Номер провадження 2/243/658/2018
Номер справи 243/84/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» березня 2018 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Хаустової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання - Кобець О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов'язаних із здійсненням виплат,-

ВСТАНОВИВ:

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов'язаних із здійсненням виплат, посилаючись на те, що 22 травня 2015 року на території Російської Федерації мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу NISSAN з реєстраційним номером НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1.

Винним у скоєнні зазначеної ДТП є Відповідач.

Згідно довідки про дорожньо - транспортну пригоду відповідач пред'явив на місці пригоди страховий сертифікат «Зелена картка» НОМЕР_2, оформлений на бланку ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія».

Відповідно до інформації, наявної у єдиній централізованій базі даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів транспортний засіб марки NISSAN з реєстраційним номером НОМЕР_1 не був застрахований на дату дорожньо - транспортної пригоди.

ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», яка зазначена у згаданому страховому сертифікаті, заперечує справжність страхового сертифікату «Зелена картка», який був пред'явлений відповідачем на місці дорожньо- транспортної пригоди по відношенню до автомобіля NISSAN з реєстраційним номером НОМЕР_3, який належить Відповідачеві, оскільки згідно оригіналу наявного страхового полісу з ідентичним номером значиться застрахованим транспортний засіб VOLVO з номерним знаком НОМЕР_4.

У відповідності до статті 9 Процедурних правил Ради Бюро міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка» МТСБУ гарантує відшкодування за будь-яким страховим сертифікатом «Зелена картка», навіть якщо такий сертифікат є фальшивим, не правочинним або зміненим у незаконний спосіб.

28 липня 2015 року на адресу МТСБУ надійшла вимога від Російської Спілки Автостраховиків в особі ТОВ «СК «Согласіє» про відшкодування витрат на підставі Процедурних правил про відшкодування витрат на підставі Процедурних правил.

У відповідності до статті 5 Процедурних правил до вимоги на відшкодування включаються:

- суми, сплачені як відшкодування потерпілим особам, відповідно до взаємної домовленості або судового наказу;

- суми, сплачені за зовнішні послуги при розгляді та врегулюванні кожної претензії, та всі витрати, які були понесені з метою вчинення необхідних юридичних дій, і які були б сплачені, при таких же обставинах, страховиком, заснованим у країні дорожньо-транспортної пригоди;

- гонорар за врегулювання для покриття всіх інших видатків відповідно до правил, затверджених Радою Бюро.

18 вересня 2015 року МТСБУ здійснило виплату ТОВ «СК «Согласіє» у розмірі 3696,48 Євро, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день сплати складає 90311,52 грн.

Правомірність здійснення виплати була перевірена АТ «Укрексімбанк» як агентом валютного контролю. Така перевірка була здійснена на підставі частини 2 статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю.

Згідно з пунктом 40.2 статті 40 Закону у разі якщо МТСБУ відповідно до правил міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка» було здійснене відшкодування шкоди за власника та/або користувача зареєстрованого в України транспортного засобу, який використовував за кордоном підроблений або змінений у незаконний спосіб страховий сертифікат «Зелена картка» та спричинив дорожньо-транспортну пригоду, відповідні витрати МТСБУ та регламентні виплати з фонду страхових гарантій мають бути компенсовані такими особами МТСБУ в повному обсязі.

Просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України кошти в розмірі понесених витрат 90311,52 грн. та судовий збір в розмірі 1600 грн. 00 коп.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідач ОСОБА_1 13 лютого 2018 року до суду надала Відзив на позовну заяву про відшкодування витрат пов'язаних із здійсненням виплат, у якому зазначила, що 19 травня 2015 року разом зі своїм чоловіком - громадянином Російської Федерації ОСОБА_4 на належному їй автомобілі «Nissan X Тгаіl», реєстраційний номер НОМЕР_1 вирушили до місця постійного проживання її чоловіка - до Російської Федерації. 19 травня 2015 року приблизно о 10 годині ОСОБА_4 зупинив автомобіль, яким він керував безпосередньо перед кордоном зі сторони України в напрямок Російської Федерації перед митницею, розташованої в районі с.Плетенівка Волчанського району Харківської області, де в білому павільйоні з надписом «СТРАХУВАННЯ зелена карта» у працівників компанії, ОСОБА_4 уклав Договір страхування Зелена карта, який набрав чинності, зі страховою компанією «ЮТІКО» (ПрАТ «УТСК») терміном дії з 19 травня 2015 року до 18 червня 2015 року № НОМЕР_5. За вказану угоду ОСОБА_4 сплатив 625 грн. При цьому працівники компанії надали оригінал та копію вищезазначеного полісу з номерами № НОМЕР_5 та копію «Поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах міжнародної системи авто страхування «зелена карта» в якої страхувальником вказано ПрАТ «УТСК», 01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 77, також їй пояснили, що вказана компанія в Росії має назву «Utiko». Вказаний поліс ОСОБА_4 придбав у офіційного представника, отримав квитанцію про сплату та був впевнений, що отримав офіційний документ на право отримання страхових послуг в рамках міжнародної системи страхування Зелена карта. Вона разом з чоловіком неодноразово перетинали кордон в цьому місті та неодноразово купували Поліс Зелена карта саме в цьому місті у офіційного представника «Utiko» (ПрАТ «УТСК»), та ніколи ані у працівників прикордонної службі, митної служби, працівників правоохоронних органів України та Російської Федерації претензій щодо офіційності Поліса не виникало, він сприймався за офіційний документ.

22 травня 2015 року близько 15 годин на автодорозі М2 - Крим 564 км сталася дорожньо-транспортна пригода в результаті якої їх автомобіль «Nissan X Тгаіl», реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_4, зіткнувся з автомобілем «Hyundai Solaris» реєстраційний номер НОМЕР_6. Винним в даній дорожньо - транспортній пригоді визнали її чоловіка ОСОБА_5 Саме на нього було складено адміністративний протокол та притягнуто до адміністративної відповідальності. В процесі оформлення даної дорожньо-транспортної пригоди чоловік надав усі необхідні водійські документи, зокрема вищевказаний Поліс Зелена карта № НОМЕР_5. Ніяких заперечень щодо законності керування з вказаним полісом з боку працівників поліції, законності його використання в процесі оформлення матеріалів дорожньо-транспортної пригоди жодного разу не виникало.

З 2016 року зі своїм чоловіком вона разом не проживає, він поїхав до себе до дому до Російської Федерації.

Влітку 2017 року на її поштову адресу надійшов лист МТСБУ № 812-13/19830 від 13 липня 2015 року з проханням надати пояснення щодо дорожньо-транспортної пригоди, щодо отримання вказаного полісу, надати копію або оригінал самого полісу.

Вона без затримки, негайно, виконала прохання та надіслала усі необхідні матеріали. На початку січня 2018 року зі Слов'янського міськрайонного суду Донецької області вона отримала позовну заяву в якій Моторне транспортне бюро України позивається до неї з приводу регресу за сплачене страхове відшкодування за шкоду спричинену її чоловіком ОСОБА_4 дорожньо - транспортною пригодою 22 травня 2015 року близько 15 годин на автодорозі М2 - Крим 564 км в Російській Федерації.

Із вказаного позову вона дізналася, що вищевказаний Поліс - Договір страхування Зелена карта, зі страховою компанією «Utiko» (ПрАТ «УТСК») терміном дії з 19 травня 2015 року до 18 червня 2015 року № НОМЕР_5, який придбав її чоловік ОСОБА_4 19 травня 2015 року перед кордоном зі сторони України в напрямок Російської Федерації перед митницею розташованої в районі с.Плетенівка Волчанського району Харківської області є нібито фальшивим та підробленим. Нібито за вказаним страховим полісом ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» застрахувала інший автомобіль VOLVO з номерним знаком НОМЕР_4. Виходячи із нібито факту підроблення полісу, який ОСОБА_6 придбав, а потім пред'явив при дорожньо-транспортній пригоді 22 травня 2015 року компетентним органам з неї МТСБУ просить стягнути 90311,52 грн.

