Постанова

Іменем України

28 березня 2018 року

м. Київ

справа № 668/9907/45-ц

провадження № 61-4445св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Погрібного С. О.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_3,

представник заявника - ОСОБА_4,

суб'єкт оскарження - Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, на ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 20 січня 2016 року у складі колегії суддів: Базіль Л. В., Прокопчук Л. П., Іванової І. В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність посадових осіб Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області (далі - Управління ДВС ГТУЮ у Херсонській області) та зобов'язання вчинити певні дії, суб'єкт оскарження - Управління ДВС ГТУЮ у Херсонській області.

Свої вимоги ОСОБА_3 обґрунтовувала тим, що 12 листопада 2014 року Суворовським районним судом м. Херсона ухвалено рішення в справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» про стягнення страхового відшкодування у розмірі 2 138 грн 13 коп. Із часу відкриття виконавчого провадження і на момент звернення до суду із цією скаргою рішення суду не виконане.

Посилаючись на викладене, заявник, з урахуванням уточнених вимог, просила визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Управління ДВС ГТУЮ у Херсонській області з виконання рішення суду від 12 листопада 2014 року та зобов'язати Управління ДВС ГТУЮ у Херсонській області здійснити належним чином виконавче провадження з примусового виконання рішення суду.

Управління ДВС ГТУЮ у Херсонській області скаргу не визнало та пояснило суду, що посадові особи управління державної виконавчої служби діяли у спосіб, визначений Конституцією України, Законом України «Про звернення громадян», що підтверджується наступним. Скарга ОСОБА_3 від 30 липня 2015 року не відповідала вимогам частин третьої та сьомої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», тому її розглянуто як звернення щодо виконавчого провадження. За результатами розгляду скарги, листом від 07 серпня 2015 року за вих. № Ч-528-2 управлінням надана відповідь, яка направлена на адресу представника за довіреністю ОСОБА_4 у межах встановленого законом строку - п'ятнадцяти днів. Державним виконавцем вжито заходів щодо примусового виконання рішення, а саме: здійснено перевірку майнового стану ХФ ПАТ «Українська СК «Гарант-Авто», в результаті якої встановлено, що боржником відкрито рахунки у банківських установах, на які постановою державного виконавця від 19 грудня 2014 року накладено арешт. Згідно із повідомленням банківських установ кошти на рахунках відсутні. Листом Державної автомобільної інспекції м. Херсона від 14 лютого 2015 року, повідомлено, що за боржником транспортні засоби не зареєстровані. Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником зареєстровані нежитлові приміщення, загальною площею 76,9 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 які арештовані за постановою державного виконавця від 31 грудня 2014 року.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 10 листопада 2015 року скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано бездіяльність ДВС ГТУЮ у Херсонській області по нездійсненню контролю за виконанням рішення суду неправомірною. У задоволенні іншої частини скарги відмовлено.

Задовольняючи скаргу частково, суд першої інстанції виходив із того, що перевіркою начальника Управління ДВС ГТУЮ у Херсонській області з дотримання порядку здійснення виконавчого провадження з виконання рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 12 листопада 2014 року було встановлено порушення норм Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем ОСОБА_9., однак не було вжито жодних заходів із здійснення належного контролю за виконанням зазначеного рішення.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 20 січня 2016 року ухвалуСуворовського районного суду м. Херсона від 10 листопада 2015 року скасовано, та постановлено нову про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_3

Вказана ухвала мотивована тим, що скарга ОСОБА_3 від 30 липня 2015 року розглянута по суті в порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян», оскільки вона була подана без додержання вимог, викладених у частині шостій статті 82 Закону України «Про виконавче провадження».

У лютому 2016 року представником ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 20 січня 2016 року, в якій просив скасувати зазначену ухвалу та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права. Вказував на те, що посилання апеляційного суду на порушення вимог до скарги є безпідставними, оскільки дебатів у суді з цього приводу не було. У матеріалах справи міститься відповідь на скаргу, в якій відсутня вказівка про те, що вона була подана без додержання вимог, викладених у частині шостій статті 82 Закону України «Про виконавче провадження». Суд апеляційної інстанції поновлюючи строк на апеляційне оскарження та відкриваючи провадження у справі не повідомив осіб, які беруть участь у справі про день, час та місце судового розгляду. Крім того, судом апеляційної інстанції не розглядалися подані ним заперечення на апеляційну скаргу Управлінню ДВС ГТУЮ у Херсонській області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 21 грудня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала апеляційного суду залишається без зміни, оскільки її ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 12 листопада 2014 року стягнуто з ПАТ «УСК Гарант-Авто» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 1 729 грн 03 коп., пеню в розмірі 165 грн 50 коп. та судовий збір у розмірі 243 грн 60 коп.

