27.03.2018 227/788/18
РІШЕННЯ
26 березня 2018 року м. Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:
Головуючого судді - Левченко А.М.,
при секретарі - Черкасової О.В.,
представника заявника - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про встановлення факту родинних відносин та факту смерті, -
ВСТАНОВИВ:
16.03.2018 року заявник звернувся до суду з заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту родинних відносин та факту смерті.
Просить встановити факт родинних відносин між заявником, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, який помер 12.12.2016 року, як сина та батька. Також встановити факт смерті ОСОБА_3, громадянина України, який народився 15 травня 1929 року, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, визнавши дату його смерті 12 грудня 2016 року, місце смерті Донецьк Донецької області, у віці 87 років.
Окрім того, заявником при дослідженні документів, які були необхідні йому для звернення до суду, було виявлено розбіжності у написанні прізвища його батька у деяких документах, тож на сьогоднішній день залишається не доведеним факт родинних відносин між ним та його батьком. Таким чином, невірно записані прізвища заявника та прізвище його батька у свідоцтві про народження заявника позбавляє його можливості оформити спадщину, що відкрилася після смерті його батька, а також встановити факт смерті батька на тимчасово окупованій території, що необхідно йому аби отримати свідоцтво про смерть встановленого зразка.
Встановлення факту смерті ОСОБА_3 та встановлення факту родинних відносин має для заявника юридичне значення та необхідно для державної реєстрації та отримання свідоцтва про смерть, згідно чинного законодавства України та для отримання спадщини.
Заявник в судове засідання не зявився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, зазначив, що його інтереси буде представляти адвокат ОСОБА_1, заявлені вимоги підтримує та просить задовольнити.
Представник заявника ОСОБА_1, яка діє на підставі ордеру серії АА№083888 від 15.03.2018 р. та договору про надання правової допомоги від 19.02.2018 року, у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у заяві.
Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, надав до суду інформаційну довідку, відповідно до якої у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян, актового запису про смерть 12 грудня 2016 року у м. Донецьк, Донецької області ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 не виявлено. Просив розглядати справу без його участі та винести рішення на розсуд суду.
Дослідивши наявні у справі докази та пояснення заявника, свідків, по справі в їх сукупності, судом встановлено наступне.
Відповідно до положення п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.
Згідно копії паспорта громадянина України прізвище заявника українською мовою зазначено як «Горбатенков». (а.с.7).
До матеріалів справи долучено копію свідоцтва про народження заявника серії ЭГ №496094 виданого 15.10.1958 року, відповідно до якої заявник зазначений як, «ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4» (російською мовою), його батьками зазначено: (російською мовою) «отец - ОСОБА_5, мать ОСОБА_6». (а.с.13).
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії ЭГ №120919 від 23.07.1953 р. батько заявника зазначено, як «Горбатенков Владимир Семенович» (російською мовою). (а.с.14).
Також, з свідоцтва про одруження батьків заявника серії ЯФ №237032 від 17.05.1954 р., вбачається, що одружилися «Горбатенко Володимир Семенович» та «Дудорєва Зінаїда Захарівна» і після реєстрації шлюбу їм було присвоєно прізвище: «чоловікові «Горбатенков», дружині «Горбатенкова». (а.с.15).
Таким чином, невірно записані прізвище заявника та прізвище його батьків у свідоцтві про народження заявника.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні суду пояснила, що заявник є її двоюрідним братом, а померлий її дядьком. Вона вважала, що їх прізвище було «Горбатенко». Вказала, що її дядько приїздив до них останній раз у жовтні 2016 року. Від заявника їй стало відомо, що ОСОБА_3 у грудні помер. Підтверджує, що на фото памятника, де зображений ОСОБА_3, зображений її дядько, який є батьком заявника ОСОБА_2
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що заявник, це двоюрідний брат його жінки ОСОБА_7, а померлий ОСОБА_3, був її дядьком та батьком заявника. Останній раз ОСОБА_3 приїздив до них у гості у жовтні 2016 року, після у грудні 2016 р. стало відомо що ОСОБА_3 помер. На похорон не їздили, бо треба було отримувати перепустку.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, є сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Згідно ксерокопії паспорту громадянина України СВ 764890, виданого 10 грудня 2002 року Кіровським МВ УМВС України в Донецькій області, ОСОБА_2, народжений 29 жовтня 1949 року в м. Донецьк, зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_6. (а.с.7).