Вона проти заявлених позовних вимог заперечує та зазначає, що посилання у позовній заяві про «використання підробленого або зміненого у незаконний спосіб страхового сертифіката «Зелена картка» нею є безпідставні та не відповідає дійсності. Позивач жодним чином не довів незаконність її дій, не довів «підробленість», «фальшивість» або «зміну у незаконний спосіб» наявного сертифікату Зелена картка, який її чоловік придбав у представника Страховика. Жодного документу на обґрунтування вказаних припущень Позивач не надав. Позивач не звертався до правоохоронних органів щодо з'ясування обставин «підробки» документів. В свою чергу 30 січня 2018 року вона звернулася із заявою до Слов'янського відділу поліції ГУНП в Донецькій області про скоєння злочину, 09 лютого 2018 року після отримання Ухвали суду № 1-кс/243/161/2018 від 06 лютого 2018 року її повідомлення було внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000311 за ст. 358 ч.1 та № 0000312 за ст. 190 ч.1 КК України. На даний час проводиться досудове розслідування вказаних злочинів.

Крім того, як законослухняний громадянин, 19 травня 2015 року ОСОБА_4 уклав Договір страхування Зелена карта, який набрав чинності, через представників Страхувальника зі страховою компанією «Utiko» (ПрАТ Українська транспортна страхова компанія») терміном дії з 19 травня 2015 року до 18 червня 2015 року № НОМЕР_5, який в свою чергу МТСБУ як Позивач визнав «фальшивим» та «підробленим». Вважає, що саме страхова компанія «Utiko» ПрАТ Українська транспортна страхова компанія», вул. Саксаганського 77, м. Київ, 01033 зобов'язана нести цивільно-правову відповідальність за шкоду, спричинену її чоловіком ОСОБА_4 під час дорожньо - транспортної пригоди, яка сталася 22 травня 2015 року. Саме представники цієї компанії продали та уклали від імені компанії Договір страхування «Зелена катка». Тому при розгляді вказаної справи рішення суду прямо вплине на права вказаної компанії та її обов'язки, зокрема фінансові зобов'язання відшкодувати шкоду, завданої спірною дорожньо - транспортною пригодою 22 травня 2015 року, згідно вимог Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Процедурних правил Ради Бюро міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка». Якщо судом буде прийнято рішення щодо стягнення з винної в дорожньо - транспортній пригоді особи виплат пов'язаних із здійсненням виплати, така особа має право на звернення з вимогою про відшкодування вказаних витрат саме зі Страховика - страхової компанії «Utiko» ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія».

Позивач у своєї позовній заяві вказує, що винним у скоєнні зазначеної дорожньо - транспортній пригоді є вона, ОСОБА_1 Вказані міркування Позивача не відповідають дійсності. У довідці про дорожньо - транспортну пригоду, яка є додатком до позовної заяви, у якості водія причетного до пригоди вказано ОСОБА_4, саме ОСОБА_4 керував її автомобілем «Nissan X Тгаіl» реєстраційний номер НОМЕР_1 та скоїв спірну дорожньо-транспортну пригоду, саме ОСОБА_4 було визнано винним у вказаній пригоді, саме на нього було складено адміністративні матеріали за порушення правил дорожнього руху, які спричинили дорожньо-транспортну пригоду, саме ОСОБА_4 був притягненій до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу 1500 руб. за порушення ст. 12.15 ч.1 Кодексу Російської Федерації про адміністративні правопорушення, ОСОБА_4 свою провину у порушенні правил дорожнього руху, які спричинили дорожньо - транспортну пригоду 22 травня 2015 року, взнав та сплатив вказаний штраф. Згідно до загальних підстав відповідальності за завдану майнову шкоду, ст. 1166 Цивільного кодексу України: ч.1 «Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала».

Таким чином, вона не може бути відповідачем за вказаним цивільним позовом.

Просить суд відмовити Моторному (транспортному) страховому бюро України у задоволенні позовних вимог.

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов'язаних із здійсненням виплат не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст. 1166 ЦК України « Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала».

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року „ Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди". „Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини".

У відповідності зі ст. 1187 ч.2 ЦК України «Шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, збереження або зміст якого створює підвищену небезпеку.»

Як вбачається з вимог ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку».

