У Х В А Л А

19 березня 2018 року

м. Київ

справа № 761/27923/16-ц

провадження № 61-1419св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5, яка підписана представником ОСОБА_6, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року у складі судді: Піхур О. В. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 7 грудня 2017 року у складі суддів: Прокопчук Н. О., Саліхова В. В., Семенюк Т. А.,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовами до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договорами позики, які ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2016 року об'єднано в одне провадження.

Позовні заяви мотивовано тим, що 1 лютого 2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 було укладено письмову розписку про отримання грошових коштів у розмірі 1 500 000 грн. 14 червня 2016 року ОСОБА_7 та ОСОБА_4 уклали між собою договір переуступки, відповідно до умов якого ОСОБА_7 відступив ОСОБА_4 право вимоги з ОСОБА_5 повернення грошових коштів у сумі 1 500 000 грн за вищезазначеною письмовою розпискою.

16 червня 2015 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 було укладено письмову розписку про отримання відповідачем грошових коштів в розмірі 12 000 доларів США, які відповідач зобов'язався повернути зазначену грошову суму до 31 грудня 2015 року. 16 червня 2016 року ОСОБА_8 та ОСОБА_4 уклали між собою договір переуступки, відповідно до умов якого ОСОБА_8 відступив ОСОБА_4 право вимоги з ОСОБА_5 повернення грошових коштів у сумі 12 000 доларів США за вищезазначеною письмовою розпискою.

18 серпня 2012 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 було укладено письмову розписку відповідно до умов якого, позикодавець передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі 1 600 000 грн, а відповідач зобов'язався повернути зазначену грошову суму за першою вимогою протягом місяця з дня отримання вимоги, відповідно до договору позики. 14 червня 2016 року ОСОБА_7 та ОСОБА_4 уклали між собою договір переуступки, відповідно до умов якого ОСОБА_7 відступив ОСОБА_4 право вимоги з ОСОБА_5 повернення грошових коштів у сумі 1 600 000 грн за вищезазначеною письмовою розпискою.

10 серпня 2012 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 було укладено письмову розписку відповідно до якої позикодавець передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі 800 000 грн., а відповідач зобов'язався повернути зазначену грошову суму за першою вимогою протягом місяця з дня отримання вимоги, відповідно до договору позики. 14 червня 2016 року ОСОБА_7 та ОСОБА_4 уклали між собою договір переуступки, відповідно до умов якого ОСОБА_7 відступив ОСОБА_4 право вимоги з ОСОБА_5 повернення грошових коштів у сумі 800 000 грн.

16 липня 2015 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 було укладено письмову розписку відповідно до якої, позикодавець передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі 1 300 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути зазначену грошову суму до 31 грудня 2015 року. 16 червня 2016 року ОСОБА_8 та ОСОБА_4 уклали між собою договір переуступки, відповідно до умов якого ОСОБА_8 відступив ОСОБА_4 право вимоги з ОСОБА_5 повернення грошових коштів у сумі 1 300 доларів США за вищезазначеною письмовою розпискою.

11 липня 2016 року відповідачу направлялися письмові повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні. 25 травня 2016 року позивачем було відправлено відповідачу вимоги добровільно повернути грошові кошти, які відповідачем були проігнорована.

Відповідач свої зобов'язання за вказаним розписками не виконала, а тому позивач просила стягнути з відповідача 1 500 000 грн, 355 367 грн 73 коп., яка складається з основного боргу 333 312 грн; 3% річних 5 561 грн 29 коп.; інфляційного відшкодування 16 494 грн 44 коп., 1 600 000 грн, 800 000 грн, 34 373 грн 36 коп., яка складається з основного боргу 32 240 грн; 3% річних 537 грн 92 коп.; інфляційного відшкодування 1 595 грн 44 коп. та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 7 грудня 2017 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 1 лютого 2013 року в розмірі 1 500 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 16 червня 2015 року в розмірі 355 367 грн 73 коп. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 18 серпня 2012 року в розмірі 1600 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 10 серпня 2012 року в розмірі 800 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 16 липня 2015 року в розмірі 34 373 грн 36 коп.

Рішення судів мотивовано тим, що зобов'язання має виконуватися належним чином. Вважав встановленим, що відповідачка отримала грошові кошти в позику за виданими нею розписками, а відтак зобов'язана їх повернути, оскільки терміни позик сплинули. З огляду на невиконання свого зобов'язання в установлений договорами позики строк, вона повинна сплатити пеню та неустойку за порушення зобов'язання.

28 грудня 2017 року ОСОБА_5 подала касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_6, в якій просить скасувати оскаржені судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 ОСОБА_6, вказує, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушені норми процесуального права. Суди при вирішенні справи помилково прирівняли розписки до договорів позики. Розписка не може замінити договір позики, оскільки вона не містить достатньої інформації та не може в повній мірі підтвердити факт виникнення цивільно-правових відносин між сторонами.

У відзиві на касаційну скаргу від 1 березня 2018 року ОСОБА_4 вказала, що касаційна скарга має бути відхилена, а рішення залишені без змін, оскільки розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції, навіть якщо особі не була надана можливість бути особисто заслуханим апеляційним чи касаційним судом, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції не мали встановлювати факти справи, а тільки тлумачити відповідні юридичні норми (ZHUK v. UKRAINE, № 45783/05, § 32, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Заслухавши доповідь судді-доповідача про проведення підготовчих дій та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, колегія суддів встановила відсутність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК. Тому колегія суддів, з урахуванням категорії та складності справи, призначає справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п'яти суддів.

Керуючись статтями 33, 34, 401 ЦПК, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

Справу № 761/27923/16-ц за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики призначити до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п'яти суддів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель