Справа № 308/713/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 березня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кондора Р.Ю. і Мацунича М.В.,

за участю секретаря Пилип Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 26 січня 2018 року (у складі судді Леміша О.М.) за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олеговичта Ужгородський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом у січні 2018 р.

Просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 16594 від 24.10.2017 р., учинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» (надалі - Банк) у рахунок примусового стягнення кредитної заборгованості.

Разом із позовною заявою ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення позову (а.с.10-12).

Просила вжити заходи забезпечення позову та зупинити стягнення на підставі виконавчого документа - виконавчого напису № 16594 від 24.10.2017 р., учиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. на користь Банку в рахунок примусового стягнення кредитної заборгованості по кредитному договору № MKC7G9 від 14.12.2007 р. у період із 14.12.2007 р. по 07.09.2017 р.

На обґрунтування заяви зазначила, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до безповоротного порушення прав позивача, оскільки за період розгляду справи в суді відповідач може скористатися своїм правом і примусово стягнути кредитну заборгованість із позивача на підставі виконавчого напису, який оскаржується у судовому порядку.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 26 січня 2018 р. заяву про забезпечення позову задоволено: зупинено стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку - виконавчого напису № 16594 від 24.10.2017р., вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. на користь ПАТ «Приватбанк» у рахунок примусового стягнення заборгованості по кредитному договору № MKC7G9 від 14.12.2007р. за період із 14.12.2007р. по 07.09.2017р.

Банк просить скасувати цю ухвалу та прийняти нову постанову, якою відмовити заявнику в задоволенні заяви про забезпечення позову. Доводить про неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Указує, що заявником не надано доказів і належних обґрунтувань того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Зазначає, що в спірних правовідносинах відсутні буд-які обґрунтовані підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Узагальнені доводи заперечень зводяться до того, що заявником обрано вірний спосіб захисту свого права та перед постановленням ухвали про забезпечення позову державна виконавча служба наклала арешт на все майно боржника (позивача), у зв'язку з чим права відповідача захищені, а позивач не зможе відчужити належне їй майно до завершення розгляду справи по суті.

Суд виходив із доведеності та обґрунтованості вимог, указаних у заяві.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції через його відповідність нормам матеріального права та обставинам справи.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, із таких мотивів.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Під забезпеченням позову належить розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Так, ч.1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку (п.6 ч.1ст.150 ЦПК України).

Згідно з ч.2 ст.150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим. Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 16594 від 24.10.2017 р., учинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. на користь Банку в рахунок примусового стягнення заборгованості із ОСОБА_2 по кредитному договору. Вважає цей виконавчий напис таким, що не відповідає вимогам загального та спеціального законодавства, яке регулює процедури видачі виконавчого напису.

Порушуючи питання про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа (виконавчого напису нотаріуса), який оскаржується у позовному порядку, заявник посилалася на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до безповоротного порушення прав позивача, оскільки за період розгляду справи в суді, відповідач може скористатися своїм правом і примусово стягнути кредитну заборгованість із позивача на підставі виконавчого напису, який оскаржується у судовому порядку.

Додаткове обґрунтування такого доводу було надано в суді апеляційної інстанції, а саме: разом із відзивом на апеляційну скаргу заявником було подано копію постанови про арешт майна боржника від 24.01.2018 р., винесену за два дні до постановлення ухвали про забезпечення позову, що свідчить про наявність ризиків невиконання чи утруднення виконання судового рішення у випадку ухвалення такого на користь позивача.

Довід апеляційної скарги про те, що заявником не додано доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суперечить обставинам справи та наявним у ній письмовим доказам.

Так, заявником на обґрунтування своїх доводів було подано копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 09.01.2018 р. (а.с.12) та копію постанови про арешт майна боржника від 24.01.2018 р.

Указане свідчить про активні дії Банку, які спрямованні на виконання виконавчого напису нотаріуса, що оскаржується боржником, а це в подальшому може спричинити утруднення або унеможливлення виконання рішення по суті позовних вимог.

Довід апеляційної скарги про те, що в спірних правовідносинах відсутні будь-які обґрунтовані підстави для задоволення заяви про забезпечення позову, не заслуговує на увагу як бездоказовий. Натомість, у матеріалах справи наявні достатні докази, які свідчать про обґрунтованість вимог указаних у заяві про забезпечення позову.

Викладені обставини з урахуванням положень статті 151 ЦПК України є достатніми для обґрунтованого припущення позивача, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Оскільки предметом спору є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а виконання такого в рамках відкритого виконавчого провадження може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього судового рішення, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про необхідність зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, який оскаржується боржником.

Вжитті судом першої інстанції заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами і в достатній мірі забезпечать законні права як позивача так і відповідача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і на їх правильність не впливають, а тому не можуть бути взяті до уваги.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів констатує, що судом першої інстанції було постановлено ухвалу з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування не має.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення. 2.Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 26 січня 2018 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 30 березня 2018 року.

Судді: