та вітчимом. У вихованні дитини приймають участь мати - ОСОБА_1 та вітчим ОСОБА_4. Батько - ОСОБА_2 за весь час лише два рази у 2016 році забирав дитину з навчального закладу, участі у вихованні дитини не приймає, дитиною не цікавиться взагалі.

Із висновку психолога щодо перебування в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.22) вбачається, соціально-психологічна реабілітація в ЦСГІРД «Злагода» тривала з 04.05.17 року до 06.06.17 року. Використані психодіагностичні методи та методики: бесіда, спостереження, Коло соціальних зв'язків», «ОБС», проективні методики: «Сходинки», «ДДЛ», «Сім'я», Парний малюнок», «Баранець у пляшці», асоціативні карти. Діагностичний висновок: активний, ініціативний. Має високий рівень загальних знань про навколишній світ. Здатність міркувати, зосереджуватися, аналізувати предмети, установлювати причинно - наслідкові зв'язки, робити умовиводи розвинена. Причини: розлучення батьків, конфлікти між ними. Висновки: ОСОБА_3 загалом почувається добре, має адекватну самооцінку, вільно висловлює власну думку, має стійкі інтереси, які підтримуються матір'ю та іі співмешканцем, якого хлопчик називає «папою ОСОБА_4». В методиці «Коло соціальних зв'язків» ОСОБА_3 в секторі «сім'я» зобразив біля себе маму і папу ОСОБА_4, до родичів відніс бабусю, тітку, двоюрідну сестру. Рідного батька не зобразив в жодному секторі. В методиці «Сходинки», на сходинках «добрі» і «щасливі» поставив себе, маму і папу ОСОБА_4. На всіх інших - себе, друзів та знайомих. В методиці «Сім'я» відобразив трьох юдей, які йдуть кататись на велосипедах, при чому зазначив, що це він, папа ОСОБА_4 і мама. Про рідного батька ОСОБА_2 говорить неохоче, стверджує, що йому з ним не цікаво і що коли він його бере то відвозить до бабусі й дідуся або на ігрові майданчики. ОСОБА_3 більше не зміг згадати нічого ні негативного ні позитивного щодо біологічного батька. ОСОБА_2 в «Колі соціальних зв'язків» в секторі «сім'я» відмітив матір, батька, сестер та їх чоловіків. На запитання чому не вказав ОСОБА_3, відповів, що йому не дають з ним бачитись більше місяця, посилаючись на хворобу чи зайнятість сина, але сам він зустрічі з хлопчиком не шукає, обґрунтовуючи це тим, що не хоче зашкодити сину. За результатами «ОБС» майже по всіх шкалах набрав середній бал, лише по шкалі соціальна бажаність» (ставлення до інтересів дитини, зацікавленість у розвитку) набрав низький бал. На запитання чому не сплачував аліменти відповів, що офіційно працевлаштований і не відмовляється від сплати, їх не вираховували із-за помилки виконавчої служби. На занятті, під час взаємодії з сином, поводився дещо відсторонено, але загалом виконував запропоновані завдання разом з ОСОБА_3. ОСОБА_1 за результатами «ОБС» майже по всіх шкалах набрала середній бал, лише по шкалах «Інфантилізація та Симбіоз» набрала високий бал, що може свідчити про велику опіку та прагнення до симбіотичних стосунків, в «Колі соціальних зв'язків» в секторі «сім'я» відмітила сина, ОСОБА_4, батьків та сестру. Рекомендації: продовжувати підтримувати ініціативу та заохочувати творчу діяльність ОСОБА_3, уникати конфліктів при дитині.

Із довідки - розрахунку по аліментам від 07.06.2017 року №В-21/481, що видана Білоцерківським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (а.с.64), вбачається по виконавчому листу № 2/357/2342/16 від 06.06.2016 року, який видано Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, про стягнення аліментів з ОСОБА_2, станом на 01.06.2017 року заборгованість по сплаті аліментів відсутня.

