АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Лісовська О.В.
№22-ц/796/2309/2018 Доповідач - Українець Л.Д.
Справа №754/5686/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі:

судді-доповідача УкраїнецьЛ.Д.

суддів Шебуєвої В.А.,

Оніщука М.І.,

за участю секретаря Федорчук Я.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданою адвокатом Кругляком Романом Євгенійовичем на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 грудня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька,-

В С Т А Н О В И В

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька.

У мотивування вимог посилалася на те, що вона разом з відповідачем проживали однією сім»єю без реєстрації шлюбу та є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З 1 серпня 2015 року проживають окремо та мають неприязні стосунки один до одного.

Маючи фінансову та часову змогу організувати і здійснити спільно з дитиною, без присутності батька дитини, подорож на відпочинок та оздоровлення до Туреччини, її батько (дідусь дитини) - ОСОБА_7, здійснив декілька телефонних дзвінків на мобільний телефон позивача, в період березня - квітня місяця 2017 року, з проханням надати відповідно нотаріально посвідчений дозвіл на виїзд дитини за кордон на відпочинок. На такі усні пропозиції отримали категоричну відмову в здійсненні складання, оформлення і надання відповідно нотаріально посвідченого дозволу для виїзду дитини за кордон без присутності батька.

Адвокатом Кругляком Р.Є., було складено, підписано та направлено за адресами відповідача запит-вимогу від 13 квітня 2017 року № 13/04/17-1 з письмовою пропозицією надання відповідного дозволу на виїзд за кордон дитини.

В термін, до 25.04.2017 року, визначений письмово, відповідач взагалі нічого не здійснив, тому вважає, що він відмовляється надати дозвіл на виїзд малолітньої дитини за кордон.

Враховуючи те, що в добровільному порядку, не можливо отримати дозвіл на виїзд дитини за межі України без присутності і супроводу батька, тому вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому з урахуванням уточнень, просила суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України без згоди та супроводу батька ОСОБА_5 на період з 15 липня 2018 року по 30 липня 2018 року до Туреччини, а також просила допустити до негайного виконання дане рішення суду в частині надання дозволу.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27 грудня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Зазначає, що відповідачу було надіслано лист з проханням надати нотаріально посвідчений дозвіл на виїзд за кордон дитини, який залишився без реагування з боку батька в супереч інтересам малолітньої дитини.

Зауважує, що предметом спору є надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, а тому встановлення обставин, що не є предметом розгляду, відносно того, що позивач надає або не надає можливості відповідачу спілкуватися з дитиною могло бути встановлено лише у разі відповідного предмету спору із дослідженням відповідних доказів та пояснень сторін.

Суд посилався лише на усні доводи відповідача та без наявності фактичних доказів визнав їх підтвердженими.

З метою дотримання прав дитини на оздоровлення та відпочинок та дотримання вимог законодавства, відповідач зобов'язаний перш за все був сприяти реалізації прав дитини, зокрема, він міг запропонувати укласти мирову угоду, проте цього зроблено не було.

Твердження відповідача, про те що останній не заперечує проти надання нотаріально посвідченого дозволу на виїзд дитини за кордон, але лише після того, як позивач звернеться до нього з відповідним проханням, свідчить виключно про маніпулювання відповідачем власними правами відносно дитини, в супереч її інтересам, оскільки відповідачем на підтвердження власних доводів не було надано жодних доказів того, що він виконує батьківські зобов'язання по відношенню до дитини, не надав також пропозиції укласти мирову угоду, заперечував про отримання вимоги щодо надання дозволу на виїзд дитини за кордон за наявності фактичних доказів.

Такі дії відповідача за своє ознакою нівелюють весь інститут захисту прав дитини та законодавство, що врегульовує безпосереднє забезпечення прав дитини.

Позивачем, як матір'ю дитини, вчинено всі дії, що необхідні для забезпечення права дитини на відпочинок та оздоровлення, а саме - надіслано на ім'я відповідача лист - вимогу про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини з позивачем, без супроводу відповідача. Враховуючи, що відповідач проігнорував зазначену вимогу, позивач змушена була в інтересах дитини звернутися до суду з відповідним позовом, в той самий час суд першої інстанції, приймаючи рішення в супереч приписам ЦПК України, зосередив увагу на безпідставному захисті батьківських прав відповідача, при цьому не приділяючи належної уваги захисту прав дитини, в інтересах якої позивач звернулася.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

ОСОБА_5 в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлений, що підтверджується зворотнім повідомлення про вручення поштового віправлення за місцем його проживання - його матері.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, вони проживали однією сім»єю без реєстрації шлюбу до 1 серпня 2015 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_8.

