Ухвала

7 березня 2018 року

м. Київ

справа № 127/14633/16-ц

провадження № 61-1549 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., ЧернякЮ. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3;

представники позивача: ОСОБА_4, ОСОБА_5;

відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_6;

представники відповідача: ОСОБА_7, ОСОБА_8;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2017 року у складі судді Бойка В. М. та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 30 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Медяного В. М., Матківської М. В., Сопруна В. В.,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 про стягнення суми боргу.

Позовна заява мотивована тим, що 17 липня 2015 року між ним та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 (далі - ФОП ОСОБА_6) було укладено договір оренди частини приміщень будинковолодіння АДРЕСА_1, які належать йому на праві власності. За умовами пункту 6.1 договору він набуває чинності з моменту підписання та діє до 17 червня 2018 року. Зазначав, що відповідачу було передано в оренду зазначене приміщення, проте орендна плата у строки та в розмірі, передбаченому договором оренди, не сплачувалась, унаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість по сплаті орендної плати за період з 1 лютого 2016 року по 1 червня 2016 року. При цьому за умовами п. 3.2 договору орендна плата сплачується незалежно від результатів господарської діяльності орендаря. Заявою від 17 квітня 2016 року відповідач повідомила його про дострокове розірвання договору оренди у зв'язку з тим, що орендодавець не передав їй приміщення, тому 3 червня 2016 року на підставі пункту 4.4.1 договору оренди він направив відповідачу вимогу про сплату неустойки, яка відповідачем не сплачена.

З урахуванням викладеного позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 552 870 грн 83 коп., з яких: заборгованість по сплаті орендної плати в сумі 7 200 доларів США, що за курсом Національного банку України становило 178 884 грн; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань в сумі 79 573 грн 58 коп.; штраф в сумі 11 850 доларів США, що за курсом Національного банку України, становило 294 413 грн 25 коп., а також понесені судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ФОП ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 552 870 грн 83 коп., з яких: заборгованість по сплаті орендної плати в сумі 7 200 доларів США, що еквівалентно 178 884 грн; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань в сумі 79 573 грн 58 коп.; штраф в сумі 11 850 доларів США, що еквівалентно 294 413 грн 25 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач порушила умови договору оренди, а відсутність акту приймання-передачі приміщень в оренду не є підставою для звільнення від сплати орендної плати, так як здійснення відповідачем підприємницької діяльності в орендованому приміщенні підтверджується заявою про дострокове розірвання договору оренди, а також вимогами про усунення перешкод у користуванні орендованим приміщенням.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 30 листопада 2017 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_6 відхилено, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2017 рокузалишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що відповідачем не надано суду доказів її звернення до позивача з вимогами передати майно в оренду та підписати акт приймання-передачі приміщення, а, натомість відповідачем направлялись вимоги позивачу про усунення їй перешкод у користуванні орендованим приміщення. Наявність заборгованості по сплаті орендної плати відповідачем не спростовано, іншого розрахунку суми боргу суду не надано. Також судом зазначено, що позивач є фізичною особою і власником орендованих приміщень на підставі договору купівлі-продажу майна від 8 травня 2003 року, відтак пред'явлений ним позов підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У грудні 2017 року ФОП ОСОБА_6 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга мотивована тим, що у порушення статті 638 ЦК України, частини другої статті 640 ЦК України, статті 795 ЦК України в пункті 2.2.2 договору оренди від 17 липня 2015 року визначено строк передачі приміщення та майна орендареві до 17 жовтня 2018 року (строк дії договору оренди - до 17 червня 2018 року), тобто понад строк дії договору, що оформляється актом приймання-передачі. Враховуючи, що з моментом передання майна в оренду пов'язано нарахування та сплата орендної плати (пункт 3.1.3 договору), визначення часу передання майна в оренду є істотною умовою договору оренди нерухомого майна. Приміщення відповідачу передано не було, акт приймання-передачі приміщення сторонами не підписувався, тому відсутні будь-які підстави для нарахування та сплати орендної плати.

Відтак, вона відмовилась від договору оренди у зв'язку з відмовою орендодавця передати їй приміщення у користування в порядку, передбаченому пунктом 2.2.2 договору, а розірвання договору оренди в розумінні пункту 4.4.1 договору не відбулося, тому підстави для стягнення штрафних санкцій відсутні.

Заявник вважала, що судом порушено вимоги статті 1 ГПК України 1991 року щодо розгляду позовів громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, які мають розглядатися у порядку господарського судочинства. До суду апеляційної інстанції нею було подано копію свідоцтво про реєстрацію ОСОБА_3 як фізичної особи-підприємця, де основний вид діяльності - здача в оренду нерухомого майна, відтак позивач не мав права здавати своє власне майно в оренду від імені фізичної особи, що судом не було враховано. Вважала, що спір належить до господарської юрисдикції.

У лютому 2018 року ОСОБА_3 подав до суду відзив на касаційну скаргу, в якому посилався на те, що судові рішення є законними і обґрунтованими. При цьому у відзиві вказано, що твердження відповідача про те, що приміщення не було передано їй в оренду спростовується матеріалами справи, зокрема вимогами про усунення перешкод у користуванні орендованим приміщенням від 1 червня 2016 року та від 7 червня 2016 року. У розділі 8 договору оренди від 17 липня 2015 року наявний перелік додатків, який є невід'ємною частиною договору, в якому додатком зазначено акт приймання-передачі орендованого майна. Судами правильно зазначено, що відповідачем не надано доказів звернення до позивача з вимогами передати майно в оренду та підписати акт приймання-передачі, а наявні вимоги про усунення перешкод у користуванні майном. Відповідач з власної ініціативи розірвала договір оренди, направивши про це повідомлення від 17 квітня 2016 року та повідомивши, що договір оренди достроково припиняється з 17 червня 2016 року, тобто через два місяці. Судами встановлено, що заборгованість по орендній платі у відповідача виникла з лютого 2016 року та нарахована позивачем до травня 2016 року включно, а відтак, за останній місяць оренди, червень 2016 року, позивачем вимога про стягнення орендної плати не заявлялась.

Нарахування пені та штрафу здійснено у відповідності до положень пункту 4 договору оренди.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб'єктної юрисдикції.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 404 ЦПК України питання про передачу справи на розгляд палати, об'єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

Про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із обґрунтуванням підстав, визначених у частині шостій статті 403 цього Кодексу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки касаційна скарга містить доводи про порушення судами правил суб'єктної юрисдикції.

Керуючись частиною шостою статті 403, частинами першою та четвертою статті 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

Справу № 127/14633/16-ц за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 про стягнення суми боргу передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк