Справа № 459/2204/17
Провадження № 2/459/104/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2018 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Новосада М.Д.

з участю: секретаря судових засідань Марковець Т.Л.

позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Червонограді цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_2 ОСОБА_6, ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд із зазначеним позовом, у якому просить визнати недостовірною інформацію та такою, що порочить і принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, розміщену в мережі Інтернет на сайті інтернет-видання «Ехо Червонограда» та зобов'язати відповідачів протягом десяти днів з моменту набрання рішенням законної сили, розмістити в мережі Інтернет на сайті «Ехо Червонограда» спростування недостовірної інформації наступного змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_1» було поширено недостовірну інформацію про ОСОБА_2.

Дане спростування повинно бути безперервно розміщено на сайті протягом одного місяця з моменту його розміщення. Крім того стягнути з ОСОБА_7, ОСОБА_3 на його користь на відшкодування моральної шкоди по 25 000 грн. з кожного. В обґрунтування вимог послався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року на сайті інтернет-видання «Ехо Червонограда» відповідачами, які є адміністраторами цього сайту, здійснено поширення інформації у вигляді графічного об'єкту - банеру, на якому виготовлено світлину чоловіка, на якій раніше був зображений Президент України ОСОБА_8, домалювавши при цьому вуса та окуляри, з підписом «ОСОБА_2». Звертає увагу на те, що у банері розміщено написи «ІНФОРМАЦІЯ_3», також зазначено його номер телефону НОМЕР_1 та ссилку «ІНФОРМАЦІЯ_4». Вважає, що перероблена під його зовнішність світлина Президента України-втікача ОСОБА_8 із зазначеними вище відомостями розміщена для того щоб надати йому негативного забарвлення, яке асоціюється із зухвалим, байдужим ставленням до людей. Тому, на його думку, викладена вище інформація є негативною та недостовірною, побудована у формі образливих та принизливих звинувачень насамперед щодо його депутатської діяльності. Окрім цього зміст такої інформації не відповідає дійсності, принижує його честь, гідність та ділову репутацію.

Також вказує, що такими діями відповідачів йому завдано моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, порушенні душевної рівноваги, зниженні престижу, репутації та підриву довіри до його діяльності, як депутата обласної ради.

28.09.2017 року представник відповідача подав заперечення відносно позову, якому зазначив, що в тексті вказаної статті використовується інформація, отримана під час телефонної розмови із позивачем. Така інформація є оціночним критерієм та суб'єктивною думкою автора, що підпадає під дію ч.1, 2 ст.30 Закону України «Про інформацію», за якою ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. До того ж, поширена інформація не підлягає визнанню недостовірною, оскільки позивач є публічною особою, а тому межа допустимої критики щодо нього є значно ширшою.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пославшись на обставини викладені у позові. Просить такі задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позову не визнав, пояснив, що інформація у статті, яку просить спростувати позивач, викладена не у формі фактичних тверджень, а оціночних суджень. Просить у задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги заперечила в повному обсязі. Вказала, що її допис в інтернеті викладений стисло в контексті розмови із позивачем. Всі вислови позивача відображені у цьому дописі. Вказаний допис був розміщений на фото ОСОБА_2, який був знайдений у мережі інтернет і жодним чином не асоціюється з колишнім президентом України ОСОБА_8.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом у мережі Інтернет на веб-сайті «echo80100.info» розміщено публікацію під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_5», яка за змістом містить виклад обставин, що стосуються позивача. Зокрема, у цій статті викладено наступне: «Саме така думка в депутата Львівської обласної ради ОСОБА_2. Справа в тому, що журналісти Ехо Червонограда намагалися взяти коментар в обранця щодо позову на нього заступника міського голови ОСОБА_9. ОСОБА_10 зауважив - ще позову не бачив, тому коментувати рано. Та й ніякої честі і гідності він наче б то і не принизив, бо в ОСОБА_11 її наче б то і нема. Натомість обласний депутат почав щедро коментувати місцеві засоби масової інформації та з'ясовувати, що таке Ехо Червонограда. А коли ж виявилося, що це інтернет ресурс, відповів - нема про що з нами говорити та наголосив - може послати нас на три букви. Звісно, суто фізично, можна послати будь-кого будь-куди. Але мабуть депутату обласної ради посилати мешканців міста, від кого він обраний - не зовсім етично». Між цим у даній статті також розміщено копію фотозображення інформаційного блогу, із зображенням колишнього президента України ОСОБА_8, гаслами «ІНФОРМАЦІЯ_6 номером мобільного зв'язку НОМЕР_2 та підписом ОСОБА_2. Зазначене підтверджується копією представленої роздруківки.

Судом встановлено, що на час оприлюднення вказаної інформації позивач ОСОБА_2 обіймав посаду депутата Львівської обласної ради.

З приводу оприлюднення вказаної інформації, ОСОБА_2 звернувся до Червоноградського відділу поліції ГУ НП в Львівській області, який за наслідками проведеної перевірки інформував заявника листом від 19.04.2017 вих.№ 32деп/03/15 про те, що його звернення з приводу розміщення фото світлини в мережі інтернет розглянуто. За результатами розгляду встановлено, що адміністраторами сайту «Ехо Червонограда» є ОСОБА_7 та ОСОБА_3, які мають доступ до розміщенні інформації на даному сайті. Позивачу роз'яснено його право у цивільному порядку доводити та встановлювати порушення його майнових чи немайнових прав.