На підтвердження факту смерті свого батька заявником до матеріалів справи долучено: копія свідоцтва про смерть №045838, видане Київським відділом ЗАГС, згідно якого 12 грудня 2016 року у м. Донецьк у віці 87 роки помер ОСОБА_3. Копію довідки про причину смерті №106 від 13.12.2016 р., видана медичним закладом КУ «Центральна міська клінічна лікарня №20 міста Донецька», відповідно до якої 12 грудня 2016 року помер ОСОБА_3, у віці 87 роки, причина смерті: Набряк головного мозку. Інфаркт в правій генисфері головного мозку. Фото з місця поховання.
До матеріалів справи долучено відмову Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Донецькій області у проведенні державної реєстрації смерті № 15.32-685 від 15.03.2018 року, відповідно до якої заявнику було відмовлено в реєстрації смерті, оскільки для підтвердження факту смерті подано документи, форма яких не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті».
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.
Пунктом 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Відповідно до ч. 1 ст.17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» Державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою, або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.
За приписами ч.1 ст.294 ЦПК України, під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
З огляду на наведену норму закону, надана заявником копія довідки про причини смерті № 106 від 13.12.2016 року, видане медичним закладом м. Донецьк, копія свідоцтва про смерть № 045838 від 13 грудня 2016 року виданого Київським відділом ЗАГС, є недійсними та не створюють правових наслідків, оскільки видані на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.
Крім цього, форма виданого медичного документа не відповідає формі, визначеній Наказом Міністерства охорони здоровя України «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження та смерті» від 08.08.2006 року №545.
Втім, згідно консультативному висновку «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» від 21 червня 1971 року Міжнародного суду ООН документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.
Суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст.17 Закону України від 23.02.2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.
Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.
Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі "Cyprus v. Turkey", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.
Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, органами реєстрації актів цивільного стану, закладами охорони здоров'я), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України.
Згідно ч.3 ст.2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18 січня 2018 року, діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв'язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи.
З урахуванням викладеного, оцінивши усі зібрані по справі докази, які у їх сукупності підтверджують факт смерті, приймаючи до уваги наявність об'єктивних перешкод для проведення державної реєстрації факту смерті та з метою захисту прав і свобод заявника, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту смерті, оскільки в даному випадку це єдиний спосіб зареєструвати факт смерті батька та отримати свідоцтво про смерть, виданого державним органом України.
При цьому суд звертає увагу заявника на позицію Верховного суду України, викладену в п. 18 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31 березня 1995 року, згідно якої рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.
Рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом.

В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

У порядку ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", ст. ст. 13, 76, 81, 89, 234, 259, 263-265, 315, 317, 319, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2, заінтересована особа Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про встановлення факту родинних відносин та факту смерті задовольнити.

Встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, є рідним сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Встановити факт смерті 12 грудня 2016 року у м.Донецьк, Донецької області, Україна - громадянина України, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_7, у віці 87 років.

Рішення в частині встановлення факту смерті підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області або через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 4 ст.265 ЦПК України:

-заявник, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, РНОКПП НОМЕР_1, адреса реєстрації: 83054, АДРЕСА_1; адреса проживання: 85013, АДРЕСА_2.

- заінтересована особа, Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, місце знаходження: 85000, м.Добропілля, вул.Першотравнева, 83, .

Повний текст рішення складено 27 березня 2018 року.

Суддя А.М. Левченко

26.03.2018