Із довідки - розрахунку по аліментам від 29.06.2017 року №В-21/828, що видана Білоцерківським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (а.с.64), вбачається по виконавчому листу №2/357/2342/16 від 06.06.2016 року, який видано Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, про стягнення аліментів з ОСОБА_2, станом на 30.06.2017 року заборгованість по сплаті аліментів відсутня.

Згідно довідки - розрахунку по аліментам від 01.09.2017 року №327, що видана Білоцерківським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області по виконавчому листу №2/357/2342/16 від 06.06.2016 року, який видано Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення аліментів з ОСОБА_2, станом на 01.09.2017 року заборгованість по сплаті аліментів становить 28 981 грн. 61 коп. (а.с.56).

Згідно довідки - розрахунку по аліментам від 25.09.2017 року №831, що видана Білоцерківським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області по виконавчому листу №2/357/2342/16 від 06.06.2016 року, який видано Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення аліментів з ОСОБА_2, станом на 01.09.2017 року заборгованість по сплаті аліментів становить 26 092 грн. 61 коп. (а.с.62).

Із довідки - розрахунку по аліментам від 12.12.2017 року №В-21, що видана Білоцерківським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (а.с.64), вбачається по виконавчому листу №2/357/2342/16 від 06.06.2016 року, який видано Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення аліментів з ОСОБА_2, станом на 01.01.2018 року заборгованість по сплаті аліментів становить 19 454 грн. 61 коп.

Із довідки - розрахунку по аліментам від 09.02.2018 року №В-21, що видана Білоцерківським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (а.с.171), вбачається по виконавчому листу №2/357/2342/16 від 06.06.2016 року, який видано Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення аліментів з ОСОБА_2, станом на 01.03.2018 року заборгованість по сплаті аліментів становить 19 067 грн. 61 коп.

21.09.2017 року ОСОБА_1 звернулася із заявою до Білоцерківського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління Юстиції у Київській області про накладення арешту на майно ОСОБА_2 (а.с.148).

20.09.2017 року старшим державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_14 винесено постанову про арешт майна боржника ВП №53871243 по виконавчому листу 2/357/2342/16, що виданий 17.06.2016 року, а саме накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника (а.с.60-61).

15.11.2017 року ОСОБА_1 звернулася із заявою до Білоцерківського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління Юстиції у Київській області про накладення арешту на рахунки ОСОБА_2 (а.с.148).

12.12.2017 року старшим державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_14 винесено постанову про арешт майна боржника ВП №53871243 по виконавчому листу 2/357/2342/16, що виданий 17.06.2016 року, а саме накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку ОСОБА_2 (а.с.169).

Із листа Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» від 11.01.2018 року (а.с.173), вбачається, що на рахунках ПАТ КБ «Приватбанк» відсутні кошти, для виконання постанови від 12.12.2017 року про арешт коштів ОСОБА_2

Як вбачається з квитанції від 15.05.2017 року ОСОБА_2 перерахував на рахунок ОСОБА_1 кошти в сумі 3000 гривень (а.с.141).

Згідно квитанції від 13.06.2017 року ОСОБА_2 перерахував на рахунок ОСОБА_1 кошти в сумі 2000 гривень (а.с.141).

Згідно квитанції від 10.07.2017 року ОСОБА_2 перерахував на рахунок ОСОБА_1 кошти в сумі 2000 гривень (а.с.142).

Згідно квитанції від 10.08.2017 року ОСОБА_2 перерахував на рахунок ОСОБА_1 кошти в сумі 3000 гривень (а.с.142).

Згідно квитанції від 12.09.2017 року ОСОБА_2 перерахував на рахунок ОСОБА_1 кошти в сумі 2500 гривень (а.с.142).

Згідно квитанції від 11.10.2017 року ОСОБА_2 перерахував на рахунок ОСОБА_1 кошти в сумі 2500 гривень (а.с.142).

Згідно квитанції від 08.11.2017 року ОСОБА_2 перерахував на рахунок ОСОБА_1 кошти в сумі 2500 гривень (а.с.143).

Згідно квитанції від 11.12.2017 року ОСОБА_2 перерахував на рахунок ОСОБА_1 кошти в сумі 1 995 гривень (а.с.143).