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, з Довідки про дорожньо - транспортну пригоду, яка сталася о 15 годині 22 травня 2015 року, виданої ОГІБДД ОМВС Росії по Медвенському району Курської області, вбачається, що 22 травня 2015 року о 15 годині 00 хвилин на 564 км автошляху М-2 «Крим» сталася дорожньо - транспортна пригода за участю:

- транспортного засобу NISSAN державний номер «НОМЕР_1», під керуванням ОСОБА_4;

- транспортного засобу Hyundai Solaris з державний номер «НОМЕР_6», під керуванням ОСОБА_7.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

Вчинення даної дорожньо-транспортної пригоди стало можливим в результаті порушення ОСОБА_4 Правил дорожнього руху Російської Федерації, а саме:

- 9.10 Водій повинен дотримуватися такої дистанції до транспортного засобу, що рухається попереду, яка б дозволила уникнути зіткнення, а також необхідний бічний інтервал, що забезпечує безпеку руху.

Також з вищезазначеної довідки вбачається, що автомобіль NISSAN державний номер «НОМЕР_1» належить ОСОБА_1 (а.с.30).

У відповідності до п.п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов'язків, передбачений п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави.

Також пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно положень ч. 2 ст. 51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов'язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

Позивач, звертаючись з даною позовною заявою до суду вказує, що винним у дорожньо - транспортній пригоді є відповідач ОСОБА_1, яка є власником автомобіля NISSAN з реєстраційним номером НОМЕР_1.

Однак, з Довідки про дорожньо - транспортну пригоду, яка сталася о 15 годині 22 травня 2015 року, виданої ОГІБДД ОМВС Росії по Медвенському району Курської області, вбачається, що винним у дорожньо - транспортній пригоді, що сталася о 15 годині 22 травня 2015 року на території Російської Федерації за участю транспортного засобу NISSAN з реєстраційним номером НОМЕР_1, є ОСОБА_4, який керував транспортним засобом NISSAN з реєстраційним номером НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1

Також з матеріалів справи вбачається, що Постановою по справі про адміністративне правопорушення від 22 травня 2015 року, ОСОБА_4 визнано винним у дорожньо - транспортній пригоді, яка сталася 22 травня 2015 року на 564 км автошляху М-2 «Крим» за участю транспортного засобу NISSAN з реєстраційним номером НОМЕР_1, та йому призначено адміністративне покарання у виді штрафу 1500,00 рублів (а.с. 63).

Так, з копії чеку, виданого Курським відділенням Ощадбанку, вбачається, що ОСОБА_4 16 червня 2015 року сплатив призначений штраф у сумі 1500,00 рублів на рахунок УФК по Курській області, ВМВС Росії по Медвенському району (а.с. 64).

У відповідності до ч.1 ст. 1166 ЦК України « Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала».

Позивачем не заявлялись клопотання про заміну неналежного відповідача ОСОБА_1 на належного відповідача - ОСОБА_4, який керував транспортним засобом NISSAN з реєстраційним номером НОМЕР_1 та порушив правила Дорожнього руху Російської Федерації, внаслідок чого транспортний засіб - автомобіль Hyundai Solaris з державний номер «НОМЕР_6», під керуванням ОСОБА_7, отримав механічні ушкодження.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

Рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 3 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Зважаючи на викладене, з урахуванням того, що судом при розгляді справи встановлено, що ОСОБА_1 своїми діями або бездіяльністю не завдавала майнової шкоди іншій фізичній особі, не є належним відповідачем по справі, позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, клопотання про заміну неналежного відповідача на належного позивачем не заявлялись, суд вважає, що є всі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог до заявленого відповідача ОСОБА_1, оскільки позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом.

Також суд вважає за потрібне роз'яснити, що позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з таким самим позовом до належного відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні вимог позивача відмовлено, то витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача - Моторне (транспортне) страхове бюро України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 128, 131, 133, 141, 259, 264, 265, 268, 353, 355, 356 ЦПК України, ст.ст. 191, 1077, 1082, 1166, 1187, 1192 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року з послідуючими змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року, Законом України «Про страхування» від 7 вересня 1996 року, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов'язаних із здійсненням виплат - відмовити у зв'язку з відсутністю підстав.

На рішення суду учасниками справи може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Слов'янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення постановлено та підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Головуючий:

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду Т.А.Хаустова.