Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 337/3175/17 Головуючий у 1 інстанції: Гнатик Г.Є.
Провадження № 22-ц/778/940/18 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Маловічко С.В., суддів: Кочеткової І.В., Гончар М.С.

при секретарі: Остащенко О.В.

за участі:

представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Якушева С.О.

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до укладеного договору б/н від 08.12.2010р. ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, згідно яких клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, а клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010р. та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік згідно з п. 2.1.1.12.6 "Правил користування платіжною карткою".

ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого у нього станом на 31.07.2017р. утворилась заборгованість в сумі 80 862,41 грн., яка складається з наступного:

5320,82 грн. - заборгованість за кредитом; 67464,81 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 750 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина), 3826,78 грн. - штраф (процентна складова), яку банк просив в позові стягнути з відповідача.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя року від 17 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в особі представника Є.С. Сокуренка подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду у зв»язку з неповнотою з»ясування обставин, недоведеністю висновків суду, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм процесуального і матеріального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника банку, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Справа розглянута судом першої інстанції під час дії цивільно-процесуального кодексу у редакції від 18.03.2004р. Проте 15.12.2017р. набув чинності ЗУ № 2147-УІІІ від 03.10.2017р., яким до нього внесені зміни, тому в ході апеляційного розгляду слід перевіряти дотримання судом першої інстанції вимог ЦПК України в ред. від 18.03.2004р., а здійснювати апеляційний розгляд справи та ухвалювати судове рішення за наслідками розгляду апеляційної скарги слід за положеннями цивільно-процесуального кодексу у новій редакції.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За вимогами ч. 4 вказаної процесуальної норми, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних доказів щодо факту надання банком та отримання позичальником кредитних коштів, їх дійсної суми, тобто доказів виконання договору позивачем щодо зарахування коштів на кредитну картку відповідача або видачу їх готівкою, а також доказів отримання кредитної картки ОСОБА_3 Крім того, суд зазначив, що Умови та правила надання банківських послуг, на які як на умови кредитних відносин посилається банк, не підписані відповідачем, тому не можуть бути складовою частиною кредитного договору між сторонами у справі. Також суд вважав, що позивачем подано позов з пропуском строку позовної давності, про застосування якого просила у заяві відповідач.

В апеляційній скарзі банк наголошує на тому, що такі висновки суду є неправильними, оскільки суд не з»ясував повно та всебічно дійсних обставин справи, припустившись неповноти у їх встановленні, що призвело до її неправильно вирішення.

Встановлено, що 08.12.2010р. від імені ОСОБА_3 була складена анкета-заява, спрямована на адресу ПРИВАТБАНКУ, у якій вона просила видати їй кредитну картку «Універсальна» з бажаною сумою кредитного ліміту у розмірі 5000 грн. ( а.с. 9).

В матеріали справи до позовної заяви банком долучені копії документів, зокрема, вказана анкета-заява, які суд вважав незасвідченими службовими документами, а тому неналежними та недопустимими доказами як такі, що не відповідають п. 3.16 ДСТУ 2732-2004 «Діловодство й архівна справа, терміни та визначення понять».

Проте такі висновки суду є неприйнятими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України (у чинній ред. від 18.03.2004р. на час розгляду справи судом першої інстанції), письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Отже, вказана процесуальна норма передбачає можливість подання письмових доказів у копіях.

Відповідні приписи містить ст. 95 ЦПК України, яка має більш розширений характер щодо вимог до письмового документу, частиною 5 якої передбачено, що учасник справи, який подає письмові докази в копіях, повинен зазначити про наявність у нього або інших осіб оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Документи, подані як докази у цій справі банком, посвідчені штампом з засвідчувальним написом «Згідно з оригіналом» та відтиском мокрої печатки ПРИВАТБАНКУ, а тому є належним чином завірені, і відтак суд безпідставно вказував на їх незасвідченість. Крім того, не вбачається, щоб суд ухвалою про забезпечення доказів витребував оригінали, яких банк йому на таку вимогу не надав.

Тому апеляційний суд вважає, що такі засвідчені копії є допустимими доказами у цій справі.

Відповідачем було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

Суд вважав, що, оскільки відповідачем не була підписана надана редакція Умов та правил надання банківських послуг, то позивач не довів, що вони є складовою кредитного договору і що саме ці Умови та Правила мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, та, відповідно, брав на себе зобов»язання виконувати їх.