08 грудня 2014 року заступником начальника ВДВС Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні Русіною В. А. було відкрито виконавчі провадження про стягнення з ПАТ «УСК Гарант-Авто» на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 1 729 грн 03 коп. та 165 грн 50 коп.

11 грудня 2014 року головним державним виконавцем ВДВС Суворовського РУЮ у м. Херсоні ОСОБА_9. відкрито виконавче провадження про стягнення з ПАТ «УСК Гарант-Авто» на користь ОСОБА_3 судового збору у розмірі 243 грн 60 коп.

24 грудня 2014 року головним державним виконавцем ВДВС Суворовського РУЮ м. Херсона ОСОБА_9. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

08 квітня 2015 року постановою начальника Управління ДВС ГУЮ у Херсонській області Скапенко Л. А. винесено постанову про передачу виконавчих проваджень за №№ 45721863, 45721807, 45749761 для подальшого виконання з ВДВС Суворовського РУЮ м. Херсона до ВДВС Комсомольського РУЮ у м. Херсоні. У постанові зазначено передачу виконавчих проваджень здійснити в строк до 14 квітня 2015 року.

23 квітня 2015 року головним державним виконавцем ВДВС Суворовського РУЮ в м. Херсоні ОСОБА_9. винесено постанову про передачу матеріалів виконавчого провадження в строк до 25 квітня 2015 року.

30 липня 2015 року ОСОБА_3 через представника звернулася до в. о. начальника Управління ДВС ГТУЮ у Херсонській області зі скаргою на тривалість невиконання судового рішення, ухваленого на її користь.

Листом начальника Управління ДВС ГТУЮ у Херсонській області від 07 серпня 2015 року ОСОБА_3 було повідомлено про те, що державним виконавцем вжито заходів примусового виконання відповідно вимог Закону України «Про виконавче провадження». Начальником Управління ДВС ГТУЮ у Херсонській області відповідно до вимог статті 20 Закону та за постановою від 08 квітня 2015 року зобов'язано державного виконавця вказаного відділу передати матеріали зведеного виконавчого провадження для подальшого виконання до ВДВС Комсомольського РУЮ м. Херсоні в строк до 14 квітня 2015 року. Проте головним державним виконавцем ОСОБА_9. порушено вимоги зазначеної постанови та передано зведене виконавче провадження лише 23 квітня 2015 року. Притягнути до відповідальності головного державного виконавця ОСОБА_9. не має можливості, у зв'язку зі звільненням останньої із займаної посади (а. с. 7).

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що в діях Управління ДВС ГТУЮ у Херсонській області відсутні порушення Закону України «Про виконавче провадження», оскільки скарга ОСОБА_3 від 30 липня 2015 року не відповідала вимогам частини шостої статті 82 цього Закону України «Про виконавче провадження», а тому виконавча служба відповіла на її скаргу у порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян».

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Судовий контроль за виконанням судових рішень, зокрема, право сторони виконавчого провадження на звернення до суду зі скаргою на рішення, дію чи бездіяльністю державного виконавця, регламентовано розділом VІІ ЦПК України 2004 року.

Відповідно до статті 383 ЦПК України 2004 року сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) (тут і далі у редакції від 06 червня 2015 року) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію

рішення суду, яким підтверджені права та обов'язки суб'єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до статті 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Цією ж статтею передбачено перелік прав державного виконавця щодо здійснення ним виконавчого провадження.

Нездійснення посадовою особою (державним виконавцем) своїх обов'язків, покладених на неї законом, не повинно будь-яким чином призводити до порушення чи обмеження прав суб'єктів права на оскарження її незаконних дій.

