АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1739/18 Головуючий І інстанції - Зуб Г.А.
Категорія: спори, що виникають із договорів
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Кружиліної О.А.

суддів: Бровченка І.О., Хорошевського О.М.

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду міста Харкова від 19 грудня 2017 року

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Міссіяж Олени Анатоліївни, третя особа - ОСОБА_4, про відновлення заборони відчуження та запису про обтяження майна іпотекою, -

в с т а н о в и в:

16 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу (далі по тексту ПН ХМНО) Міссіяж О.А. про відновлення заборони відчуження та запису про обтяження майна іпотекою.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що 05 травня 2008 року ОСОБА_5 позичив у позивача валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 57 500 доларів США, які відповідач ОСОБА_2 зобов'язався повернути позивачу частинами (з розстроченням) не пізніше 05 листопада 2008 року, про що між ними був укладений в письмовій формі договір позики, посвідчений ПН ХМНО Широковою В.А. та зареєстрований нею в реєстрі за № 1564.

З метою забезпечення виконання своїх зобов'язань за вказаним договором позики 05 травня 2008 року між сторонами було укладено іпотечний договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений ПН ХМНО Широковою В.А. за реєстровим № 1568, за умовами якого відповідач ОСОБА_2 передав позивачу в іпотеку житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1, разом з земельною ділянкою, на якій розташований вказаний житловий будинок з надвірними будівлями. Відомості про обтяження вказаного вище нерухомого майна іпотекою були внесені і зареєстровані ПН ХМНО Широковою В.А. в Державному реєстрі іпотек, про що позивачу було видано відповідний витяг.

Крім того, за домовленістю сторін, згідно умов іпотечного договору ПН ХМНО Широковою В.А. було накладено заборону відчуження на предмет іпотеки, а саме: була накладена заборона відчуження житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1. Відомості про реєстрацію заборони відчуження іпотечного майна були зареєстровані ПН ХМНО Широковою В.А. в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, про що нею було видано витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

В період з 05 травня 2008 року по 30 жовтня 2009 року відповідач ОСОБА_2 ще чотири рази звертався до позивача з проханням позичити йому кошти, про що між сторонами укладалися додаткові договори одночасно якими вносились зміни до правочину, що забезпечував зобов'язання.

Таким чином, борг відповідача ОСОБА_2 складає 192 000 доларів США, внаслідок чого позивач звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовом про стягнення з ОСОБА_2 боргу за вказаними договорами позики.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області було стягнуто на користь позивача з відповідача грошові кошти в загальному розмірі 3 161 068 грн 65 коп., та вирішено питання про розподіл судових витрат.

Оскільки ОСОБА_2 вказане рішення суду не виконав, позивач звернувся до суду з позовом по звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково, та звернено стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1, та було передано його в управління позивача на період його реалізації.

Сума боргу відповідачем ОСОБА_2 повернута позивачу не була, тому позивач звернувся до нотаріуса з проханням посвідчити договір купівлі-продажу іпотечного майна, однак виконати вказані рішення суду позивач не зміг, оскільки відповідачем ПН ХМНО Міссіяж О.А. на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 травня 2012 року були вилучені записи в реєстрах про обтяження іпотечного майна іпотекою та накладення заборони на його відчуження.

Позивач звернувся до суду з запитом щодо надання інформації про вказане рішення суду, однак йому повідомлено, що рішення про зняття заборони на відчуження та виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження іпотекою вказаного житлового будинку не виносилось. Таким чином, ПН ХМНО Міссіяж О.А. виключила запис про обтяження житлового будинку АДРЕСА_1 іпотекою та зняла з нього заборону відчуження на підставі сфальсифікованого (підробленого) рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 травня 2012 року, яке судом ніколи не виносилось. А тому, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

16 червня 2017 року ОСОБА_4 подала заяву про участь у справі у якості третьої особи.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що висновки суду є неправильними та не відповідають обставинам справи, суд не врахував і не встановив всіх обставин, що впливають на правильність її вирішення, порушив (неправильно застосував) норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, що в підсумку призвело до неправильного вирішення справи.

