Ухвала

21 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 1519/2-716/11

провадження № 61-103 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Погрібний С. О., Ступак О. В., Усик Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

вирішуючи питання про зупинення касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення неустойки із заборгованості за несплачені аліменти, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 4 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г., Колеснікова Г. Я.,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2010 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення неустойки із заборгованості за несплачені аліменти.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25 червня 2008 року було стягнуто кошти з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_6 в розмірі 750 грн щомісячно, починаючи з 22 серпня 2006 року до 09 квітня 2010 року.

Оскільки відповідач не виконує рішення суду щодо сплати аліментів, позивач звернулась до суду з позовом про стягнення неустойки у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення.

З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просила стягнути пеню за несплачені аліменти лише за 2009 рік, виходячи з заборгованості, яка виникла за

період з 2009 року до 2012 року в сумі 74 118 грн.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 пеню у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення сплати аліментів за період з 01 лютого 2012 року до 31 травня 2012 року, з 01 липня 2012 року до 31 серпня 2012 року, та з 01 грудня 2012 року до 31 грудня 2012 року в розмірі 17 848 грн 50 коп. У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2012 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 вже було стягнуто пеню за прострочення зі сплати аліментів за період з серпня 2006 року по січень 2012 року, а позивач заявила вимоги про стягнення пені за несплату аліментів, які повинні були сплачені у 2009 році, за період прострочення з 2009 року до 2012 року. При цьому судом зауважено, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, проте з метою запобігання порушень прав відповідача виходив з максимального періоду часу розрахунку заборгованності, вказаному у вище зазначеному рішенні.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 4 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2014 року змінено. Позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 за прострочення сплати аліментів на утримання дитини неустойку (пеню) за період з 1 січня 2009 року до 31 грудня 2009 року включно в загальній сумі 1 741 грн 00 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо застосування до спірних правовідносин положень частини першої статті 196 Сімейного кодексу України, проте перевіряючи правильність нарахування пені врахував правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 3 лютого 2016 року в справі №6-1477цс15, яка є обов'язковою.

У серпні 2016 року ОСОБА_5 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просила рішення апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом порушено норми процесуального права в частині безпідставного поновлення відповідачеві строку на апеляційне оскарження.

Крім того, апеляційним судом помилково було враховано правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 3 лютого 2016 року в справі №6-1477цс15, оскільки на час розгляду справи судом першої інстанції актуальною була правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 11 вересня 2013 року у справі №6-81цс13, яка має бути врахована при розгляді даної справи.

12 вересня 2016 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у даній справі.

15 лютого 2017 року ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дану справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 частини першої розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

12 грудня 2017 року справу № 1519/2-716/11 та матеріали касаційного провадження Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов'язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 572/1762/15-ц за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, заборгованості по аліментах, пені за прострочення сплати аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_8 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 19 жовтня 2016 року.

Вбачається, що оскаржуване судове рішення у даній справі та оскаржуване рішення, яке передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, постановлені у подібних правовідносинах.

За змістом пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у даній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № № 572/1762/15-ц.

Керуючись статтями 252, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

Зупинити касаційне провадження у справі № 1519/2-716/11за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення неустойки із заборгованості за несплачені аліменти, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 4 серпня 2016 року до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 572/1762/15-ц.

Головуючий В. А. Стрільчук
Судді:В. О. Кузнєцов
С. О. Погрібний
О. В. Ступак
Г. І. Усик