Справа № 462/2377/17 Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б.
Провадження № 22-ц/783/6544/17 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. і Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Цапа П.М.,

позивачки ОСОБА_3 і її представника - адвоката ОСОБА_4;

ОСОБА_5 і ОСОБА_6 - представників відповідача ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, представника ОСОБА_7, на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10 жовтня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілої, в якому просила суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 500 грн. щомісячно.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), яка сталася на території Республіки Польща ІНФОРМАЦІЯ_3 року через порушення правил дорожнього руху водієм ОСОБА_7, загинула її донька ОСОБА_9 Вироком районного суду в Краснимставі, Республіка Польща, від 03.02.2016 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину та засуджено до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком три роки. Позивачка зазначала, що у зв`язку із її похилим віком, невеликим розміром пенсії та потребою у придбанні ліків вона фактично перебувала на утриманні своєї доньки до моменту її загибелі, внаслідок якої втратила фактичного годувальника та доглядальника. На даний час позивачка хворіє та потребує лікування, що пов'язано з придбанням медикаментів, які є для неї занадто дорогими. У зв'язку із наведеним і просила стягувати з відповідача на її користь по 500 грн. щомісячно (а.с. 1-2).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, матеріальну шкоду, спричинену смертю її доньки ОСОБА_9 по 500 (п'ятсот) грн. щомісячно, з моменту набрання рішенням законної сили довічно.

Вирішено питання судових витрат(а.с. 64-65).

Згадане рішення оскаржила представник відповідача.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на порушення норм матеріального, процесуального та міжнародного права.

Вважає, що спір не міг бути предметом розгляду у Залізничному районному суді міста Львова, оскільки сторонами кримінального провадження уже було обрано країну і суд який вирішував кримінальну справу, а відтак вважає, що і дану цивільну справу мав би розглядати суд в Республіці Польща (за місцем дорожньо-транспортної пригоди у якій загинула донька позивачки), скільки вона є похідною від кримінальної справи, а також тому, що страхова компанія, у якій відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність, не є резидентом України.

Звертає увагу на те, що страхову компанію, як страховика, не було залучено до участі у даній справі.

Вважає, що позивачкою не було подано до суду належних та допустимих доказів про надання позивачці статусу потерпілої, підтвердження факту ДТП (належним чином перекладених та завірених документів, «які згідно чинного законодавства повинні містити постулат»), доказів про відшкодування страховою компанією страхової шкоди, доказів того, що загибла справді була донькою позивачки і її єдиною дитиною, доказів з місця роботи загиблої, згідно яких суд, визначаючи суму стягнення, мав би розрахувати середній дохід ОСОБА_9

Вважає, що судом не було застосовано до спірних правовідносин ст. 1200 ЦК України і пункт 27.2 статті 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та стверджує, що матеріальна і моральна шкода сім'ї потерпілої вже відшкодована польською страховою компанією.

Вважає, що позивачкою і судом не обґрунтовано стягнення з відповідача щомісячного утримання позивачки саме у розмірі по 500 грн. щомісячно (а.с. 68-71).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони позивачки і її представника, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

На час розгляду даної справи судом першої інстанції територіальна юрисдикція (підсудність) справи визначалася статтями 108-114 ЦПК України 2004 року. Зокрема, частиною 3 статті 110 ЦПК України було встановлено, що позови про відшкодування шкоди завданої (зокрема) смертю фізичної особи, чи шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину, можуть пред'являтися (в тому числі) і за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Статтями 12 і 81 ЦПК України в редакції 2017 року встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 1 ст. 82 ЦПК України - що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Як стверджується Письмовими поясненнями та запереченнями на позовну заяву про відшкодування шкоди самого відповідача, останній визнає факт ДТП, яка мала місце на території Республіки Польща ІНФОРМАЦІЯ_3 року і в результаті якої загинула ОСОБА_9, а також той факт, що вироком районного суду в Краснимставі, Республіка Польща, від 03.02.2016 року його було визнано винним у згаданому злочині (а.с. 52-53).

Відповідачем (апелянтом) не заперечується факт проживання позивачки на території Залізничного району м. Львова і такий стверджується матеріалами справи.

Витягом з реєстрації актового запису про народження стверджується, що матір'ю загиблої в ДТП ОСОБА_9 була ОСОБА_3 (а.с. 116) - позивачка по справі.

За вище наведених обставин доводи апеляційної скарги стосовно того, що даний спір не міг бути предметом розгляду у Залізничному районному суді м. Львова, і щодо того, що позивачкою не було подано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту ДТП і доказів того, що загибла справді була донькою позивачки, колегія суддів визнає надуманими і такими, що не можуть прийматися до уваги.