Згідно квитанції від 05.01.2018 року ОСОБА_2 перерахував на рахунок ОСОБА_1 кошти в сумі 3000 гривень (а.с.143).

Згідно квитанції від 08.02.2018 року ОСОБА_2 перерахував на рахунок ОСОБА_1 кошти в сумі 3000 гривень (а.с.172).

Також з товарних чеків (а.с.78-79 на звороті), вбачається, що ОСОБА_2 придбав дитячий одяг та іграшки на загальну суму 5817 гривень.

Із довідки про доходи, що видана ОСОБА_2 (а.с.128), вбачається, що він дійсно працював в ТОВ «МЕДІКО» з 01.11.2016 року по 31.01.2017 рік, загальна сума доходу становить 30 149 грн. 06 коп.

Згідно наказу №6-ос про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_2 звільнений з ТОВ «МЕДІКО» з 31.01.2017 року за власним бажанням, згідно ст.38 КЗпП України заява ОСОБА_2 (а.с.129).

Із декларації про доходи та майно боржника фізичної особи від 26.05.2017 року (а.с.123-127), вбачається, що ОСОБА_2 був у 2016 році безробітним.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка старший державний виконавець Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_14 суду пояснив, що в довідках - розрахунках від 07.06.2017 року та від 29.06.2017 року вказано, що відсутня заборгованість, оскільки при видачі довідок про заборгованість він не врахував заборгованість ОСОБА_2, яка виникла коли виконавчий лист перебував на виконанні в Оболонському районному відділі державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, оскільки заборгованість в сумі 32 822 грн. 21 коп. не була вказана в постанові про повернення виконавчого листа стягувачу. Однак, дана заборгованість була зазначена в довідці розрахунку, яка була видана Оболонським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 суду пояснила, що відповідач по справі це її колишній зять, що він не дає життя ні їм, ні дитині. В 2016 році відповідач звернувся із заявою до служби у справах дітей про визначення порядку спілкування з дитиною. Почав іноді забирати дитину, але забирав сина до батьків, а сам ніколи сину не приділяв уваги, дитиною не займався. Теперішній чоловік дочки добре ставиться до дитини, проводить з ним вільний час, дитина називає його батьком.

Свідок ОСОБА_11 дала покази, які узгоджуються з показами свідка ОСОБА_10

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 суду пояснив, що позивач його дружина, вони одружилися 21.07.2017 року. В квартирі проживають він, позивач та син дружини. До 2016 року він відповідача взагалі не бачив, і він сином не цікавився. В березні 2016 року відповідач почав дзвонити дружині, інколи брав дитину. Один раз не дали йому дитину, коли він перебував в стані алкогольного сп'яніння.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 суду пояснила, що вона сестра ОСОБА_10, позивач її племінниця. Дитина пояснювала, що боїться відповідача, коли до них ходить «чогось їх боїться». У вересні 2017 року вони йшли зі школи, ОСОБА_2 проїхав на машині, і виглянувши з машини привітався лише із ОСОБА_3 і не вийшов до нього. Відповідач із сином зовсім не спілкується. Теперішній чоловік позивача добре відноситься до дитини.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_13 суду пояснила, що вона сусідка матері позивача. Вона ніколи не бачила ОСОБА_3 з батьком, дитиною займається бабуся, його мама і новий чоловік позивача. Був випадок коли дитина сама була у дворі на лавочці, нікого поряд не було, хлопчик сказав, що був з папою і що той його привіз. Також, був випадок, коли відповідач привів дитину на площадку, не довівши його до квартири. ОСОБА_3 живе із мамою і її новий чоловіком, який добре відноситься до дитини.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2009 року в справі «Савіни проти України», пропонується з'ясовувати, чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів; чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини; чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження та чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки; чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я; чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки); чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Конвенцією про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розумінні. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ст. 3). Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ст. 9). Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Ухилення від виконання юридичного обов'язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. В даному випадку, ОСОБА_2 вчиняє дії щодо виконання ним батьківських обов'язків, а саме: сплачує заборгованість по аліментам, приймає участь у додаткових витратах на дитину, звернувся до ССД із заявою про визначення графіку щодо спілкування та участі у вихованні сина, приймав участь у соціально-психологічній реабілітації в ЦСГІРД «Злагода», отже в його діях вбачається діяльність щодо усунення обставин, які заважають йому виконувати батьківські обов'язки та порушують його права щодо виховання сина.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та моральної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками.

Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів винної поведінки або свідомого нехтування батьківськими обов'язками відповідачем відносно свого малолітнього сина, не надано доказів і вжиття відносно відповідача заходів реагування з приводу неналежного виконання батьківських обов'язків.

Окрім вище викладеного, суд звертаючи увагу на факт стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини, факт заборгованості по їх сплаті, накладення арештів на майно боржника та подання заяви про притягнення боржника до кримінальної відповідальності, не може свідчити про свідоме ухилення ним від виконання батьківських обов'язків по утриманню сина, оскільки таке є одним із способів захисту прав дітей на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання.

Згідно зі ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї.

Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Згідно з ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Праву на спілкування з дитиною та участі у її вихованні того з батьків, хто проживає окремо від дитини, кореспондує обов`язок того, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні свого права.

Відповідно до ч.2 ст.159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Судом встановлено, що відповідач у 2015 році періодично бачився із сином та спільно відпочивав із ним окремо від мами, у 2016 році також періодично з ним бачився, потім за його заявою ССД було встановлено способи участі у вихованні дитини, в з'язку із тим, що позивач чинила перешкоди у вільному спілкуванні із сином.

Причиною звернення до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав, представник позивача назвала необхідність убезпечити дитину у майбутньому від виконання обов'язку сина по відношенню до батька, однак відповідно до ст. 3, 15,16 ЦК України судовому захисту підлягають порушені права, а не ймовірність порушення прав або необхідності виконання обов'язку у майбутньому; зазначила причину - заборгованість по сплаті аліментів, однак дана обставина може бути підставою для застосування до відповідача штрафних санкції: звернення стягнення на майно боржника, стягнення неустойки ( пені) та не можу бути самостійною підставою для позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини, адже позбавлення батьківських прав не звільняє від обов'яку сплачувати аліменти. Також, в судовому засіданні сторона позивача зазначила причину звернення до суду з даним позовом - жорстоке поводження з дитиною, однак до суду не надано належних та допустимих доказів в підтвердження даної обставини, суд критично оцінює в даній частині покази свідків, оскільки вони не узгоджується з відповідними доказами, а висновком психолога не встановлено даних обставин.

Частина перша статті 164 СК України містить вичерпні підстави позбавлення батьківських прав і розширеному тлумаченню не підлягає.

З урахуванням наведеного встановлено, що позивач не надала належні та допустимі докази на підтвердження того, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків щодо сина, тому він може бути позбавлений батьківських прав, а судом не встановлено винної поведінки відповідача та свідомого нехтування ним своїми обов'язками.

З огляду на викладене суд вважає, що хоча відповідач як батько і не приймає активної участі участь у фізичному і духовному розвитку сина, його навчанні, вихованні тощо, однак позбавлення його батьківських прав є крайнім заходом, що в даному випадку є недоречним, оскільки матеріали справи не містять переконливих доказів, які б давали підстави характеризувати відповідача з негативної сторони або його подальше небажання виконувати батьківські обов'язки, а матеріали справи не містять переконливих доказів, які б відповідно до ст. 164 СК України були підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Поруч з цим, суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини і покласти на Службу у справах дітей Білоцерківської міської ради здійснювати контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов'язків.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 7, 141, 150, 151, 157, 164, 166, 180, 184, 193 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки від 27 лютого 1991 року, Декларація прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, ст. ст. ст.4, 12, 76 - 81, 223, 258, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, про позбавлення батьківських прав, відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до своїх обов'язків щодо сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у разі ухилення від виконання батьківських обов'язків він може бути позбавлений батьківських прав.

Зобов'язати Службу у справах дітей Білоцерківської міської ради здійснювати контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов'язків.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя О. В. Бондаренко