Зокрема, зазначав, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції вважав, ніби приватний нотаріус Міссіяж О.А. правомірно вилучила з реєстрів записи про обтяження спірного майна іпотекою та про накладення на нього заборони відчуження на підставі наданого їй заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2012 року по справі № 2108/2-4751/11, яке в подальшому було скасовано рішенням Апеляційного суду Харківської області від 14 березня 2013 року.

Районний суд вважав, ніби вказаним заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2012 року визнано дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, визнано право власності на вказаний будинок за ОСОБА_8, а також зобов'язано нотаріуса зняти із вказаного майна накладену за іпотечним договором заборону відчуження та виключити запис з державного реєстру іпотек.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, ніби наразі неможливо відновити запис про іпотеку та заборону відчуження в діючому на час розгляду справи Державному реєстрі прав на нерухоме майно, оскільки спірні записи про іпотеку та заборону відчуження були зареєстровані, а потім зняті у старих державних реєстрах іпотек та обтяжень нерухомого майна, які вже не діють.

Однак, в подальшому районний суд зробив висновок, який прямо суперечить попередньому, і зазначив, ніби позивач взагалі не вказав у своїй позовній заяві реєстри, в яких слід відновити записи про іпотеку та заборону відчуження, що нібито унеможливлює задоволення позову ОСОБА_1

Вважав, що висновок суду першої інстанції про те, що заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2012 року, на яке посилалася приватний нотаріус Міссіяж О.А., її зобов'язано зняти зі спірного будинку заборону відчуження та вилучити запис про обтяження його іпотекою - є абсолютно неправильним і не відповідає дійсним обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 вважала рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною.

Зокрема, посилалася на те, що суд обґрунтовано вказав позивачу, що повноваження по внесенню інформації про обтяження майна іпотекою до Державного реєстру та виключення з нього цієї інформації віднесені до компетенції нотаріусів. Позивачем не надано до суду належних і допустимих доказів, що він звертався з заявою до ПН ХМНО Міссіяж О.А. з заявою про відновлення заборони відчуження та запису про обтяження майна іпотекою, та у вчиненні такої нотаріальної дії йому було відмовлено.

Кірм того, в апеляційній скарзі позивач вказує на неправомірні, з його точки хору, дії ПН ХМНО Міссіяж О.А., однак питання про правомірність або неправомірність дій цієї особи не було предметом позовних вимог та не розглядалося у судовому засіданні суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 367 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Перевіряючи доводи сторін, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і вирішив справу на засадах змагальності.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із положень статей 6, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 «Про затвердження Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек», Наказом Міністерства юстиції України від 14 грудня 2012 року № 1844/5, яким затверджено Порядок використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна та тих обставин, що на момент зняття заборони зі спірного нерухомого майна, та виключення запису з реєстру заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2012 року було чинним. ПН ХМНО Міссіяж О.А. була знята заборона відчуження нерухомого майна та вилучено запис з Державного реєстру іпотек 27 грудня 2012 року, коли Державний реєстр речових прав на нерухоме майно ще не діяв, та, відповідно, записів про обтяження вказаного будинку у такому реєстрі не містилось, відтак, такі записи й не можуть бути поновлені у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Крім того, до суду не надано допустимих доказів, що позивач після скасування заочного рішення суду від 17 лютого 2012 року звертався до ПН ХМНО Міссіяж О.А. з заявою щодо відновлення вказаного запису та заборони, та йому в цьому було відмовлено.

З висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується у повному обсязі, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 05 травня 2008 року укладено договір позики на суму 57 500 доларів США, який посвідчено нотаріально і зареєстровано в реєстрі за №1564.

ОСОБА_2 в забезпечення виконання зобов'язань щодо повернення вказаного боргу передав ОСОБА_1 в іпотеку належний йому житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1, загальною площею 180,4 кв. м, житловою площею 106,7 кв. м, який знаходиться на земельній ділянці площею 732 кв. м, про що між ними було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя і нотаріально його посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №1566.

