АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Еліта» на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Еліта», третя особа Реєстраційна служба Нікопольського міськрайонного управління юстиції, про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, визнання недійсним рішення державного реєстратора, скасування запису в державному реєстрі прав, скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулись до суду з вищезазначеним позовом, у якому з урахуванням уточнень просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 01 серпня 2008 року № 0760, укладений між нею та товариством з обмеженою відповідальністю «Агро-Еліта» (далі - ТОВ «Агро-Еліта»), скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, відповідно до договору оренди земельної ділянки укладеного від 01 серпня 2008 року між нею та ТОВ «Агро-Еліта», зобов'язати ТОВ «Агро-Еліта» повернути їй самовільно зайняту земельну ділянку.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що на підставі рішення Придніпровської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області від 30 жовтня 2001 року № 251-ХХ/ХХІІІ їй було виділено в натурі земельну ділянку площею 3,470 га, яка розташована на території Придніпровської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області. Право власності на вказану земельну ділянку посвідчено державним актом, виданим 20 травня 2004 року Нікопольською районною державною адміністрацією, на її ім'я.

У липні 2000 року між нею та товариством з обмеженою відповідальністю «Аврора» (далі - ТОВ «Аврора») був укладений договір оренди належної їй земельної ділянки, умовами якого було передбачено щорічну його пролонгацію. Вона отримувала орендну плату, але після того як орендна плата перестала її задовольняти, вирішила розірвати цей договір, однак з'ясувалося, що її земельною ділянкою користується зовсім інша особа, з якою договору оренди вона не укладала.

Так, 01 серпня 2008 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Агро-Еліта» був укладений договір оренди земельної ділянки № 0760, який був зареєстрований у Нікопольському відділі державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті по земельних ресурсах» від 14 грудня 2009 року за № 82.

Посилаючись на те, що вказаний вище договір оренди земельної ділянки не підписувала та про його укладення дізналась значно пізніше, просила позов задовольнити.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 01 серпня 2008 року № 0760, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Агро-Еліта», зареєстрований у Нікопольському відділі державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті по земельних ресурсах», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 14 грудня 2009 року за № 82, щодо оренди земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої на території Придніпровської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області.

Скасовано державну реєстрацію речового права оренди, яке виникло на підставі договору оренди земельної ділянки від 01 серпня 2008 року № 0760, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Агро-Еліта», зареєстрованого у Нікопольському відділі державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 14 грудня 2009 року за № 82, щодо земельної ділянки, площею 3,1400 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої на території Придніпровської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, яка належить ОСОБА_2

Зобов'язано ТОВ «Агро-Еліта» повернути ОСОБА_2 за актом приймання-передачі спірну земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому вона була взята в оренду.

У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що оспорюваний договір оренди позивачка особисто не підписувала, що свідчить про відсутність волі орендодавця на його укладення. При цьому, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 про порушення свого права дізналась у лютому 2013 року, тому строк позовної давності нею не пропущений.

В апеляційній скарзі ТОВ «Агро-Еліта» просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачка отримувала орендну плату з 2008 по 2015 рік, у зв'язку з чим їй було відомо про наявність договору оренди земельної ділянки між нею та ТОВ «Агро-Еліта», проте за захистом своїх прав протягом строку позовної давності не звернулась.

Відповідно до п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Статтею 351 ЦПК України передбачено, що апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

А згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що у липні 2000 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Аврора» був укладений договір оренди земельної ділянки. У договорі зазначено, що власником земельної ділянки є ОСОБА_2, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) №0179445, виданий 25 лютого 1997 року ДП № 76/3-р.

Згідно з п. 1.1 цього договору сторони погодились на оренду земельної ділянки протягом п'яти років, починаючи з лютого 2000 року і закінчуючи груднем 2004 року. Згідно з п. 4.2 сторони можуть перманентно продовжувати термін оренди земельної ділянки на кожен наступний рік після закінчення терміну дії цього договору. Такий договір може укладатися через кожен рік дії цього договору.

20 травня 2004 року на ім'я позивачки був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ДП № 112462, згідно з яким остання є власником земельної ділянки площею 3,470 га, розташованої на території Придніпровської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, землю передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

01 серпня 2008 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Агро-Еліта» був укладений договір оренди земельної ділянки № 0760, за умовами якого позивачка надала, а відповідач прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Придніпровської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 3,1400 га. Вказаний договір оренди земельної ділянки був зареєстрований у Нікопольському відділі державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 14 грудня 2009 року за № 82.

У 2014 році позивачка звернулась до Нікопольського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області з заявою, на підставі якої було розпочато досудове розслідування, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 16 липня 2014 року за № 0002911, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Згідно з висновком експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області від 03 грудня 2014 року підпис від імені ОСОБА_2 у договорі оренди земельної ділянки від 01 серпня 2008 року № 0760 у графі «Орендодавець» виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилалась на те, що вищевказаний договір оренди земельної ділянки вона не підписувала та його істотні умови не обговорювала, про його існування дізналась лише у лютому 2013 року після отримання відповіді на своє звернення від відповідача.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про оренду землі», укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Згідно ч.1 ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації

Відповідно до ч.ч.3,4,5 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Тобто, волевиявлення учасника правочину має бути: 1) вільним (формуватися за відсутності тиску на психіку або особистість фізичної особи тощо, в умовах, за яких особа може належним чином оцінити ситуацію, визначити для себе мету правочину, отримати уявлення про його характеристику тощо); 2) таким, що відповідає внутрішній волі (намірам) суб'єктів правочину. Тому, у разі коли воля суб'єкта правочину формувалася не вільно і (або) не відповідала його волевиявленню, правочин визнається недійсним.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Тобто обов'язковою ознакою письмової форми є те, що сторони (уповноважені на те відповідними документами особи) власноручно вчиняють підпис на відповідному документі при укладенні правочину.

Як вбачається з матеріалів справи позивач, на час підписання договору оренди земельної ділянки, перебувала на території Російської Федерації, про що свідчить дозвіл, виданий на роботу іноземному громадянину чи особі без громадянства серії НОМЕР_2, який видавався з 29.05.2008 року по 29.05.2009 року; бланк повідомлення про прибуття вибуття іноземного громадянина. Викладене не оспорювалося в судовому засіданні.

Згідно Висновку експерта від 03.12.2014 року № 32/04-375 (а.с.151-153), спірний договір № 0760 оренди земельної ділянки від 01.08.2008 року позивачем не підписувався. Вказаний висновок не оспорювався в судовому засіданні.

А відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

З огляду на викладене, беручі до уваги те, що спірний договір оренди земельної ділянки, який за законом (ст.14 Закону України «Про оренду землі») укладається у письмовій формі, не був підписаний позивачем, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про визнання цього договору недійсним.

Крім того, відповідно до роз'яснень, які надані Пленумом Верховного Суду України у пункту 7 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до яких виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним.

Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності та правильно виходили із того, що перебіг строку позовної давності починається не з моменту отримання позивачем плати за користування земельною ділянкою, а з часу, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого майнового права, тобто укладення договору від його імені. Оскільки позивачу стало відомо про існування оспорюваного договору оренди земельної ділянки та акта прийому-передачі землі лише у лютому 2013 року, то строк позовної давності позивачем не пропущено.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15.

Доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем строку позовної давності, не підтверджені належними доказами та не узгоджуються із матеріалами справи.

У зв'язку з чим висновки суду першої інстанції про часткове задоволення позову є правильними.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.147, п.3 розділом ХІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Еліта» - залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2015 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлений 20 березня 2018 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

М.Ю. Петешенкова