Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 48 Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.

секретаря судового засідання Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу 295/16181/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - Орган опіки і піклування Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, Орган опіки і піклування Житомирської міської ради про розірвання шлюбу, відібрання дитини та визначення її місця проживання, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи - Орган опіки і піклування Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, Орган опіки і піклування Житомирської міської ради про визначення місця проживання дитини

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 21 грудня 2017року, ухвалене суддею Чішман Л.М. у місті Житомирі

в с т а н о в и в:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2, в якому просила розірвати шлюб, укладений з відповідачем, а малолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити на подальше проживання та виховання з нею. Відібрати ОСОБА_3 від відповідача та передати їй, визначивши місце проживання з нею. Вирішити питання щодо стягнення судових витрат.

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом, в якому просив визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ним.

07 серпня 2017 року ОСОБА_2 до вищевказаної позовної заяви подано доповнення, в яких останній просив встановити порядок участі матері ОСОБА_1 у вихованні та особистому спілкуванні з сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3: перший та третій тиждень місяця з 09-00 год. суботи до 17-00 год. неділі; половина осінніх, зимових та весняних канікул; 45 днів під час літніх канікул; визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 до досягнення ним повноліття за постійним місцем проживання батька ОСОБА_2

Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 17 березня 2017року зустрічний позов ОСОБА_2 об'єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, відібрання дитини та визначення її місця проживання.

Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 28 березня 2017року до участі у справі залучено орган опіки та піклування Житомирської міської ради, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог та зобов'язано надати висновок про можливість проживання дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 з матір'ю - ОСОБА_1 або з батьком - ОСОБА_2

Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 21 грудня 2017року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 24.01.2009 відділом РАЦС Шевченківського РУЮ у м. Києві, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №73. Визначено місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, при матері - ОСОБА_1 В задоволенні решти вимог відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати рішення районного суду в частині визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір'ю. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що рішення суду є необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що судом безпідставно не взято до уваги висновок спеціаліста Центру психологічної експертизи та психодіагностики Міжнародного інституту глибинної психології щодо індивідуально-психологічних особливостей дитячо-батьківських стосунків малолітнього ОСОБА_3 з матір'ю та батьком, та не враховано думку останнього. Також, на думку апелянта, судом не з'ясовано позиції органу опіки та піклування Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації щодо поданих ним письмових доповнень щодо порядку участі матері у вихованні дитини.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.01.2009 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №73 (а.с.12, т.1). Від спільного проживання сторони мають двох дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З тексту позовних заяв вбачається, що спільне проживання сторін є неможливим, тривалий час вони проживають окремо, поновлювати шлюб наміру не мають. Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 21 грудня 2017року шлюб між сторонами розірвано та ними в цій частині не оскаржується.

Однак, сторони не можуть дійти згоди щодо місця проживання дітей.

Визначаючи місце проживання дітей з матір'ю, суд першої інстанції виходив з того, що це відповідатиме інтересам дітей.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, згідно ст. 15 Закону, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, а батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Пленум Верховного Суду України у п. 18 постанови № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» також роз`яснив, що при вирішенні спору про місце проживання дитини судам належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Згідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь в її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частинами четвертою та п'ятою статті 19 СК України передбачено обов'язкову участь органу опіки та піклування при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

При вирішенні спору щодо місця проживання дітей сторін, суд першої інстанції виходив з принципу рівності прав і обов'язків обох батьків (ст. 141 СК), надаючи перевагу тому з них, хто може забезпечити найбільш сприятливі умови виховання дітей, принципу 6 Декларації, інтересів дітей. При цьому перевага матері перед батьком не є пріоритетом у спорі.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, з 24.01.2009 сторони перебували у зареєстрованого шлюбі. Від спільного проживання мають двох дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 12, 13, 14, том 1).

Судом також встановлено, що позивачка та відповідач фактично проживають окремо, їхній малолітній син ОСОБА_6, 2015 року народження проживає разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1, а неповнолітній син ОСОБА_7, 2010 року народження проживає з відповідачем за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 21, 22, 51, том 1).

Крім цього, позивач та відповідач обоє працюють, мають постійні доходи у вигляді заробітних плат. Зокрема, позивачка працює на посаді начальника відділу медичного та особистого страхування ПАТ «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», отримуючи заробітну плату в розмірі 7 000,00 грн, а відповідач на посаді комірника ТОВ «ТРК ІНЖИНІРИНГ» і його заробіток становить 3 200,00 грн (а.с. 15, 17, 18, 208, 58, том 1).

Згідно висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації щодо визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визначено місце проживання малолітніх дітей із матір'ю ОСОБА_1 (а.с. 63-65, том 1). Таку позицію підтримала і представник органу опіки ті піклування Житомирської міської ради в судовому засіданні.

Висновком встановлено, що сторони характеризуються позитивно, працюють офіційно та мають постійний заробіток, приділяють належну увагу вихованню та догляду за дітьми. Даний висновок підтриманий органом опіки та піклування і 06.04.2017 (а.с. 87-89, том 1).