Відомості щодо укладення вказаного договору про задоволення вимог іпотекодержателя та обтяження майна іпотекою були зареєстровані в Державному реєстрі іпотек за реєстраційним №7130116, що підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі іпотек за № 18416624 від 05 травня 2008 року.

За домовленістю сторін, договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 05 травня 2008 року укладений з накладенням заборони відчуження предмету іпотеки (пункт 9 договору). Заборона відчуження предмету іпотеки була зареєстрована нотаріусом в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за реєстраційним №7129948, що підтверджується витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за №18416268 від 05 травня 2008 року.

Сторонами (відповідачами) додатково було укладено в період з 05 травня 2008 року по 30 жовтня 2009 року і нотаріально посвідчено ще чотири додаткові договори до договору позики та договору про задоволення вимог іпотекодержателя, на загальну суму 134 500 доларів США.

Отже, з врахуванням вищезазначених договорів загальний розмір наданих відповідачу ОСОБА_2 відповідачем ОСОБА_1 коштів складає 192 000 доларів США.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29 липня 2013 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 03 березня 2014 року, було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в загальному розмірі 3 161 068 грн 65 коп.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2016 року, договори купівлі-продажу спірного будинку від 28 грудня 2012 року, 01 червня 2013 року, 22 серпня 2013 року були визнані недійсними, та було звернено стягнення на вказаний предмет іпотеки.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22 серпня 2016 року вказане рішення залишено без змін.

З матеріалів нотаріальної справи вбачається, що 27 грудня 2012 року ПН ХМНО Міссіяж О.А. була надана заява від ОСОБА_8 та ОСОБА_2, в якій вони просили зняти заборону відчуження нерухомого майна та вилучити запис з Державного реєстру іпотек на спірне нерухоме майно, додавши до неї документи, та заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2012 року по справі 2018/2-4751/11, н/п 2/2018/967/2012 з відміткою про набрання ним чинності за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок, яким визнано договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 16 грудня 2007 року - дійсним, визнано право власності на вказаний будинок за ОСОБА_8, та зобов'язано нотаріуса зняти заборону, яка була накладена на нерухоме майно на підставі іпотечного договору №1568 від 05 травня 2008 року ПН ХМНО Широковою В,А., а також виключено запис з державного реєстру іпотек.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду про необґрунтованість посилання позивача на сфальсифіковане рішення суду, оскільки належних доказів про фальсифікацію рішення позивачем не надано, та спростовується оскарженням цього рішення ОСОБА_1 та рішенням Апеляційного суду Харківської області від 14 серпня 2013 року, яким задоволено апеляційну скаргу представника ОСОБА_1, та скасоване заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2012 року, в задоволенні позову ОСОБА_8 про визнання права власності на житловий будинок відмовлено.

За таких підстав, 27 грудня 2012 року, в той час, коли заочне рішення Київського районного суду від 17 лютого 2012 року було чинним, ПН ХМНО Міссіяж О.А. була знята заборона відчуження нерухомого майна та вилучено запис з Державного реєстру іпотек, та коли Державний реєстр речових прав на нерухоме майно ще не діяв та, відповідно, записів про обтяження вказаного будинку у такому реєстрі не містилось. У зв'язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що такі записи не могли бути поновлені у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Крім того, позивачем ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не надано допустимих доказів, що останній, як іпотекодержатель, звертався після скасування заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2012 року до ПН ХМНО Міссіяж О.А. із заявою щодо відновлення вказаного запису та заборони, та йому в цьому було відмовлено відповідно до вимог Порядку про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703. Але ОСОБА_1 таким правом не скористався.

З врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ОСОБА_1, як іпотекодержатель, звертаючись у суд з позовними вимогами про відновлення заборони відчуження та запису про обтяження майна іпотекою, обрав неналежний спосіб захисту, а тому підстави для задоволення його позовних вимог відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 19 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 квітня 2018 року.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді І.О. Бровченко

О.М. Хорошевський