АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1-й інстанції - Ластовка Н.Д.
№22-ц/796/3279/2018 Доповідач - Українець Л.Д.
Справа №755/2732/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі:

судді-доповідача Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Федорчук Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 20 лютого 2018 року всправі за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

В С Т А Н О В И В

20.02.2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви про визнання договору дарування удаваним правочином, яку обґрунтовував тим, що йому та його сину ОСОБА_4 в рівних долях належала на праві власності квартира АДРЕСА_1.

29 січня 2018 року його син ОСОБА_4 подарував належну йому Ѕ частину квартиру незнайомій особі ОСОБА_5. Новий власник змінив замки в квартирі. На даний час в ній мешкає квартирант. З 05.02.2018 року він не має змоги проживати в своїй квартирі, оскільки вважає, що існує реальна загроза його життю та здоров'ю.

Зазначав, що невжиття заходів по забезпеченню позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду по поновленню його порушених прав та законних інтересів, в зв'язку з існуванням можливості подальшого відчуження Ѕ частини квартири, яка належала його сину, а також можливого протиправного відчуження Ѕ частини його нерухомого майна третім особам.

Враховуючи наведене, просив суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 лютого 2018 рокув задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову.

Зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду про задоволення позовних вимог.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_3, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно частин 1,2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що знаходяться або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи інших осіб.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_3 посилався на те, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить поновлення його порушених прав та законних інтересів. Вважав, що існує можливість подальшого відчуження Ѕ частини квартири, яка належала його сину, а також можливість протиправного відчуження Ѕ частини його частини квартири третім особам.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено ґрунтовних підстав для вжиття заходів забезпечення позову, не додано доказів, які б підтвердили те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується в повному обсязі, виходячи з наступного.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Разом з тим, заява не містить доказів того, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Посилання на те, що відповідачі вживатимуть заходів щодо відчуження Ѕ частини квартири, подарованої його повнолітнім сином за удаваним правочином та відчуження Ѕ частини квартири належної заявнику не підтверджені доказами.

Доводи, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить поновлення порушених прав ОСОБА_3 також не підкріплені жодним доказом та не зазначено, які саме права не можливо буде поновити в разі ухвалення рішення про задоволення позову.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_3. підтвердив, що його повнолітній син розпорядився на власний розсуд - подарував 1/2 частину квартири, яка належала йому на праві власності. Власником другої половини квартири є він.

Зазначив, що просив накласти арешт на всю квартиру, так як звернувся в правоохоронні органи з заявою про скоєння злочину та незаконне заселення в його квартиру.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки заявником не надано доказів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову про визнання договору дарування удаваним правочином.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. .

Оскільки ухвалу постановлено з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав до її скасування.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_3залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 20 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 22 березня 2018 року.

Суддя-доповідач Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва