Дата документу 27.02.2018
Справа № 320/309/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2018 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Ковальової Ю.В.,

при секретарі - Левандовській О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мелітопольської міської ради Запорізької області, ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Мелітопольські теплові мережі» про визнання права користування житловим приміщенням, за участю третьої особи -Комунального Підприємства «Житломасив» Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання права користування житловим приміщенням та позовом ОСОБА_2 до Мелітопольської міської ради Запорізької області, ОСОБА_1 про вселення у квартиру та усунення перешкод у користуванні квартирою і виселення,

за участю:

-ОСОБА_2,

-представника ОСОБА_2- адвоката ОСОБА_3,

-ОСОБА_1;

-представника ОСОБА_1- адвоката ОСОБА_4,

-представника відповідача- Мелітопольської міської ради Запорізької області- Єремєєвої О.В.;

- представника відповідача- ТОВ«Мелітопольські теплові мережі»- Павленка Р.О.;

- представника третьої особи - КП «Житломасив» Мелітопольської міської ради Запорізької області - Дубініна Д.Г.

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання права користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Позов обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її чоловік ОСОБА_7. В 2014 році, перебуваючи з померлим ОСОБА_7 у фактичних шлюбних відносинах, вона вселилась в займане ним житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, яке він отримав 02.03.1993 року, як постраждалий від аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії на підставі рішення Мелітопольського міськвиконкому від 25.02.1993 року. 22.04.2016 року, шлюб між нею та ОСОБА_7 був зареєстрований Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. З часу вселення вона постійно проживає і користується, як член сім'ї, зазначеним житловим приміщенням, бере участь у витратах, пов'язаних з оплатою комунальних послуг за користування житловим приміщенням та виконує інші зобов'язання. В зазначеній квартирі також зареєстрована колишня дружина її померлого чоловіка - відповідачка по справі ОСОБА_2, однак з 2003 року вона в зазначеній квартирі не проживає. Її чоловік, ОСОБА_7, звертався до Мелітопольської міської ради з проханням зареєструвати позивачку у спірному житловому приміщенні, йому було повідомлено про перелік документів, необхідних для реєстрації її у вказаній квартирі, однак він помер та повторно звернутись до виконкому для реєстрації не встиг. В грудні 2016 році вона звернулась до виконавчого комітету Мелітопольської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання, однак 21.12.2016 року, їй було відмовлено у реєстрації місця проживання на підставі абз. 2 ст. 9-1 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та 03.11.2016 року, їй було відмовлено у реєстрації місця проживання відповідно до Правил реєстрації місця проживання затверджених постановою КМ України від 02.03.2016 року № 207, у зв'язку з чим позивачка звернулася до суду з вказаним позовом.

Позивач ОСОБА_8 звернулась до суду з позовом, в якому просить зобов'язати відповідачку ОСОБА_1 не чинити їй перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення відповідачки ОСОБА_1 та зобов'язати відповідача- Мелітопольську міську раду Запорізької області вселити її, ОСОБА_2 в зазначену квартиру.