З довідки від 27.12.2016 за №187 вбачається, що ОСОБА_3 є учнем спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №138 з поглибленим вивченням предметів природного циклу Шевченківського району міста Києва. Згідно пхихолого-педагогічної характеристики, ОСОБА_3 зарекомендував себе як дисциплінований учень. Фізичний, розумовий розвиток та пізнавальна сфера відповідають віку, вчиться старанно. Емоційно-особистісна сфера ОСОБА_3 характеризується ситуативною тривожністю, як наслідок пережитих емоцій: напруження, занепокоєння, хвилювання. Проте, зовні хлопчик виглядає веселим та комунікабельним. Школу відвідує систематично, виконує всі правила для учнів. До вчителів та дорослих ставиться з повагою. З характеристики, наданої керівником спортивного гуртка «Традиційне карате», ОСОБА_3 самостійно відвідує спортивну шкільну секцію традиційного карате. Старанно виконує нормативні вправи та уважно ставиться до порад керівника секції, виявляє доброзичливий характер до оточуючих, легко сходиться з дітьми. Хлопчик проявляє прив'язаність до батька, позитивно сприймає його авторитетну позицію. Рідні приділяють велику увагу до навчальної та виховної сфери життя дитини. Завдяки заняттям з бабусею дитина виявляє успіхи у навчанні (а.с. 52, 53, 207, том 1).

З пояснень сторін, наданих ними в судовому засіданні під час апеляційного розгляду, встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3, 2010 року народження проживає разом із батьком, дідусем та бабусею, які ним опікуються, беруть участь у його вихованні, забезпечують усім необхідним для нормального та повноцінного розвитку. ОСОБА_1 також має бажання та хоче брати участь у спілкуванні та вихованні малолітнього ОСОБА_3, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (а.с.19-20, 24-25, том 1). Вона неодноразово приїздила до м. Києва відвідувати сина, намагалась в позасудовому порядку вирішити питання про повернення ОСОБА_3 до м. Житомира, зверталась до служби у справах дітей щодо встановлення графіку побачень з малолітнім сином.

Так, розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 23.01.2017 №17, ОСОБА_1, за її зверненням, встановлено графік побачень з малолітнім сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, а саме: І та ІІІ тиждень місяця з 9.00 суботи до 17.00 неділі; половина осінніх, зимових та весняних канікул; 45 днів під час літніх канікул (а.с. 116, 173, том 1).

Зазначені обставини враховані органом опіки та піклування при визначенні місяця проживання малолітньої дитини.

В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно п. 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітні дитина не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Відповідно результатів психологічного обстеження, проведеного спеціалістами Центру психологічної експертизи та психодіагностики Міжнародного інституту глибинної психології в червні 2017 року за зверненнямОСОБА_2 вбачається, що психологічний розвиток ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 відповідає віковій нормі, його психо-емоційний стан є стабільним, він здатний до вироблення та формулювання самостійних рішень з урахуванням його віку, індивідуально-психологічних особливостей, особливостей конфліктної ситуації в сім'ї, характеру ставлення до кожного з батьків. Соціально-підтримуюче оточення для дитини утворюють його батько, дід та бабуся. Своїх батьків ОСОБА_7 не сприймає як подружню пару. Ставлення до матері ототожнюється з неприйняття за причиною її вчинка, що вона його кинула. Жодних ознак, що дозволяють стверджувати про наявність впливу одного з батьків на формування негативної думки про іншого батька у дитини не виявлено (а.с.137-147, том 1).

Разом з тим, згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Судом першої інстанції також обґрунтовано враховано, що хлопчикам краще найти спільну мову та радитись із своїх особистих питань саме з мамою. Крім того, розривати між дітьми сімейні стосунки та розлучати їх, як між собою, так і з матір'ю, буде суперечити їх інтересам.

Враховуючи малолітній вік синів сторін, які не досягли десяти років, доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом думки старшої дитини на правильність ухваленого рішення не впливають. Крім того, у відповідності до ч. 3 ст. 171 СК України суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Враховуючи, що відповідачем не вказано жодних виняткових обставин, які б давали підстави для розлучення сина ОСОБА_7 з матір'ю відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв їх до уваги.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, узгоджуються з Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року та правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у справі № 6-2445цс16 від 14.12.2016.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та не містять підстав для скасування чи зміни рішення суду, як і виняткових обставин для розлучення малолітніх дітей з матір'ю.

Оскаржуване рішення в частині, яка переглядається апеляційним судом, постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для його зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає.

Беручи до уваги матеріали справи та надані сторонами пояснення, суд вважає, що визначення місця проживання дітей з матір'ю, не впливатиме на їх взаємовідносини з батьком, оскільки визначення місця проживання дітей з однім із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов'язків.

Слід зауважити, що у разі зміни умов виховання дитини в залежності від різних обставин (стан здоров'я батька (матері) і дитини, можливості догляду за дитиною, поява вітчима (мачухи) і т.д.), суд має право змінити визначене місце проживання дитини та не може відмовити у відкритті провадження з тієї причини, що такий спір вже був предметом розгляду судом.

Враховуючи, що ОСОБА_3 рішення судуоскаржується в частині визначення місця проживання дитини, а тому, в силу ст. 367 ЦПК України, рішення суду першої інстанції в іншій частині апеляційним судом не переглядається.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення

Рішення Богунського районного суду міста Житомира від 21 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 26.03.2018