АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження 22-ц/796/2444/2018 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Клець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2017 року, ухвалене у складі судді Осаулова А.А. в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Посилається на те, що спільне життя у нього з відповідачкою не склалося, між ними виникла стійка психологічна несумісність, що призвела до частих сварок, які повністю руйнують їх відносини, фактичні шлюбні відносини вони не підтримують, тривалий час проживають окремо, мають різні погляди на шлюб та сім'ю. На даний час сім'я розпалась остаточно. Спільних інтересів не мають, поведінка відповідачки заважає позивачу спільно проживати з нею. Спору щодо проживання дітей та їх утримання на даний час немає.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 17.06.2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 851 від 17.06.2005 року - розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 640 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Зазначає, що доказів, які б підтверджували в установленому законом порядку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу на теперішній час є неможливим матеріали справи не містять та суду першої інстанції не були надані. На клопотання про призначення строку на примирення судом було надано строк близько одного місяця, якого подружжю не було достатньо при наявності трьох неповнолітніх дітей. Крім того, при розподілі судових витрат та покладенні на відповідача сплату судового збору, судом не враховано, що відповідач залишається з трьома неповнолітніми дітьми.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно - територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні представник позивача проти апеляційної скарги заперечив.

Посилається на те, що фактично шлюбні відносини між сторонами давно припинені. На даний час позивач створив нову сім'ю, тому примирення є неможливим та недоцільним, а перебування в шлюбі суперечить його інтересам.

В судове засідання відповідач та її представник не з'явилися. Від них надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі, апеляційну скаргу підтримують.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Посилається на те, що спільне життя у нього з відповідачкою не склалося, між ними виникла стійка психологічна несумісність, що призвела до частих сварок, які повністю руйнують їх відносини, фактичні шлюбні відносини вони не підтримують, тривалий час проживають окремо, мають різні погляди на шлюб та сім'ю. На даний час сім'я розпалась остаточно. Спільних інтересів не мають, поведінка відповідачки заважає позивачу спільно проживати з нею. Спору щодо проживання дітей та їх утримання на даний час немає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що шлюб між сторонами існує формально, вони проживають окремо тривалий час та не підтримують сімейні стосунки, сім'я розпалась остаточно і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам дітей.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 17.06.2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 851 від 17.06.2005 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 17.06.2005 року (а.с.4).

Від шлюбу мають трьох дітей - ОСОБА_3, 2005 року народження, ОСОБА_4, 2009 рокународження, ОСОБА_5, 2011 року народження (а.с.5-7).

Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюбґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом першої інстанції сторонам для примирення надавався строк з 01.11.2017 року по 20.12.2017 року, проте до збереження сім'ї він не призвів.

Твердження відповідача про те, що призначений судом першої інстанції строк на примирення близько місяця недостатній для сторін за наявності трьох дітей колегія суддів оцінює критично.

Справа судом першої інстанції розглядалася з червня 2017 року по грудень 2017 року, тобто близько 7 місяців і за цей період сторони при необхідності мали достатньо часу, щоб досягти примирення.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності в матеріалах справи доказів неможливості подальшого спільного проживання подружжя і збереження шлюбу колегія суддів не приймає до уваги.

В судовому засіданні в апеляційному суді представник позивача пояснив, що понад рік позивач та відповідач проживають окремо за різними адресами.

Понад рік сторони не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбні стосунки. Фактично на даний час позивач проживає в іншому шлюбі і створив нову сім'ю, тому перебування у шлюбі з відповідачкою суперечить його інтересам.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що шлюб між сторонами існує формально та збереження сім'ї є недоцільним.

Крім того, представник позивача пояснив в апеляційному суді, що позивач належним чином виконує свій батьківський обов'язок, в тому числі матеріально забезпечує благополуччя дітей - оплачує послуги вихователів (няню), надає грошові кошти для придбання одягу, продуктів харчування, оплати комунальних послуг, житла, а також приймає активну участь у спілкуванні з дітьми.

Доводи апеляційної скарги, що при розподілі судових витрат судом першої інстанції зазначено ст. 88 ЦПК України, яка передбачає виконання судових доручень щодо збирання доказів та не враховано те, що відповідач залишилась проживати сама з трьома дітьми колегія суддів оцінює критично.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За умовами п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи,ОСОБА_2 при зверненні до суду з позовною заявою було сплачено судовий збір в розмірі 640 грн.

Таким чином, розподіл судових витрат судом здійснено відповідно до вимог законодавства.

Зазначення судом в мотивувальній частині рішення ст. 88 ЦПК України замість ст.141 ЦПК України на правильність висновків суду не впливає.

Оскільки ОСОБА_1 залишилася проживати сама з дітьми та потребує фінансової допомоги, вона не позбавлена можливості звернутися до ОСОБА_2 з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення.

Повний текст постанови складено 28 березня 2018 року.

Головуючий Судді