Позов обґрунтовує тим, що з 19.06.1995 року, вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7. Після реєстрації шлюбу, а саме 12.08.1995 року була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 у якості члена сім'ї ОСОБА_7, який був наймачем зазначеної квартири. В зазначеній квартирі з 12.08.1995 року по 22.09.2016 року були зареєстровані вона та ОСОБА_7. На теперішній час, у зв'язку зі смертю ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, в зазначеній квартирі зареєстрована тільки вона. 11.05 2000 року, шлюб між нею та ОСОБА_7 було розірвано. Після припинення шлюбних відносин, між ними склалися вкрай неприязні відносини, які перешкоджали їй в користуванні спірною квартирою, оскільки ОСОБА_7 зловживав спиртними напоями, влаштовував сварки та бійки, виганяв її з квартири та змінив замок від вхідної двері. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04.02.2003 року вона була вселена в зазначену квартиру, а ОСОБА_7 було зобов'язано не чинити їй перешкод у користуванні квартирою та передати їй ключі від вхідної двері. 02.06.2003 року, у порядку примусового виконання рішення суду від 04.02.2003 року, вона була вселена в спірну квартиру та їй були передані ключі від квартири. З 2003 року по 15.03.2015 року, вона постійно проживала з колишнім чоловіком ОСОБА_7 у спірній квартирі та сплачувала за неї комунальні послуги. 15.03.2015 року, її колишній чоловік ОСОБА_7, на грунті неприязних відносин між ними, знову змінив замок від вхідної двері зазначеної квартири та не впускав її в квартиру, у зв'язку з чим вона зверталась до Мелітопольського МВ ГУМВС України в Запорізькій області для вирішення цього питання. Однак на проведені з ОСОБА_7 бесіди про недопустимість таких дій, він не реагував та продовжував не пускати її в спірну квартиру, порушуючи її законні права на користування спірною квартирою. Після смерті ОСОБА_7 її не впускає в квартиру ОСОБА_1, яка вселилася в квартиру без її згоди, у зв'язку з чим вона звернулась до суду з позовом.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник- адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримали позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі за обставинами, в ньому вказаними, проти позову ОСОБА_2 заперечували в повному обсязі, знаходячи його необґрунтованим.

Позивачка ОСОБА_2, її представник- адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні позов ОСОБА_2 підтримали в повному обсязі за обставинами, в ньому викладеними, проти позову ОСОБА_1 заперечували в повному обсязі, вказуючи,що остання не набула права користуватися спірною квартирою.

Представник відповідача- Мелітопольської міської ради Запорізької області- Єремєєва О.В. при вирішенні позовів покладалася на розсуд суду, але зазначила про відсутність компетенції у Мелітопольської міської ради на примусове вселення ОСОБА_2 у спірну квартиру.

Представник відповідача- Товариства з обмеженою відповідальністю «Мелітопольські теплові мережі»- Павленко Р.О. зазначив, що оскільки спірна квартира на балансі ТОВ «Мелітопольські теплові мережі» не обліковується, вважають себе неналежним відповідачем, надав відповідні заперечення (а.с.139-141 Т.1) .

Представник третьої особи - Комунального Підприємства «Житломасив» Мелітопольської міської ради Запорізької області - Дубінін Д.Г. зазначив, що КП є балансоутримувачем будинку, а не квартири. КП цікавить тільки хто буде сплачувати вартість комунальних послуг. Зараз укладено відповідний договір між КП та ОСОБА_2

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши і дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як у межах заявлених вимог та на підставі наданих або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, доказів.

Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено наступне.

02 березня 1993 року ОСОБА_7 отримав ордер на жиле приміщення НОМЕР_3,а саме на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.8 Т.2).

19 липня 1995 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який розірвано 11 травня 2000 року (а.с.7 Т.2).

Після реєстрації шлюбу, а саме з 12.09.1995 року по теперішній час ОСОБА_2 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 у якості члена сім'ї ОСОБА_7 (а.с.6 звор.бік ,18,19 Т.2)

22.04.2016 ОСОБА_7 уклав шлюб з ОСОБА_9, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 22.04.2016 (а.с.6 Т.1). Остання вселилась до вказаної квартири як член сім»ї наймача.

Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

За змістом ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Такого по суті висновку дійшов і суд касаційної інстанції під час ухвалення рішення колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30 вересня 2009 року у справі про визнання права користування жилим приміщенням і постановлення ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 8 грудня 2010 року у справі про визнання права користування жилим приміщенням та зміну умов договору найму жилого приміщення.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 на момент розірвання шлюбу не проживала у спірній квартирі з поважних причин, оскільки ОСОБА_7 чинив їй перешкоди в цьому,не пускаючи її у квартиру. Вказане встановлено рішенням Мелітопольського міського суду Запорізької області від 04.02.2003 року, яким вселено ОСОБА_2 до вказаної квартири, зобов»язано ОСОБА_7 не чинити їй перешкоди (а.с.9-10 Т.2).