При реєстрації народження дитини відомості про батька були внесені зі слів матері.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05.07.2016 року ОСОБА_5 визнано батьком ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, у зв»язку з чим внесені зміни до актового запису про народження дитини. (а.с.9-11)

Згідно Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого 06 серпня 2016 року, батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 є: ОСОБА_3 - мати та ОСОБА_5 - батько. (а.с.12)

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 посилалась на те, що має фінансову та часову змогу організувати та здійснити спільно з дитиною, без присутності батька дитини, подорож на відпочинок та оздоровлення до Туреччини, проте в добровільному порядку не вдалосяотримати дозвіл на виїзд дитини за межі України без присутності і супроводу батька.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків, проте позивачем не надано доказів того, що відповідач заперечує надати відповідний дозвіл на виїзд дитини за кордон. Крім того, відповідач зазначив, що не заперечує проти надання нотаріально посвідченого дозволу на виїзд дитини за кордон, але лише після того, як позивач звернеться до нього з відповідним проханням, проте такого звернення не надходило.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 квітня 2017 року адвокатом ОСОБА_3 на адреси проживання ОСОБА_5 надіслано запит-вимогу про надання письмового, нотаріального дозволу на виїзд за кордон спільної дитини. Також містилося прохання надати письмову відповідь не пізніше 25 квітня 2017 року. (а.с.14-16)

Зазначений запит-вимогу отримано ОСОБА_5 24 квітня 2017 року (а.с.92 звор.), проте відповідь в матеріалах справи відсутня.

Відповідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватись усупереч інтересам дитини.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_5 зазначав, що даного листа не отримував, і пояснив, що не заперечує проти надання нотаріально посвідченого дозволу на виїзд дитини за кордон, але лише після того, як позивач звернеться до нього з відповідним проханням.

Разом з тим, колегія суддів критично оцінює доводи відповідача, оскільки справа перебувала в провадженні суду першої інстанції тривалий час, а саме з 28.04.2017 року, проте відповідачем письмового, нотаріально посвідченого дозволу надано не було. У зв'язку з цим, дитини була позбавлена можливості оздоровитися та відпочити за межами України, а саме: в Туреччині, Анталія, готель Rubi Platinum 5* в період з 21 червня 2017 року по 30 червня 2017 року, що є порушенням інтересів дитини та норм міжнародного та національного законодавства.

Відповідно положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п.п. 1, 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Отже, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Так, у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітньої дитини за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про країну виїзду, строку та мети виїзду.

Як убачається з уточненої позовної заяви, ОСОБА_3 зазначила державу прямування - Туреччина, часовий проміжок перебування дитини у цій країні - з 15 липня 2018 року по 30 липня 2018 року. Згідно позовної заяви метою виїзду є відпочинок та оздоровлення дитини.

Окрім того, позивач має змогу та можливість організовувати для дитини виїзд за межі України для відпочинку та оздоровлення, що вбачається з довідки про доходи від 07.04.2017 року, виданої ПрАТ «Міжнародні Авіалінії України». (а.с. 13)

Згідно Довідки ПАТ «Генеральне агентство по туризму «Інтурс-Київ» від 22.01.2017 року за вих.№22-1-17, за ОСОБА_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, попередньо заброньовано номер категорії «Standart» у готелі Sealife Family Resort Hotel (5*), який знаходиться у м. Анталія, Туреччина, в період з 15.07.2018 року по 30.07.2018 року включно. (а.с.65)

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів як на підтвердження того, що мати дитини не спроможна забезпечити належний рівень відпочинку та оздоровлення доньки, так і на підтвердження інших обставин, які б давали суду підстави вважати, що ОСОБА_3 діє всупереч інтересів малолітньої дитини.

Таким чином суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, а тому колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України без згоди та супроводу батька ОСОБА_5, на період з 15 липня 2018 року по 30 липня 2018 року до Туреччини.

Вимога про допуск до негайного виконання судового рішення в частині надання дозволу задоволенню не підлягає, оскільки статтею 430 ЦПК України, якою визначено вичерпний перелік випадків допуску до негайного виконання рішення у справах, не передбачено допуск до негайного виконання судового рішення в справах про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька.

Відповідно частин 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позов та апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову в розмірі 640 (ставка судового збору за немайнову вимогу - 0,4 розміру 1 прожиткового мінімуму) та судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 960 грн. (150%, що підлягали сплаті при подачі позову), а всього 1600 грн. судового збору.

Керуючись ст. 313 ЦК України, ст. 141,150,155,161 СК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, статтями 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 грудня 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька задовольнити частково.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України в супроводі матері - ОСОБА_3,без згоди та супроводу батька ОСОБА_5, на період з 15 липня 2018 року по 30 липня 2018 року до Туреччини.

В задоволенні вимоги про допуск до негайного виконання судового рішення в частині надання дозволу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1600 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 березня 2018 року.

Суддя-доповідач Л.Д. Українець

Судді В.А. Шебуєва

М.І.Оніщук