У судовому засіданні із прослуханого диску звукозапису розмови сторін встановлено, що фактично зміст оспорюваної статті базувався на телефонній розмові між відповідачем ОСОБА_7 та позивачем.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що в розміщеній статті було оприлюднено відомості, стосовно нього, які на його думку принижують його честь та гідність.

Статтею 32 Конституції України передбачено захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї.

Разом з тим ст.34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України спростуванню підлягає недостовірна інформація.

Згідно ст.1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

З роз'яснень, викладених у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вбачається, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Статтею 270 ЦК України визначено, що до особистих немайнових прав особи входять у тому числі право на повагу до гідності і честі та ділової репутації.

Частиною 1 статті 277 ЦК України встановлено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних обєктів судового захисту.

Відповідно до п. 4 постанови № 1 Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи та юридичної особи» під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суд дійшов висновку, що при вирішенні справи про захист честі, гідності та ділової репутації слід визначити баланс між конституційним правом на свободу думки та слова, правом на вільне вираження своїх поглядів і переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте й сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що в розміщеній статті було оприлюднено відомості, стосовно нього, які на його думку порочать та принижують честь та гідність. Однією з правових підстав позову зазначав положення частини 3 статті 277 ЦК України, які передбачали, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного, однак, суд звертає увагу на те, що на час виникнення спірних правовідносин цю норму із Кодексу було виключено.

Водночас відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України, обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Прослухавши у судовому засіданні запис телефонної розмови між позивачем та відповідачем ОСОБА_7 суд вважає, що для суджень висловлених останнім існувала фактична основа. Викладений допис в інтернет мережі відповідає змісту розмови та висловам позивача.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Згідно з роз'ясненнями, даними у пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучі вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції.

Згідно із ст. 275 ЦК України, захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений Главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Отже, скористатися своїм правом на захист від позову, зокрема, виконати процесуальний обовязок стосовно доведення достовірності інформації, спростування доводів позивача, відповідач може лише за умови належного обґрунтування позову щодо інформації, про яку йдеться, та предявлення до нього конкретних вимог.

Проте позивач не пред'являв вимог про визнання відповідної (конкретної) інформації такою, що не відповідає дійсності (недостовірною), принижує честь, гідність і ділову репутацію. За змістом позивача, він виходив апріорі із недостовірності всіх поширених відповідачем відомостей без розрізнення фактів і оціночних суджень.

Парламентська Асамблея Ради Європи у своїй Резолюції від 25.12.2008 р. № 1165 (1998) вказала, що публічні особи повинні усвідомлювати, що особливий статус, який вони мають у суспільстві, автоматично збільшує рівень тиску на приватність їхнього життя (п.6).

Крім того, у ст. ст. 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.2004 р. на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, указується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Аналогічне роз'яснення надано й у пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи та юридичної особи».

В рішенні Європейського Суду у справі «Лінгенс проти Австрії» за 1986 рік зазначено, що свобода вираження поглядів гарантована п. 1 ст. 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї інформації або тих ідей, які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості і широти поглядів, без яких демократичне суспільство неможливе.

Рішенням Європейського суду від 23.06.2009 р. у справі «Бодрожич та Вуїін проти Сербії» вказано, що свобода вираження поглядів, яка захищена ч. 1 ст. 10 Конвенції утворює одну із фундаментальних цінностей у демократичному суспільстві. Причому, це стосується не лише тієї «інформації» чи «ідей», які «приємно» отримувати та які не є образливими, а також тих, які є шокуючими чи такими, що викликають занепокоєння. При цьому, суд зауважив, що приватні особи «роблять себе відкритими» для «публічної перевірки» тоді, коли виступають на «арену публічних дебатів».

Рішенням Європейського суду від 29.06.2005 р. у справі «Соколовські проти Польщі» зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду за ч. 2 ст. 10 Європейської конвенції з прав людини можливості обмеження політичної дискусії, дебатів з питань суспільного інтересу є мізерним, адже свобода вираження поглядів утворює одну із важливих засад демократичного суспільства та є основною умовою для його прогресу і самореалізації кожної особи.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в своєму рішенні справі Де Хеєс і Гільзес проти Бельгії, стаття 10 Конвенції захищає не лише висловлені відомості і судження, але й форму в якій це робиться. В той же час свобода журналіста включає право на можливу долю перебільшення і, навіть, провокації.

Враховуючи наведене, беручи до уваги ту обставину, що позивач є публічною особою та відкритий для суворої критики і пильного нагляду громадськості, суд вважає, що судження, висловлені відповідачами з приводу позивача не є фактичними твердженнями, а оціночними судженнями. При цьому суд також враховує, що останнім не доведено, що розповсюджена інформація призвела до негативних наслідків та дискредитує його.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання недостовірною інформації, зобов'язання відповідачів спростувати недостовірну інформацію.

Оскільки судом не встановлено порушень прав позивача зі сторони відповідачів, а позовна вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від решти вимог, суд вважає що така задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 12,13, 81, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області через Червоноградський міський суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 22.03.2018 року.

Суддя: М. Д. Новосад