Отже, на ОСОБА_2 поширюються норми ч. 3 ст. 64 ЖК України щодо того, що вона має такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Разом з тим, при вселенні ОСОБА_1 до спірної квартири не дотримано встановлений порядок вселення, зокрема відсутня письмова згода на це ОСОБА_2, як члена сім'ї наймача.

Твердження ОСОБА_1 про те, що вона у 2014 році вселилась у спірну квартиру АДРЕСА_1 і на той момент ОСОБА_2 вже не проживала у цій квартирі суд знаходить такими, що не відповідають дійсності та спростовуються наступним.

Так, в судовому засіданні оголошено позовну заяву ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою від 18.06.2015 року, з якої вбачається що сам ОСОБА_7 у своєму позові стверджував, що на час пред'явлення даного позову, тобто станом на 18.06.2015 року він у квартирі проживав один, а ОСОБА_9 (нині ОСОБА_1) часто його провідувала. Крім того, у позові зазначено, що він 16.09.2013 року уклав договір про надання соціальної допомоги вдома з Територіальним центром соціального обслуговування, на підставі якого до нього систематично для надання йому соціальної допомоги приходили соціальні працівники, що підтверджується довідкою № 229/01-16 від 27.04.2015 року, що теж вказує на те, що проживав він один. Провадження по цій справі було закрито у зв'язку зі смертю ОСОБА_7 (а.с.48-52 цивільної справи № 320/4170/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про вселення в квартиру та усунення перешкод у користуванні квартирою, зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування квартирою , яка перебувала у провадженні Мелітопольського міськрайонного суду)

Крім того, свідки з боку позивачки ОСОБА_1, а саме: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, також не підтвердили факт того, що ОСОБА_9 мешкала у одній квартири з померлим у якості члена його сім'ї саме з 2014 року, вони підтвердили тільки обставини того, що ОСОБА_9 та ОСОБА_7спілкувались між собою, їх разом бачили на вулиці , але ніхто з них у квартирі ОСОБА_7 не був та не міг назвати час, з якого вона проживала у спірній квартирі, також ніхто не підтвердив факт їх сумісного проживання та ведення спільного господарства до укладення ними шлюбу. Також свідки підтвердили факт того, що одружились вони у квітні 2016 року, тобто у той час, коли цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 по усунення перешкод у користуванні спірної квартири та вселення знаходилась у провадженні Мелітопольського міськрайонного суду.

Таким чином, позивачкою ОСОБА_1 не доведено факт вселення в спірну квартиру саме з 2014 року і, відповідно факт не проживання в квартирі в цей період ОСОБА_2 Натомість, суд приходить до висновку, що саме з березня 2015 року ОСОБА_2 не проживає в спірній квартирі з поважних причин,а саме- ОСОБА_7., на грунті неприязних відносин між нами, змінив замок від вхідної двері вищевказаної квартири та не впустив її в квартиру. У зв'язку з даними обставинами вона зверталась до Мелітопольського МВ ГУМВС України в Запорізькій області за вирішенням цього питання. Однак, на проведені з ОСОБА_7 бесіди про недопустимість таких дій, він не реагував та продовжував не пускати її в спірну квартиру, порушуючи її законні права на користування спірною квартирою у відповідності до вимог ст. 64 ЖК України, що підтверджується висновками ДІМ СДІМ Мелітопольського МВ ГУМВС Украіни в Запорізькій області, ОСОБА_13 за 4162 від 07.05.2015 року, ДІМ СДІМ Мелітопольського МВ ГУМВС України в Запорізькій області, Литяги І М. за №3722 від 23.04.2015 року, ДІМ СДІМ Мелітопольського МВ ГУМВС УКРАІНИ в Запорізькій області, ОСОБА_14 за № 3026 від 03.04.2015 року, ДІМ СДІМ Мелітопольського МВ ГУМВС УКРАІНИ в Запорізькій області, ОСОБА_15 за № 3638 від 21.04.2015 року (а.с.11-15 Т.2), з яких вбачається, що ОСОБА_7 на протязі березеня-травня 2015 року перешкоджав ОСОБА_2 потрапляти до спірної квартири.