Між тим, суд не звернув уваги на те, що договір про надання банківських послуг є договором приєднання, та відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України умови такого договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, а друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У таких договорах споживачі банківських послуг ознайомлюються та приєднуються до тієї редакції Умов та Правил надання банківських послуг, яка є чинною на час підписання анкети-заяви. Такі договірні відносини між ПРИВАТБАНКОМ та його клієнтами є сталими, оскільки існують протягом тривалого часу.

Отже, підписуючи анкету-заяву від 08.12.2010р., ОСОБА_3 приєднувалась до тих Умов і Правил надання банківських послуг, які діяли на цей час, а саме, у редакції від 06.03.2010р., яка затверджена наказом № 906 СП-2010-256, та які містяться у матеріалах справи ( а.с. 74).

Тому висновки суду щодо неможливості визначення, чи з наданими банком Умовами та Правилами ознайомлювалась ОСОБА_3 при підписанні анкети-заяви, не відповідають наявним матеріалам справи.

Зважаючи на вказані обставини, апеляційний суд визнає хибними висновки суду про недоведеність укладення між сторонами у справі договору про надання банківських послуг, що також підтверджується додатково дослідженим в межах доводів апеляційної скарги новим доказом - фотографією ОСОБА_3 з карткою, яка зроблена під час укладення договору та видачі цієї картки.

Таке фотографування клієнта врегульовано п. 1.1.7.40 Умов та правил, згідно з яким клієнт надає згоду на здійснення банком при оформленні цього договору фотографування себе, зберігання банком фотографії та її розповсюдження у випадках, передбачених цим договором.

Саме таку фотографію долучено банком до апеляційної скарги та досліджено апеляційним судом ( а.с. 71).

Таким чином, 08.12.2010р. на підставі анкети-заяви ОСОБА_3 було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна» № НОМЕР_2 зі строком дії до 30.09.2014р., на яку було встановлено кредитний ліміт в сумі 1800 грн., який в подальшому було збільшено до 5000 грн. ( а.с. 72).

Наданням кредитних коштів є зарахування їх на картрахунок клієнта, по якому згідно Умов та правил клієнт має відслідковувати свої витрати та погашення шляхом отримання виписок. За допомогою карти клієнт може отримувати як готівку у банкоматах та касах банку, так і здійснювати безготівкові розрахунки у торгівельній мережі.

З наданої виписки по картрахунку відповідача вбачається, що ОСОБА_3 користувалась кредитними коштами, здійснюючи операції по картрахунку ( а.с. 76-86).

Все вищезазначене свідчить про безпідставність тверджень відповідача та висновків суду про недоведеність існування договірних відносин між сторонами.

Відповідно до підписаної ОСОБА_3 анкети-заяви, відповідач погодилась вважати Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку складовими частинами договору, з якими вона ознайомлена, повністю згодна, їх зміст розуміє, та їх положень зобов'язується неухильно дотримуватись.

Більш того, відповідач підтвердила також, що в подальшому зобов'язується знайомитися зі всіма змінами Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів на сайті банку.

Враховуючи все зазначене, апеляційний суд вважає, що є підтвердженими договірні відносини між сторонами, які базуються на укладеному у відповідності до анкети-заяви від 08.12.2010р. договорі на Умовах та Правилах надання банківських послуг у ред. від 06.03.2010р., а саме:

- п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 - клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт; підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком; до обов»язків клієнта відноситься отримання виписки про стан картрахунку та про здійснення операцій по картрахунку;

- п. 1.1.2.5 клієнт зобов»язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за користування ним, перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісію;

- п. 2.1.1.12.6 - за користування кредитом та овердрафтом банк нараховує проценти у розмірі, встановленому тарифами банку із розрахунку 360 календарних днів у році;

- п. 2.1.1.12.6.3 проценти за користування кредитом (кредитним лімітом) та/або овердрафтом нараховуються в дату сплати. При цьому, проценти нараховуються щомісячно за кожен календарний день за фактично використані в рахунок кредиту та/ або овердрафту кошти з дня списання суми з картрахунку до дня, коли кредит (кредитний ліміт) та/або овердрафт становляться простроченим кредитом;

- п. 1.1.3.1.3 клієнт доручає банку списувати з картрахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених клієнтом або його довіреними особами операцій, а також вартість послуг, визначену Тарифами банку, при настанні строків платежів;

- п. 1.1.3.1.6, 2.1.2.3.5 клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах сум, які належать до сплати банку за цим договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у випадку настання строків платежів по іншим договорам клієнта у розмірах, визначених цими договорами (договірне списання) в межах платіжного ліміту картрахунку;

- п. 1.1.3.2.11 банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків клієнта на погашення кредитної заборгованості клієнта;

- п. 1.1.5.20 при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким грошовим зобов»язанням, передбаченим цим договором більше, ніж на 30 днів, клієнт зобов»язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій;

- п. 1.1.7.14 клієнт зобов»язується сплачувати комісії та інші плати, встановлені банком за банківське обслуговування клієнта.

Тарифами, про ознайомлення та згоду з якими вказувала відповідач в анкеті-заяві, передбачена базова процентна ставка за користування кредитними грошима в розмірі 3 % щомісячно, яка нараховується на непогашену заборгованість за кредитом. Внесення щомісячного платежу передбачено до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим, а його розмір визначено у 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. Також передбачена пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, яка носить диференційований характер взалежності від порушення ( а.с. 10).

Згідно з Умовами та Правилами розмір кредитного ліміту та його зміна - це є безумовна прерогатива банку, а клієнт завчасно при підписанні заяви погоджується з цим, незалежно від зазначеної в заяві суми, яку він бажав отримати в кредит.

З виписки про рух коштів по картрахунку відповідача та наданої банком довідки вбачається, що їй була встановлена сума кредитного ліміту у розмірі в 1800 грн., але протягом строку дії рахунку вона поступово збільшувалась банком: 23.02.2011р. до суми 2 000 грн., 20.03.2011р. до 2 400 грн., 22.04.2011р. до 2 800 грн., 25.05.2011р. до 3 200 грн., 06.03.2013р. до 5000 грн. ( а.с. 72-86).

Проаналізувавши виписку по рахунку відповідача вбачається, що вонане лише знімала грошові кошти та придбавала на них товари і оплачувала платежі, але погашала заборгованість як повністю у певні дати, так і частково, протягом періоду з дня відкриття картрахунку 08.12.2010р. до травня 2014р., коли нею особисто вносились кошти на погашення заборгованості. В подальшому будь-які зняття коштів та їх надходження на рахунок припиняються, а йде лише нарахування банком відсотків на суму залишку заборгованості та пені.

Суд вважав, що договір між сторонами у справі міг тривати лише 12 місяців з дня підписання анкети-заяви, що випливає з п. 1.1.7.12 Умов та Правил надання банківських послуг. В такому разі суд вважав, що строк договору закінчився 08.12.2011р., а, оскільки банк звернувся до суду з позовом лише 30.08.2017р., то ним був пропущений строк позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Між тим, такі висновки суду є дуже суперечливими. Так, вказуючи, що Умови та Правила не підписані відповідачем, тому не можуть складати договір та визначати його умови, суд одночасно зміст п. 1.1.7.12 цих же Умов та правил бере до уваги як відправний момент для відліку строку позовної давності. Відмовляючи по суті спору через недоведеність банком позову, суд одночасно відмовляю також в його задоволення і з підстав пропуску строку позовної давності, що є неправильним.

Тому ці обставини, на які також посилався банк в апеляційній скарзі, були перевірені апеляційним судом та встановлено наступне.

Умовами та Правилами від 06.03.2010р., які діяли на час підписання ОСОБА_3 анкети-заяви від 08.12.2010р., з якими остання була ознайомлена та які є складовою частиною договору між нею та банком, про що зазначено у вказаній анкеті-заяві, строк позовної давності був збільшений до 50 років - пункт 1.1.7.31 ( а.с. 24).

Проте апеляційний суд не може визнати законність такого погодження збільшеного строку позовної давності шляхом приєднання до вказаних Умов і Правил, оскільки такий спосіб погодження суперечить положенням ч. 1 ст. 259 ЦК України, згідно з якою договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Тому в даному випадку колегія вважає, що у цих правовідносинах слід застосовувати положення закону про загальний строк позовної давності тривалістю у 3 роки.

Так, строк дії картки закінчувався з 01.10.2014р., а з позовом банк звернувся до суду 30.08.2017р., тобто за місяць до спливу строку позовної давності - в його межах. Отже, вся визначена банком заборгованість за тілом кредиту та відсотками, визначена станом на 31.07.2017р. в сумі 72 785,63 грн. вкладається в межі трирічного строку позовної давності.

Заперечуючи проти розміру заборгованості лише з тих підстав, що банк не визначив її належним чином, відповідач не надала свого контррозрахунку, вважаючи, що за непідписаними нею Умова та правилами вона не має ніяких зобов»язань перед банком.

Між тим, розрахунок відповідає вищезазначеним положенням Умов та Правил, якими передбачений складний алгоритм нарахування відсотків на прострочений кредит, прострочений овердрафт, що і вбачається з виписки по рахунку, яка стала підставою для виведення табличного розрахунку розміру заборгованості. Тому заборгованість за тілом кредиту в сумі 5 320,82 грн. та відсотками в сум 67 464,81 грн. підлягає стягненню з відповідача.

З»ясовуючи правову природу нарахованої суми у розмірі 3750 грн., яка визначена банком як комісія, оскільки Тарифи не містять такої складової у цих договірних відносинах, апеляційний суд встановив, як за поясненнями представника банку, так і за випискою по рахунку, що ця сума є фактично нарахованою пенею за прострочення у здійсненні погашення основної заборгованості. А відтак до неї підлягає застосуванню спеціальна позовна давність терміном у 1 рік.

В межі позовної давності по пені у періоді з 30.08.2016р. по 30.08.2017р. та за табличним підрахунком, що відповідає виписці по рахунку відповідача, вкладається сума у розмірі 1200 грн. Тому позов банку в цій частині, заявлений на суму 3750 грн., підлягає задоволенню частково у сумі 1200 грн.

Також підлягає до стягнення штраф у сумі 4 326,78 грн., нарахований у відповідності до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил у зв»зку із зверненням до суду з цим позовом, нарахований від суми стягуваної заборгованості, який складається з фіксованої частини - 500 грн. та процентної складової у розмірі 5 % від суми заборгованості - у розмірі 3 826,78 грн.

Встановивши всі вищенаведені обставини, апеляційний суд з урахуванням положень ст. 1054 ЦК України вважає вимоги банку частково обґрунтованими і доведеними, а тому позов банку про стягнення заборгованості є таким, що підлягає частковому задоволенню.

Таким чином, з відповідача на користь позивача за укладеним між сторонами договором від 08.12.2010р. підлягає стягненню заборгованість, яка станом на 31.07.2017р. визначена в сумі 78 312 ( сімдесят вісім тисяч триста дванадцять) гривень 41 копійка, в тому числі: заборгованість за кредитом - 5 320 ( п»ять тисяч триста двадцять) тисяч 82 копійки, заборгованість за процентами - 67 464 ( шістдесят сіт тисяч чотириста шістдесят чотири) гривні 81 копійка, пені в сумі 1200 (тисяча двісті) гривень, штрафи - 4 326 ( чотири тисячі триста двадцять шість) гривень 78 копійок.

Відтак, у відповідності до вимог п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову банку.

Постановляючи нове рішення, апеляційний суд у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України вирішує питання про розподіл судових витрат, які у зв»язку з частковим задоволенням позову підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеного розміру позовних вимог.

Так, банком за подання позовної заяви з ціною позову 80 862,41 грн. сплачений судовий збір в сумі 1600 грн. ( а.с. 1), за подання апеляційної скарги - в сумі 1760 грн. ( а.с. 87), а всього - 3360 грн. Позов задоволено на суму 78 312,41 грн., а тому компенсації позивачу за рахунок відповідача підлягає судовий збір в сумі: (3360 х 78 312,41) : 80 862,41 = 3 254,04 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381,384-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2017 року у цій справі скасувати.

Позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» суму заборгованості за кредитним договором б/н від 08.12.2010р. в загальному розмірі 78 312 ( сімдесят вісім тисяч триста дванадцять) гривень 41 копійка, в тому числі: заборгованість за кредитом - 5 320 ( п»ять тисяч триста двадцять) тисяч 82 копійки, заборгованість за процентами - 67 464 ( шістдесят сім тисяч чотириста шістдесят чотири) гривні 81 копійка, пені в сумі 1200 (тисяча двісті) гривень, штрафи - 4 326 ( чотири тисячі триста двадцять шість) гривень 78 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» судовий збір в сумі 3 254 ( три тисячі двісті п»ятдесят чотири) тисячі 04 копійки.

В іншій частині позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 березня 2018р.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кочеткова І.В.

Гончар М.С.