Згідно із статтею 83 Закону контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або державний виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні державним виконавцем, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова. Керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених частинами другою і третьою цієї статті. Постанови, зазначені в частинах другій-четвертій цієї статті, можуть бути оскаржені в десятиденний строк з дня їх винесення у порядку, встановленому цим Законом. Контроль за законністю виконавчого провадження здійснюють Міністерство юстиції України через

Департамент державної виконавчої служби, а Головне управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі - через відповідні управління державної виконавчої служби.

Відповідно до статті 86 Закону посадові особи, зазначені у статті 84 цього Закону, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження за дорученням вищої посадової особи, з власної ініціативи або під час розгляду поданої відповідно до частини сьомої статті 82 цього Закону скарги на постанову начальника підпорядкованого органу державної виконавчої служби, винесену за результатами розгляду скарги на рішення, дії (бездіяльність) державного виконавця, інших посадових осіб державної виконавчої служби. Перевірка законності виконавчого провадження має бути проведена протягом десяти робочих днів, а зведеного виконавчого провадження - протягом п'ятнадцяти робочих днів з дня надходження витребуваного виконавчого провадження. Постанова про проведення або результати перевірки законності виконавчого провадження може бути оскаржена в десятиденний строк з дня її прийняття у порядку, встановленому цим Законом. На час проведення перевірки виконавче провадження може бути зупинено посадовою особою, яка його витребувала, про що зазначається в постанові. Про результати перевірки законності виконавчого провадження посадовою особою, яка його витребувала, виноситься постанова, яка є обов'язковою для виконання державними виконавцями та підлеглими посадовими особами державної виконавчої служби.

Управлінням ДВС ГТУЮ у Херсонській області не заперечується факт порушення державним виконавцем ВДВС Суворовського РУЮ в м. Херсоні ОСОБА_9. вимог постанови про передачу виконавчого провадження до іншого відділу виконавчої служби.

Разом з тим, оскільки скарга ОСОБА_3 не відповідала вимогам частини шостої статті 82 Закону, то Управлінням ДВС ГТУЮ у Херсонській області була надана відповідь у порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян».

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що Управління ДВС ГТУЮ у Херсонській області є неналежним суб'єктом оскарження, оскільки Закон України «Про виконавче провадження» було порушено державним виконавцем ВДВС Суворовського РУЮ в м. Херсоні ОСОБА_9.

Та обставина, що державний виконавець ВДВС Суворовського РУЮ в м. ХерсоніОСОБА_8 є звільненою не є підставою для звернення до суду із скаргою на діїУправління ДВС ГТУЮ у Херсонській області, оскільки навіть якщо особа, рішення, дії чи бездіяльність якої оскаржуються, не працює на відповідній посаді, суд залучає до участі у справі посадову особу, до компетенції якої належить вирішення

питання про усунення порушення прав чи свобод заявника, тобто, до державного виконавця, на виконанні у якого знаходиться виконавчий документ, або компетентну посадову особу відділу ДВС.

Управління ДВС ГТУЮ у Херсонській області отримавши скаргу ОСОБА_3, яка не відповідала вимогам закону, діяло відповідно до вимог частини восьмої статті 82 Закону.

При цьому безпідставними є твердження заявника про те, що суд апеляційної інстанції, поновлюючиУправлінню ДВС ГТУЮ у Херсонській області строк на апеляційне оскарження та відкриваючи провадження у справі, не повідомив осіб, які беруть участь у справі, про день, час та місце судового розгляду, оскільки відповідно до частини першої статті 297 ЦПК України 2004 року поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриття апеляційного провадження здійснюється суддею-доповідачем без виклику і повідомлення сторін.

Твердження заявника про те, що судом апеляційної інстанції не розглядалися подані ним заперечення на апеляційну скаргу Управління ДВС ГТУЮ у Херсонській області, є безпідставними, оскільки у судовому засіданні 20 січня 2016 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 надавав свої пояснення, які є ідентичними його письмовим запереченням. Крім того, під час перебування колегії суддів у нарадчій кімнаті до матеріалів справи вже були долучені письмові заперечення на апеляційну скаргу, яким суд апеляційної інстанції надав відповідну оцінку.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині ухвали, та зводяться до незгоди заявника з висновками суду попередньої інстанцій щодо їх оцінки.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 20 січня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І.Усик