Крім того, той факт, що ОСОБА_7 саме у березні 2015 року змінив замок у спірній квартирі та не впускав ОСОБА_2 в квартиру, а також той факт, що після смерті ОСОБА_7 такі перешкоди їй чинила відповідачка по справі- ОСОБА_1 підтверджується допитаними у судовому засіданні свідками.

Так, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 підтвердили факт заміни замка та те, що дійсно ОСОБА_2 з цієї причини не проживає у спірній квартири з березня 2015 року по теперішній час, а також той факт, що після смерті ОСОБА_7 її в спірну квартиру не впускає відповідачка по справі, ОСОБА_1, яка без згоди ОСОБА_2 вселилась до спірної квартири після її одруження з ОСОБА_7 22.04.2016 року., тобто коли спір між ними знаходився у провадженні суду.

Суд критично сприймає довідку з місця проживання від 29.12.2016 року, надану ОСОБА_1 у якості доказу її проживання у спірній квартирі з ОСОБА_7 з листопада 2014 року,видану старшою по будинку ОСОБА_22 (а.с.16 Т.1), оскільки вона суперечить іншим доказам по справі, дослідженим у судовому засіданні , а саме твердженням самого померлого ОСОБА_7, зазначеним в його позові від 18.06.2015 року (цивільна справа № 320/4170/15-ц), що досліджувався судом, в частині того, що він станом на 18.06.2015 року проживав у квартирі один , а також довідкою тієї ж старшою по будинку ОСОБА_22 від 08.07.2015 року, яку вона надавала ОСОБА_7 до його позову, яка була оголошена у судовому засіданні (а.с.58 цивільної справи № 320/4170/15-ц) та з якої також вбачається, що ОСОБА_7 станом на 08.07.2015 року проживав один у спірній квартирі, тобто без ОСОБА_9

Отже, як встановлено в судовому засіданні, після смерті ОСОБА_7 до теперішнього часу ОСОБА_2 не має можливості вселитися у спірну квартиру АДРЕСА_1, у зв'язку з тим, що у вказану квартиру під час знаходження даної справи у суді, без її згоди, вселилась відповідачка по справі, ОСОБА_1, яка не впускає її в спірну квартиру.

Останнє також підтверджується висновком про результати перевірки матеріалів ЖЄО № 19302 від 30.09.2016 року (а.с.26-27 Т.2)

Також встановлено, що спірна квартира відноситься до державного житлового фонду та належить громаді м. Мелітополя в особі Мелітопольської міської ради Запорізької області, на балансі ТОВ «Мелітопольські теплові мережі» не обліковується.

Таким, чином, відповідно до змісту п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», судом з'ясовано, що при вселенні ОСОБА_1 до спірної квартири не було дотримано встановлений порядок вселення, а саме- ОСОБА_8, яка користується правами члена сім»ї наймача-ОСОБА_7, була зареєстрована в цьому приміщенні, але не проживала на момент вселення ОСОБА_1 у квартирі з причин чинення перешкод їй з боку ОСОБА_7 не надавала письмової згоди на вселення ОСОБА_1. Також ОСОБА_1 не була зареєстрована в цій квартирі, судом враховано нетривалість часу її проживання з наймачем з часу укладення шлюбу - з 22.04.2016 року.

Вказане вказує не відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1. Натомість, вищевикладене свідчить про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 про зобов»язання ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у користуванні спірною квартирою шляхом її виселення з цієї квартири, в також вселення ОСОБА_2 до спірної квартири.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Мелітопольської міської ради Запорізької області, ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Мелітопольські теплові мережі» про визнання права користування житловим приміщенням, за участю третьої особи -Комунального Підприємства «Житломасив» Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання права користування житловим приміщенням - відмовити.

Позов ОСОБА_2 до Мелітопольської міської ради Запорізької області, ОСОБА_1 про вселення у квартиру та усунення перешкод у користуванні квартирою і виселення-задовольнити .

Зобов»язати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, не чинити ОСОБА_2 перешкоди у користуванні спірною квартирою шляхом виселення ОСОБА_1 з житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 у квартиру АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 07 березня 2018 року.

Суддя: Ю.В. Ковальова