АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1465/18 Справа № 205/1277/17 Головуючий у 1 й інстанції - Зінченко А. С. Доповідач - Свистунова О.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Єлізаренко І.А., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 6 листопада 2017 року

по цивільній справі за позовом приватного нотаріуса Павлоградського міського нотаріального округу ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року приватний нотаріус Павлоградського міського нотаріального округу ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що вона здійснює нотаріальну діяльність зареєстровану у приміщенні АДРЕСА_2 за реєстраційним посвідченням № 173 від 21 січня 1999 року, виданим Управлінням юстиції у Дніпропетровській області. Зазначала, що вона має спір з донькою відповідачки ОСОБА_4 з приводу затоплення її нотаріальної контори з вини мешканців квартири АДРЕСА_3 яка з 1996 по 2016 роки належала відповідачці, а з жовтня 2016 року належить її доньці ОСОБА_4 З причин того, що затоплення відбулося вже у п'яте, вона звернулась з листом до доньки відповідачки з вимогами майнового характеру та відшкодування моральної шкоди, з приводу затоплення, в порядку досудового врегулювання спору, який було ОСОБА_2 особисто отримано - 09 грудня 2016 року, що підтверджується поштовим повідомленням. 05 січня 2017 року відповідач ОСОБА_2 звернулася до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зі скаргою на неї, в якій звинуватила її у розголошенні конфіденційної інформації, звинуватила у вимаганні грошей, шантажі, погрозах, використанні особистих даних без дозволу, та виклала інші неправдиві відомості. Зазначала, що інформація, зазначена в скарзі не відповідає, дійсності, є наклепом, та є такою, що принижує її честь, гідність і ділову репутацію, як нотаріуса, так як була доведена до відома осіб, що контролюють її діяльність.

Посилаючись на викладене та з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просила суд: визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує її честь, гідність і ділову репутацію, інформацію, викладену в скарзі відповідачки від 5 січня 2017 року до Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області; стягнути з відповідачки на її користь, завдану їй моральну шкоду в розмірі 3 000 грн.; зобов'язати відповідачку припинити подібні неправомірні дії щодо приниження честі, гідності, ділової репутації відносно неї; стягнути з відповідачки на її користь судові витрати, а саме: витрати на сплату судового збору, витрати на дорогу до суду (квитки на автобус), витрати на пересилання поштової кореспонденції на загальну суму 1564 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 6 листопада 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію приватного нотаріуса Павлоградського міського нотаріального округу ОСОБА_3 інформацію, поширену ОСОБА_2 через скаргу, подану Головному територіальному управлінню юстиції Дніпропетровської області 5 січня 2017 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В порядку пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п.6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи знаступного.

Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, котрим суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, прийняте на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Вказані вимоги ЦПК України суд першої інстанції не врахував.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 січня 2017 року відповідачка ОСОБА_2 звернулася зі скаргою до начальника Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в якій зазначила факти та обставини щодо дій нотаріуса ОСОБА_3

На зазначену скаргу, ОСОБА_2 було надано відповідь № 3-45-042 від 19 січня 2017 року, де зазначено, що питання, порушене в скарзі не стосується організації нотаріальної діяльності приватного нотаріуса, порядку вчинення нотаріальних дій, виконання правил нотаріального діловодства, зазначено, що інформація в Державному реєстрі прав є відкритою, загальнодоступною та платною, крім випадків, передбачених законом, відомості з реєстру можуть бути використані у спорі з третьою особою, роз'яснено порядок їх отримання.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності, а також те, що відповідачем відповідно до засад змагальності не надано суду належних та допустимих доказів того, що зазначені нею в скарзі твердження мали місце та є правдивими.

Суд вважав, що оскільки негативна інформація була доведена до відома органів, що контролюють діяльність приватного нотаріуса ОСОБА_3, відповідно було принижено честь, гідність і ділову репутацію позивачки.

Однак, колегія суддів погодитися з такими висновками суду не може, оскільки, суд дійшов них через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, що відповідно до статі 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про звернення громадян", громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до частини 2 статті 2-1 Закону України "Про нотаріат", контроль за організацією нотаріату, перевірка організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального

діловодства здійснюються Міністерством юстиції України, Головним управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головними управліннями юстиції в областях, містах Києві та Севастополі.

Відповідно до статті 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Статтею 23 ЦК України, встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" роз'яснено, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною 3 статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

У пунктах 18, 19 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини 2 статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Позивач ОСОБА_3, згідно свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю № 3236 від 18 грудня 1998 року, реєстраційного посвідчення № 183 від 21 січня 1999 року, здійснює приватну нотаріальну діяльність за адресою: АДРЕСА_4

05 січня 2017 року відповідачка ОСОБА_2 звернулася зі скаргою до начальника Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в якій зазначила факти та обставини щодо дій нотаріуса ОСОБА_3 (а.с.11-13).

За результатами розгляду даної скарги, ОСОБА_2 було надано відповідь № 3-45-042 від 19 січня 2017 року, де зазначено, що питання, порушене в скарзі не стосується організації нотаріальної діяльності приватного нотаріуса, порядку вчинення нотаріальних дій, виконання правил нотаріального діловодства, зазначено, що інформація в Державному реєстрі прав є відкритою, загальнодоступною та платною, крім випадків, передбачених законом, відомості з реєстру можуть бути використані у спорі з третьою особою, роз'яснено порядок їх отримання (а.с.53).

Позивач - приватний нотаріус ОСОБА_3, звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами, посилалась на те, що відповідач ОСОБА_2 такими своїми діями, вищезазначеною скаргою поширила неправдиву інформацію, тобто, довела її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб, поширила інформацію, що стосується саме неї, поширила недостовірну інформацію, тобто таку, яка не відповідає дійсності та таке поширення відповідачкою зазначеної інформації порушує його особисті немайнові права, завдає шкоди особистим немайновим благам та перешкоджає їй повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Слід зазначити, відповідачкою ОСОБА_2 в скарзі відносно позивача ОСОБА_3, як нотаріуса, були викладені її власні оціночні судження, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які є вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідачки.

Отже, враховуючи, що позивач ОСОБА_3 є приватним нотаріусом, суд дійшов помилкового висновку, що викладене відповідачкою у скарзі від 05 січня 2017 року до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області стосовно приватного нотаріуса ОСОБА_3, є недостовірним, негативним та некоректним твердженням відносно особи позивачки та є таким, що порушує її право на повагу до її честі, гідності, недоторканості ділової репутації, у зв'язку з чим інформація, викладена у скарзі, підлягає спростуванню, оскільки такі твердження відповідачки не містять фактичних даних та є її оціночними судженнями.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині задоволення позовних вимог приватного нотаріуса Павлоградського міського нотаріального округу ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, ухваливши в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 6 листопада 2017 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог приватного нотаріуса Павлоградського міського нотаріального округу ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог приватного нотаріуса Павлоградського міського нотаріального округу ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20 березня 2018 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: І.А. Єлізаренко

Т.П. Красвітна