Статтею 11 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду даної справи судом першої інстанції) встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлений ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1), і що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.2), а за змістом статті 33 ЦПК України (2004 року) суд має право замінити неналежного відповідача чи залучити до участі у справі іншу особу як співвідповідача лише за клопотанням позивача.

Позов позивачкою подано до відповідача ОСОБА_7 і у матеріалах справи відсутні будь-які докази про бажання позивачки замінити згаданого відповідача або про залучення до участі у справі як співвідповідача будь-якої іншої особи.

За наведених обставин у суду першої інстанції були відсутніми правові підстави для залучення до участі у даній справі страхової компанії - нерезедента, у якій (на твердження самого апелянта; а.с. 46) було застраховано його цивільно-правову відповідальність „Зелена карта" для виїзду у Республіку Польща.

Згідно висновків Верховного Суду України у справах № 6-2808цс15 (постанова від 20.01.2016 року) та № 6954цс16 (постанова від 26.10.2016 року) право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

В суді апеляційної інстанції позивачка ОСОБА_3 заперечила отримання нею будь-яких виплат, які були б пов'язані зі смертю її доньки ОСОБА_9, від будь-якої страхової компанії.

Крім цього, як вже зазначалося вище, згідно з Письмовими поясненнями та запереченнями на позовну заяву про відшкодування шкоди самого відповідача, саме він перебував у договірних відносинах зі страховою компанією - нерезедентом, а відтак (на переконання колегії суддів) вправі був (як сторона договору страхування) витребувати у страхової компанії інформацію про виконання нею взятих на себе за цим договором зобов'язань, зокрема - про будь-які виплати нею позивачці ОСОБА_3, однак таких доказів відповідачем (апелянтом) до суду подано не було.

В той же час, представник відповідача (апелянта) ОСОБА_5 (його мама) у суді апеляційної інстанції визнала, що вона сама потерпіла в результаті ДТП, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_3 року (і у якій загинула ОСОБА_9.), і без будь-яких проблем отримала у страхової компанії (страховика) передбачене договором страхування страхове відшкодування.

За вище наведених обставин доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом першої інстанції не було витребувано від страхової компанії - нерезедента даних про страхові виплати позивачці, до уваги прийматися не можуть, оскільки ця обставина грунтується лише на припущеннях відповідача та не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення і для відмови у позові.

Позивачкою будь-які докази про працевлаштування загиблої в ДТП ОСОБА_9 до суду подано не було і такі в матеріалах справи відсутні.

За наведеної обставини колегія суддів погоджується з доводами апелянта стосовно того, що до спірних правовідносин підлягає до застосування частина 2 ст. 1195 ЦК України, якою встановлено, що у випадку, коли в момент завдання шкоди особа не працювала, то розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Станом на день смерті ОСОБА_9 (ІНФОРМАЦІЯ_3 року) мінімальна заробітна плата Законом України „Про державний бюджет на 2015 рік" була установленою у розмірі 1 378 грн. (а.с. 153).

Як встановлено судами і що не оспорюється позивачкою, на момент загибелі ОСОБА_9 на її утриманні крім позивачки також була і донька.

Відтак, якщо розмір мінімальної заробітної плати розділити на три особи (загиблу, її матір-позивачку та доньку), то на кожну особу припадає по 459 грн. 33 коп. (1 378 грн. : 3 особи), у зв'язку з чим оскаржуване рішення в частині розміру щомісячного стягнення, яке підлягає до стягнення з відповідача на користь позивачки, підлягає відповідному зменшенню: з 500 грн. до 459 грн. 33 коп.

В той же час, у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" міститься роз'яснення про те, що суми на відшкодування шкоди (страхові виплати) мають присуджуватись особам, які мають право на виплати у зв'язку зі смертю годувальника, з дня смерті потерпілого (а не з моменту набрання рішенням законної сили, як це зазначено у резолютивній частині оскаржуваного рішення), а тому і в цій частині оскаржуване рішення підлягає відповідним змінам.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, представника ОСОБА_7, задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10 жовтня 2017 року змінити, зменшивши розмір шкоди, який підлягає стягненню з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, завданої смертю її доньки ОСОБА_9 з 500 (п'ятсот) грн. до 459 грн. 33 коп. щомісячно довічно - починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_3 року (дня смерті ОСОБА_9).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 19 березня 2018 року.

Головуючий:

Судді: